Справа № 610/602/26
Провадження № 1-кс/610/80/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2026м. Балаклія

Слідчий суддя Балаклійського районного суду Харківської області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

скаржника ОСОБА_3 ,

дізнавача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на рішення дізнавача про закриття кримінального провадження,

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2026 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД відділу поліції № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 30.01.2026 про закриття кримінального провадження № 0000013 від 24.01.2026 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в якій вона просила скасувати вказану постанову.

В обґрунтування незаконності прийнятого рішення, ОСОБА_3 зазначила, що дізнавачем вжито лише формальних заходів, які обмежилися лише її допитом та відібранням пояснень ОСОБА_5 , яку скаржник вважає винуватою у спричиненні їй тілесних ушкоджень. При цьому не було проведено одночасного допиту її та ОСОБА_5 , огляд відеозапису проведено без їх участі, не було враховано той факт, що завдані їй тілесні ушкодження та їх локалізація були зафіксовані в медичному закладі, що підтверджується відповідною довідкою. Також під час досудового розслідування не було допитано в якості свідка її доньку ОСОБА_3 .

У судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримала з наведених у ній підстав.

Дізнавач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, зазначивши, що нею проведено всі необхідні слідчі дії. Під час досудового розслідування було встановлено, що саме ОСОБА_3 була ініціаторкою конфлікту з ОСОБА_5 . При цьому встановлено, що остання не наносила скаржниці ОСОБА_3 тілесних ушкоджень.

СД ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області надано матеріали кримінального провадження № 0000013 від 24.01.2026.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу, а також матеріали кримінального провадження № 0000013 від 24.01.2026, дійшов таких висновків.

З матеріалів кримінального провадження № 0000013 від 24.01.2026 було встановлено, що 24.01.2026 СД ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області були внесені відомості до ЄРДР за № 0000013 за заявою ОСОБА_3 про те, що 27.12.2025 близько 12:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 на сходовому майданчику, невідома особа на ґрунті неприязних відносин нанесла їй тілесні ушкодження. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 125 КК України.

Постановою дізнавача СД відділу поліції № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 30.01.2026, вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Постанова аргументована тим, що в ході досудового розслідування з урахуванням всіх обставин події встановлена відсутність як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Фактичні дані не підтверджують наявності суспільно небезпечного діяння, його наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями будь-якої особи та можливими наслідками. Крім того, зібрані матеріали не містять відомостей про прямий чи непрямий умисел на спричинення шкоди здоров`ю, що відповідно до вимог ст. 23 КК України є обов`язковою ознакою кримінальної відповідальності. Подія мала короткочасний побутовий характер та не утворює складу кримінального правопорушення. Встановлені під час досудового розслідування обставини спростовують доводи потерпілої, свідчать про відсутність події кримінального правопорушення, а саме спричинення їй тілесних ушкоджень.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), обставини, які є підставою закриття кримінального провадження. За загальним правилом, визначеним у ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, дізнавача, прокурора.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови слідчого, дізнавача, прокурора повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 статті 125 КК України передбачена кримінальна відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

З об`єктивної сторони вказане кримінальне правопорушення характеризується: діянням, спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідком у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком.

Суб`єктивна сторона даного кримінального правопорушення характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за ст. 125 КК настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним за ст. 125 КК.

Отже, в ході досудового розслідування, крім іншого, має бути встановлено: 1) чи вчиняла особа дії, які призвели до настання наслідків у виді легких тілесних ушкоджень та чи наявний між діями та наслідками причинний зв`язок; 2) чи мала особа умисел на спричинення потерпілому легких тілесних ушкоджень або невизначеної шкоди. Відсутність хоча б однієї з вказаних обставин виключає кримінальну відповідальність особи.

З матеріалів кримінального провадження № 0000013 від 24.01.2026 встановлено, що в ході досудового розслідування була допитана ОСОБА_3 , яка пояснила, що 27.12.2025 об 11:50 год. у тамбурне приміщення зайшла її сусідка ОСОБА_5 та зірвала її повідомлення на вимикачі освітлювача. Вона зробила сусідці зауваження, щоб вона не виключала світло, на що та дане повідомлення приліпила на стіну, та зайшла до квартири. Вона, в свою чергу, приліпила дане повідомлення на двері сусідки, після чого сусідка вискочила зі своєї квартири, зірвала дане оголошення зі своїх дверей та з розмаху кинула в неї, при цьому кулаком правої руки вдарила її по кисті правої руки. Захищаючись вона схопила сусідку обома руками за кисті рук, для того, щоб та не продовжувала свої протиправні дії. В цей час сусідка силоміць почала йти у відчинені двері своєї квартири, та почала тікати до квартири. Вона тримала її, але сусідка все одно заскочила до своєї квартири. Після конфлікту із сусідкою в неї був гострий біль в ділянці кисті правої руки та був видимий синяк на лівій руці.

В ході досудового розслідування також була допитана в якості свідка ОСОБА_5 , яка пояснила, що 27.12.2025 близько 12 год. коли вона зайшла в спільний тамбур, побачила, що на вимикачеві висить аркуш А4 з написом "Обережно напруга", зірвала його, повісила на стіну та вимкнула світло. З сусідньої квартири під АДРЕСА_2 вибігла ОСОБА_3 та почала нецензурно лаятись в її бік, після чого вона зайшла в свою квартиру. Коли вона зайшла до квартири, почула, що її сусідка ліпить вищезазначений листок на її двері, вона вийшла, зірвала його зі своїх дверей та кинула його в бік сусідки, після чого ОСОБА_3 почала кидатись у її бік, схопила її руки, штовхала її зі сторони в сторону. Вона почала йти до своєї квартири, щоб цей скандал закінчився, але сусідка все одно її не відпускала та силою стискала руки. При цьому сусідка лаялась та кричала своїй донці щоб та викликала поліцію. В цей час вона змогла вирватись та забігти до своєї квартири і зачинити двері. Стверджує, що 27.12.2025 вона оборонялась від Шелехань, та першою конфлікт не починала.

Крім того, дізнавачем 29.01.2026 було проведено огляд місця події за адресою: Харківська область, м. Балаклія, вул. Центральна, 2-Б, огляд комп`ютерних даних відеозапису з камер спостереження на якому зафіксована подія, що мала місце 27.12.2025 та призначено судово-медичну експертизу, згідно висновків якої на момент огляду у ОСОБА_3 будь-яких тілесних ушкоджень виявлено не було у зв`язку із чим ступень тяжкості не визначався; забій м`яких тканин ділянок ліктьового суглобу ліворуч та передпліччя праворуч не враховуються при оцінці ступеня тяжкості, за умови, що вони встановлені на основі суб`єктивних факторів і не підтверджуються об`єктивними відомостями.

До матеріалів кримінального провадження також була долучена медична довідка ОСОБА_3 від 29.12.2025 з якої убачається, що ОСОБА_3 29.12.2025 о 15:30 год зверталася за медичною допомогою та їй було встановлено діагноз: забій м`яких тканин ділянок ліктьового суглобу ліворуч та передпліччя праворуч.

Оскаржувана постанова дізнавача також містить посилання на факт звернення ОСОБА_3 за медичною допомогою не вдень події, чому дізнавач надала відповідну оцінку.

Отже, доводи скаржника про те, що дізнавачем не було враховано вказану медичну довідку, є безпідставними.

Крім того, сам лише факт наявності тілесних ушкоджень не є беззаперечною підставою настання кримінальної відповідальності, а є лише однією з ознак об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення.

В судовому засіданні також було досліджено відеозапис з камер спостереження на якому була зафіксована подія конфлікту між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що мав місце 27.12.2025. З відеозапису встановлено, що ініціатором конфлікту виступила ОСОБА_3 , яка почала висловлювати невдоволення тим, що ОСОБА_5 зірвала її оголошення, прикріплене на вимикач освітлювача. При цьому ОСОБА_3 почала виражатися на адресу ОСОБА_5 нецензурною лайкою та приклеїла вказане оголошення на вхідні двері останньої. ОСОБА_5 зняла вказане оголошення зі своїх дверей та зім`явши його кинула в ОСОБА_3 . В цей момент ОСОБА_3 схопила ОСОБА_5 за обидві руки та почала штовхати. ОСОБА_5 намагалася вирватися та потрапити до своєї квартири, проте ОСОБА_3 заважала їй це зробити. Через короткий проміжок часу ОСОБА_5 вдалося вирватися та потрапити до своєї квартири. Разом з цим з відеозапису не вбачається, що ОСОБА_5 вдарила ОСОБА_3 , а також, що вона взагалі вчиняла будь-які дії з метою завдання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень.

Доводи скаржника про те, що під час досудового розслідування не була допитана в якості свідка її донька ОСОБА_3 , не є беззаперечним підставою стверджувати про неповноту досудового розслідування, оскільки донька ОСОБА_3 в силу сімейних відносин є заінтересованою особою, а її неповнолітній вік тільки збільшує ризики впливу на неї з боку матері.

Отже, в ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_5 не вчиняла дій з метою завдання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень або невизначеної шкоди. Дії ОСОБА_6 не свідчать про наявність у неї умислу на завдання вказаної шкоди. Саме ОСОБА_3 виступила ініціаторкою конфлікту, застосовувала фізичне насильство відносно ОСОБА_5 , під час чого можливо могла отримати вказані у медичній довідці тілесні ушкодження. Проте зазначені тілесні ушкодження у ОСОБА_3 не є наслідком умисних дій ОСОБА_5 .

Вказані висновки також були підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами.

Враховуючи досліджені матеріали кримінального провадження та встановлені в ході досудового розслідування вказані вище обставини, слідчий суддя погоджується з висновками, викладеними в оскаржуваній постанові з приводу наявності підстав для закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, та не знаходить підстав для скасування оскаржуваної постанови, оскільки вона обґрунтована доказами, які узгоджуються між собою та є достатніми для прийняття такого рішення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що рішення про закриття кримінального провадження прийнято слідчим на підставі дослідження усіх фактичних обставин кримінального провадження, тому постанова про закриття кримінального провадження є законною та обґрунтованою, слідчим був наданий аналіз тих обставин, на які посилається заявник, надано їм належну правову оцінку, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 303-310 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення дізнавача про закриття кримінального провадження відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 19 лютого 2026 року о 16:30 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1