ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4772/25 Номер провадження 11-кп/814/986/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ

Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника установи

виконання покарань ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_9 , на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)» про заміну невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким покаранням у вигляді виправних робіт

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Глинськ Олександрівського р-ну Кіровоградської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , засудженому

03 квітня 2024 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області з урахуванням змін, унесених 03 грудня 2024 року Кропивницьким апеляційним судом за ч.2 ст.286-1 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_9 не став твердо на шлях виправлення та не заслуговує на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2025 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)» про заміну засудженому ОСОБА_9 невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: ОСОБА_9 став на шлях виправлення під час відбування покарання, в ході чого позитивно характеризується, має 2 заохочення, залучається до виконання робіт із благоустрою установи, відбуває покарання за вчинення необережного злочину, в повному обсязі визнає винуватість у вчиненому й щиро розкаявся; у висновку, наданому виправною колонією, також зазначено про те, що засуджений став на шлях виправлення і заслуговує на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким; ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, відповідно до гарантійного листа ПрАТ «КАТП «Агробудавтосервіс» буде працевлаштований на посаду автослюсаря.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника, засудженого, представника установи виконання покарань, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження й особової справи, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частинами 1 та 4 ст.82 КК України передбачено, що особам, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Виходячи з положень ч.3 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

У п.п.1, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" зазначено, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. При вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом приписів ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Становлення ж особи на шлях виправлення являє собою прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про позитивне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про таке ставлення повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування в установі виконання покарань.

При цьому, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 03 квітня 2024 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.286-1, ч.1 ст.135, ч.1 ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років (т.1 а.о.с.2-9).

03 грудня 2024 року Кропивницьким апеляційним судом вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2024 року щодо ОСОБА_9 змінено: відповідно до п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільено його від відбування покарання, призначеного за ч.1 ст.135 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та ухвалено вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.2 ст.286-1 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років, у іншій частині вирок місцевого суду залишено без зміни (т.2 а.о.с.30-36).

За змістом судових рішень ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за вчинення ним кримінальних правопорушень за таких обставин.

07 серпня 2021 року ОСОБА_9 , порушуючи вимоги п.п.31.1, 31.4, 31.4.5 «г», 2.9 «а» ПДР України, перед початком керування мікроавтобусом не перевірив належним чином і не забезпечив технічно-справний стан та комплектність ходової частини транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, розпочав експлуатацію належного йому транспортного засобу «MERCEDES-BENZ VITO 115 CDI», н.з. НОМЕР_1 , ходова частина якого знаходилась у несправному стані, та приблизно о 21 годині 10 хвилин, керуючи цим автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, під час руху по вул. Вишневій у с. Серебряне Олександрійського р-ну Кіровоградської обл. у порушення вимог п.п.1.5, 2.3 «б», «д», 12.2, 12.4, 12.9 ПДР України, перевищуючи максимально дозволену та допустиму швидкість руху на відповідній ділянці дороги (в межах населеного пункту), рухаючись зі швидкістю приблизно 70 км/год, не врахувавши наявність по ходу свого руху заокруглення дороги вправо та здійснив виїзд на зустрічну смугу руху з подальшим виїздом на ліве узбіччя, де біля буд. №15 по вказаній вище вулиці вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 , в результаті чого їй було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння, та після ДТП ОСОБА_10 без свідомості залишилась лежати на узбіччі дороги.

Затим, незважаючи на це, ОСОБА_9 , поставивши ОСОБА_10 в небезпечний для життя стан, будучи зобов`язаним і маючи змогу надати їй допомогу, зник із місця ДТП та завідомо залишив без необхідної допомоги ОСОБА_10 , яка в результаті заподіяних їй тілесних ушкоджень перебувала в небезпечному для життя стані й була позбавлена можливості самостійно вжити заходів до самозбереження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання засудженому визначено з 03 квітня 2024 року, кінець цього строку 03 квітня 2027 року.

