Справа № 299/4961/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/665/25 за апеляційною скаргою прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28.11.2025 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000352 від 07.08.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28.11.2025 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, складений 29.09.2025 року заступником начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_8 , затверджений 29.09.2025 року прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_9 , повернуто прокурору.

В ухвалі суду вказується на те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000352 від 07.08.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, - підлягає поверненню прокурору у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам пункту 5 частини другої статті 291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення в обвинувальному акті не містить зазначення форми вини обвинуваченого.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду.

У судове засідання апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник, потерпіла будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явилися. В апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення їх становища. Враховуючи дані обставини та відповідно до положень ч. 4 ст.405 КПК апеляційний суд проводить апеляційний розгляд без участі обвинувачених та їх захисників-адвокатів.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, виходячи з наступного.

Так, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 містяться всі передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України відомості, в тому числі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір витрат на залучення експерта та потерпіла сторона.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, у формулюванні обвинувачення зазначено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, тобто в тому, що він 07 серпня 2025 року, близько 12.00 години, керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21093» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою в селищі Вилок, Берегівського району, здійснив маневр повороту ліворуч на територію АЗС №ЗК27 TOB «ОККО-ДРАЙВ», що розташована за адресою вул.Ференца Ракоці, 59, де перебуваючи на території перед адміністративною будівлею зазначеної АЗС, зупинив свій автомобіль, який у подальшому маючи за мету розвернути свій автомобіль у протилежний напрямок, розпочав руху заднім ходом.

У цей же час, позаду автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21093» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з права на ліво по території вище зазначеної АЗК, зі сторони адміністративної будівлі у бік вул. Ференца Ркакоці, рухалась пішохід ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У свою чергу, водій ОСОБА_7 , здійснюючи рух автомобіля заднім ходом, не звернувся за допомогою до інших осіб, для безпечного руху транспортного засобу заднім ходом, не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, хоча мав об`єктивну можливість з робочого місця водія своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху в частині виявлення в полі зору пішохода, не врахував дорожню обстановку і не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, не маючи для цього будь-яких перешкод технічного чи фізичного характеру для безпечного забезпечення руху заднім ходом, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не переконавшись у безпеці виконуваних дій, чим самим грубо порушив вимоги п. 1.3, п.1.5, пп. «а» п. 2.1, пп. «б» п. 2.3, п. 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, внаслідок чого допустив наїзд задньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_10 .

За наслідками дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_2 , отримала тілесні ушкодження у виді: ЗЧМТ, перелом лобної кістки справа з переходом на орбіту, множинні переломи кісток лицевого черепа, набряк мозку, забій головного мозку середнього ступеня важкості, стареча ядерна катаракта.

Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, вони утворилися в умовах ДТП, а саме, синці, забійні рани, перелом лобної кістки з переходом на орбіту та множинні переломи кісток лицевого черепа заподіяні тупим твердим предметом, де місцями прикладання травмуючої сили була передня поверхня тіла, які утворилися в результаті наїзду на пішохода автомобілем, що рухався назад.

Тілесні ушкодження у виді важкої закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому лобної кістки справа з переходом на орбіту із забоєм мозку середнього ступеня важкості, є небезпечними для життя в момент їх спричинення, і за цією ознакою, згідно п.п.2.1.1/а, 2.1.3/6, 2.1.З/в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Невиконання водієм ОСОБА_7 вказаних вимог Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, внаслідок яких потерпіла ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином, у обвинувальному акті, містяться всі дані, які підлягають доказування у кримінальному провадженні, які прокурор вважає встановленими.

Зокрема, в ході підготовчого судового засідання Виноградівським районним судом зроблено хибний висновок про те, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті не містить зазначення форми вини обвинуваченого ОСОБА_7 .

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України вчиняється лише з необережною формою вини, про що свідчить фраза у формулюванні обвинувачення «проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки».

Разом з цим, під час досудового розслідування обвинувачений свою вину у інкримінованому йому діянні визнав у повній мірі, відшкодував збитки потерпілій. У ході підготовчого судового засідання як сторона обвинувачення, так і сторона захисту просили призначити обвинувальний акт до судового розгляду, однак Виноградівський районний суд за власною ініціативою прийняв рішення про повернення обвинувального акту.

Вказане свідчить про надмірний формалізм при вирішенні зазначеного питання. Так, Верховний Суд України визнає надмірний формалізм неправомірним, оскільки він обмежує право на доступ до правосуддя, що є елементом права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Верховний Суд України підкреслює, що суть справи та законність вимог є важливішими за дрібні процесуальні порушення, якщо вони не порушують ключових принципів справедливості.

Крім того, у відповідності до ст. 337 КПК України під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитись від підтримання обвинувачення.