Тобто є наявними передумови (формалізовані підстави, що пов`язуються із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.82 КК України щодо ОСОБА_9 , що не оспорюється ніким із учасників судового провадження.

Однак для застосування положень ст.82 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений став на шлях виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_9 у місцях позбавлення волі знаходиться з 03 квітня 2024 року, під час перебування в ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» стягнень і заохочень не мав, не працював.

З 18 лютого 2025 року засуджений відбуває покарання в ДУ «Крюковська виправна колонія (№29)», де 2 рази заохочувався із оголошенням подяк, стягнень не має, характеризується позитивно, не працевлаштований у зв`язку з відсутністю відповідних робочих місць, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, бере участь у виховних заходах, відшкодував 10 983 гривні 52 копійки процесуальних витрат, стягнутих із нього за вироком суду, визнає винуватість у вчинених кримінально-протиправних діях, ризики вчинення ним повторного кримінального правопорушення та його ймовірної небезпеки для суспільства визначені як низькі.

Водночас процес отримання ОСОБА_9 заохочень почав здійснюватися лише з 25 липня 2025 року, в той час як засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 03 квітня 2024 року, тобто такий процес мав місце не протягом усього строку відбування покарання, будучи відсутнім протягом більше 1 року 4 місяців (більшої частини відбутого засудженим основного покарання), а спостерігався в період часу безпосередньо перед виникненням формальних передумов для розгляду питання про застосування положень ст.82 КК України.

При цьому, ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, один із яких є тяжким, а саме за те, що він, керуючи автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, з перевищенням швидкісних обмежень у межах населеного пункту, грубо порушив одночасно декілька вимог ПДР України та вчинив наїзд на велосипедиста, що призвело до тяжких наслідків спричинення їй тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, а подальша поведінка засудженого у вигляді втечі після ДТП була свідченням демонстрації крайньої байдужості до життя та здоров`я тяжко травмованої ним людини.

Таким чином, із установлених вище апеляційним судом обставин убачається, що в поведінці ОСОБА_9 спостерігаються деякі позитивні тенденції, однак вона не характеризувалась своєю сумлінністю, позитивністю протягом усього строку відбування покарання, а навпаки була нестабільною, будучи протягом більшої частини відбування покарання посередньою та певним чином пасивною, та наразі є відсутніми підстави для висновку про остаточне становлення ОСОБА_9 на шлях виправлення, яке могло би ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання, в тому числі у вигляді виправних робіт, про що порушується питання в апеляційній скарзі та поданні виправної колонії.

Усупереч доводам апеляційної скарги, в основі висновку суду щодо процесу виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку саме за увесь строк виконання покарання та перебування в усіх установах виконання покарань, а не протягом конкретно обраного часу.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що ОСОБА_9 має певні соціальні зв`язки, відповідно до гарантійного листа ПрАТ «КАТП «Агробудавтосервіс» зобов`язалось забезпечити його працевлаштування на посаду автослюсаря, однак, із огляду на викладені вище обставини в їх сукупності, зазначені доводи не підтверджують становлення ОСОБА_9 на шлях виправлення, а тому не є доцільною та мотивованою підставою для застосування до нього приписів ст.82 КК України.

Колегія суддів наголошує, що доцільність і необхідність заміни невідбутої частини покарання викликана тим, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути необхідним, і подальше його виправлення можливе в умовах відбування більш м`якого виду покарання, чого не встановлено в цьому провадженні. У даному випадку відбутий ОСОБА_9 строк покарання хоча і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.82 КК України щодо засудженого є невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції.

За таких обставин, висновок місцевого суду про необхідність відмови в задоволенні подання установи виконання покарань про заміну засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким, як наслідок, є правильним.

Що стосується посилань апелянта на позицію виправної колонії щодо застосування до засудженого положень ст.82 КК України, то вона сама по собі не має визначального й вирішального значення, а підлягає врахуванню з іншими обставинами в їх сукупності.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване й справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_9 , залишити без задоволення а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2025 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4