При цьому, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст.ст. 277, 291 КПК України, обвинувачення має бути логічним і конкретним, виходячи з об`єктивно встановлених обставин кримінального правопорушення.

Перелік відомостей, які обов`язково має містити обвинувальний акт, зазначено в ч. 2 ст. 291 КПК України, а ч. 4 цієї статті передбачено перелік додатків до обвинувального акта.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ, який у інформаційному листі «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 роз`яснено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта, відповідно до п. З ч. З ст. 314 КПК України якщо він не відповідає вимогам статей 291, 292 КПК: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

Крім того, положеннями ст. 291 КПК України, визначений вичерпний перелік вимог до змісту та форми обвинувального акту у кримінальному провадженні, недотримання яких згідно з п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Будь-які інші претензії до обвинувального акту мають отримати відповідну реакцію суду під час судового розгляду справи й підставами для повернення обвинувального акту прокурору бути не можуть, оскільки питання оцінки обставин кримінального провадження, згідно зі ст. 314 КПК України, не підлягають розгляду в підготовчому засіданні, а встановлюються під час судового розгляду.

Інші підстави для повернення обвинувального акту у вказаних положення Закону та роз`ясненні до нього не передбачені.

Висновок суду про те, що обвинувальний акт не містить виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення, не відповідає дійсності, оскільки в обвинувальному акті зазначено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону статті (частині статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Тобто законом передбачено, що прокурор викладає фактичні обставини кримінального правопорушення так-як він вважає їх встановленими.

Як вбачається з обвинувального акту в ньому викладена об`єктивна та суб`єктивна сторона вчинених кримінальних правопорушень, так-як вона встановлена прокурором, а отже в цій частині порушень з боку сторони обвинувачення немає.

Повернення обвинувального акту із зазначених в ухвалі підстав призведе до затягування розгляду кримінального провадження, і як наслідок, до порушення передбачених ст. 28 КПК України розумних строків судового розгляду. Водночас, дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, є одним з основоположних принципів кримінального провадження та гарантією швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду кримінального провадження, який закріплений у ст.2 КПК України, що відображає вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Про обов`язковість дотримання розумного строку розгляду кримінальних справ неодноразово наголошував і Європейський суд з прав людини (справи «Смірнова проти Росії» від 24.07.2003, «Вітрук проти України» від 16.09.2010, «Юртаєв проти України» від 31.01.2006 та інші).

Оскільки таке повернення є правом, а не обов`язком суду, то для повернення обвинувального акту не може бути підставою будь-яка формальна його невідповідність вимогам КПК, а лише та, яка перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити наявність реальних перешкод для призначення судового розгляду.

Тобто, питання про відповідність викладення матеріалу в обвинувальному акті фактичним обставинам справи, про узгодженість викладених фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, не може бути предметом розгляду під час підготовчого судового провадження, оскільки на цій стадії судового провадження суд позбавлений можливості дослідити докази, що стосуються прийнятих процесуальних рішень детективами та прокурором, які можуть бути досліджені лише під час судового розгляду.

Оцінка судом під час підготовчого судового провадження законності та обґрунтованості проведених у ході досудового розслідування процесуальних дій та прийнятих рішень слідчого (детектива) чи прокурора виключно на підставі доводів однієї сторони порушить принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зміст якого за частинами 1, 2 статті 22 КПК полягає у самостійному обстоюванні стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом, та рівних прав сторін кримінального провадження на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим кодексом.

Касаційний кримінальний суд в складі Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 в справі №273/1053/17, зазначив, що кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо, оскільки визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора, себто є його дискреційними повноваженнями.

Некоректність обвинувачення як порушення права на захист - повністю спростовується самим обвинувальним актом, а також нормами КПК України, які покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України). Крім того, законодавець у кримінальних провадженнях вказаної категорії забезпечив обов`язкову участь захисника - яким є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію). Тобто законодавець надав можливість підозрюваним користуватися послугами фахових правників.

Про обов`язковість дотримання розумного строку розгляду кримінальних справ неодноразово наголошував та встановлював порушення і Європейський суд з прав людини (справи «Смірнова проти Росії» від 24 липня 2003 року, «Вітрук проти України» від 16 вересня 2010 року, «Юртаєв проти України» від 31 січня 2006 року та інші).

Отже, судом першої інстанції в повній мірі не дотримані вимоги кримінального процесуального закону при прийнятті рішення про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_7 прокурору, в зв`язку із чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду обвинувального акту в суді першої інстанції у іншому складі суду.

Керуючись ст. ст. 291, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28.11.2025 року - скасувати, призначивши новий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції у підготовчому судовому засіданні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді