Дата документу 04.03.2026
Справа № 334/2/26
Провадження № 1-кп/334/405/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора про продовження тримання під вартою та клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт у кримінальному провадженні 1-кп/334/405/26 (334/2/26) за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Запоріжжя, яка має середню освіту, офіційно не працевлаштованої, незаміжньої, маючої на утриманні двох малолітніх та одну неповнолітню дитину, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої

1)29.07.2025 Дніпровським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст.129 КК України до 1 року пробаційного нагляду

2)06.10.2025 Дніпровським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст.296 КК України до штрафу в розмірі 17000,00 грн.

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5 , -

встановив:

на розгляді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 296 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_3 у виді тримання під вартою строком на 60 діб, оскільки завершити судовий розгляд провадження до спливу дії попередньої ухвали не є можливим, а встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати. Застосування більш мяких запобіжних заходів не забезпечить дієвість кримінального провадження.

Заслухавши обвинувачену ОСОБА_3 та її захисника, які заявили клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, пославшись на недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та особу обвинуваченої, та заперечували проти клопотання прокурора; прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту, вказавши, що даний запобіжний захист не забезпечить дієвість кримінального провадження, оскільки тримання під вартою відносно обвинуваченої було зміною раніше обраного домашнього арешту, умови якого обвинувачена не виконувала, суд дійшла висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

15.10.2025 ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Запоріжжя у задоволенні клопотання слідчого СВ ЗРУП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України відмовлено. Застосовано до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби строком на два місяці, заборонивши залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 16:00 години до 07:00 години наступної доби.

Покладено на підозрювану ОСОБА_3 строком на два місяці обов`язки, передбачені частиною п`ятою ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання, роботи;

- не допускати спілкування з потерпілою ОСОБА_7 , свідками у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та іншими.

Роз`яснено підозрюваній, що в разі невиконання зазначених обов`язків щодо неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Строк дії ухвали слідчого судді до 15.12.2025.

Підставою обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту стало наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а також доведення прокурором існування ризиків, передбачених п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто незаконно впливати на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

04.11.2025 ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Запоріжжя клопотання слідчого СВ ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_14 про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 задоволено частково.

Змінено ОСОБА_3 запобіжний захід, з домашнього арешту у певний час доби на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , та покладено на підозрювану ОСОБА_3 , обов`язки:

-носити електронний засіб контролю;

-прибувати до слідчих СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, прокуратури, суду за першою вимогою;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

Строк домашнього арешту визначений до 15.12.2025 року.

Підставою для зміни запобіжного заходу з домашнього арешту в певний період доби на цілодобовий домашній арешт стало порушення підозрюваною ОСОБА_3 обов`язків, покладених на неї ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 15.10.2025, та допуску ряду порушень застосованого до неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а саме, 20.10.2025, 26.10.2025, 27.10.2025, 29.10.2025, 31.10.2025 зафіксовано відсутність останньої за місцем проживання у період часу з 15.00 до 07.00.

31.10.2025 відносно ОСОБА_15 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Постановою Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 31.10.2025 ОСОБА_15 визнано виною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

02.12.2025 ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Запоріжжя клопотання старшого слідчого СВ ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_16 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_4 , про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України задоволено.

Змінено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, відносно ОСОБА_3 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, в межах строку досудового розслідування, тобто до 14.12.2025.

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту взяття під варту.

Зобов`язано прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_4 повідомити уповноважений підрозділ органів Національної поліції та орган опіки та піклування за місцем перебування неповнолітньої дитини підозрюваної ОСОБА_3 ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , про факт залишення дитини без батьківського піклування для вжиття невідкладних заходів щодо тимчасового влаштування дитини.

Зобов`язано орган досудового розслідування негайно повідомити родичів ОСОБА_3 про взяття її під варту.

Строк дії ухвали слідчого судді до 14.12.2025.

Підставою для зміни запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою стало встановлення слідчим суддею того, що за умов дії більш суворого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, ОСОБА_3 продовжила не виконувати покладені на неї обов`язки. Так, 29.11.2025 відносно останньої складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, що свідчить про подальше вчинення нею протиправних дій та ігнорування обмежень, встановлених ухвалою слідчого судді.

Окрім цього, сектором дізнання Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000447 від 30.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є свідком у кримінальному провадженні, в рамках якого розглядається це клопотання.

У кримінальному провадженні № 0000447 від 30.11.2025 попередньо перевіряється причетність до вчинення вказаного проступку саме ОСОБА_3 , при цьому у розпорядженні органу досудового розслідування наявні матеріали, на яких зафіксовано її поведінку, факт нанесення нею тілесних ушкоджень потерпілій та обставини конфлікту, що стався приблизно о 19 год. 30 хв., тобто у період, коли підозрювана зобов`язана була безперервно перебувати за місцем проживання відповідно до умов обраного щодо неї запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Така поведінка свідчить про ігнорування ОСОБА_3 покладених на неї процесуальних обов`язків, вимог кримінального процесуального закону та ухвали слідчого судді, а також підтверджує реальний ризик продовження та повторення нею протиправної поведінки.

Крім того, у провадженні Дніпровського районного суду м. Запоріжжя перебуває декілька кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129 КК України, розгляд яких по суті тривалий час не може бути завершений у зв`язку з її систематичною неявкою до суду без поважних причин.

З огляду на систематичний характер невиконання ОСОБА_3 покладених на неї процесуальних обов`язків, повторюваність фактів порушення умов як часткового, так і цілодобового домашнього арешту, вчинення адміністративних правопорушень за ст. 173 КУпАП, а також попередні дані щодо її можливої причетності до вчинення нового кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, слідчий суддя дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечує належної процесуальної поведінки підозрюваної та не здатен запобігти вчиненню нею нових протиправних дій.

11.12.2025 ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Запоріжжя клопотання старшого слідчого СВ ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_16 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_4 , про продовження строку тримання під вартою задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, в межах строку досудового розслідування, тобто до 14.01.2026.

Строк дії ухвали слідчого судді про продовження строку тримання під вартою - до 14.01.2026.

13.01.2026 ухвалою Дніпровського районного суду м.Запоріжжя продовжено обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 10 березня 2026 року, включно. Та визначено ОСОБА_3 альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 166 400,00 грн., у разі внесення якої вона підлягає звільненню з-під варти.

Як було зазначено, підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стало наявність обґрунтованої підозри, а в подальшому і пред`явлення обвинувачення у вчиненні ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Так, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України за наступних обставин: 08 жовтня 2025 року приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у громадському місці поблизу житлового будинку АДРЕСА_2 , поводила себе зухвало, що виразилося у висловлюванні нецензурної лайки, гучних криках та поведінці, яка не відповідає нормам моралі та загальноприйнятим правилам поведінки у суспільстві, чим порушувала спокій мешканців житлового будинку АДРЕСА_2 та прилеглих до нього будинків.

З метою припинення неправомірних дій ОСОБА_3 до неї підійшла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та попросила припинити протиправну поведінку, яка виражалась у лайці, криках у нецензурній формі.

Ігноруючи прохання потерпілої ОСОБА_7 припинити порушення тиші та спокою громадян, умисно, з хуліганських мотивів, а саме, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилася в ігноруванні та зневажливому ставленні до загальноприйнятих норм моралі, відкрито, безпричинно, нехтуючи елементарними правилами добропристойності, грубо порушуючи громадський порядок, що супроводжувалося особливою зухвалістю, ОСОБА_3 почала ображати та виражатись нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_7 .

Продовжуючи свою протиправну поведінку, діставши ніж, який мала при собі, тобто, предмет, заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, та, утримуючи його в правій руці, ОСОБА_3 нанесла не менше одного удару в область лівої скроневої ділянки ОСОБА_7 та не менш як один удар в ліву частину обличчя.

Унаслідок хуліганських дій ОСОБА_3 потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесне ушкодження у вигляді різаної рани м`яких тканин лівої скроневої ділянки.

Злочин, передбачений ч. 4 ст. 296 КК України, згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Крім того, підставою для обрання запобіжного заходу стало доведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України тобто можливість обвинуваченої переховуватись від органів досудового розслідування чи суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Калашник проти росії» тримання під вартою до вирішення питання про винуватість особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів». Отже, суд приймає до уваги тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, що підвищує ризик зникнення обвинуваченої від правосуддя.

У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р. зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Суд приймає до уваги принцип невинуватості особи, враховує повагу до особистої свободи і недоторканості особи, однак зважує ці принципи у сукупності із цілями і завданнями кримінального провадження, якими у відповідності до ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального правопорушення, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Оцінюючи ризик того, що обвинувачена може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченої, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачена, може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченої, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченої.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачена з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого, у разі доведеності вини, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 07 років; обвинувачена раніше судима; не працює, а тому є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке їй загрожує, у разі визнання винною у вчиненні інкримінованого правопорушення, остання, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Крім того, як вже зазначалось раніше, оскільки обвинувачена раніше судима; неодноразово порушувала, покладені на неї обов`язки визначені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, що призвело до зміни обраного домашнього арешту в певний період доби на цілодобовий домашній арешт, а в подальшому і на тримання під вартою; відсутність відомостей, щодо стійких соціальних зв`язків та отримання офіційних доходів, що підтверджує існування ризику вчинення обвинуваченою інших кримінальних правопорушень.

Також суд вважає доведеним існування ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків.

Суд вважає, що на сьогоднішній день вказані ризики не зменшились та продовжують існувати; судовий розгляд тільки розпочинається та завершити його до спливу дії попередньої ухвали не є можливим.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Судом встановлені підстави, які передбачені КПК України, рішеннями ЄСПЛ та Конвенцією з прав людини, щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 . На даний період часу у суду відсутні дані, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід забезпечить належну поведінку обвинуваченої. А тому, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченій на домашній арешт, умови якого вона порушувала, задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.5 ст.182 КПК України, щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Суд вважає за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 166 400,00 грн..

Керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 314-316, 372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 30 квітня 2026 року, включно.

Визначити ОСОБА_3 альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 166 400,00 грн., у разі внесення якої вона підлягає звільненню з-під варти.

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу яку необхідно внести на депозитний рахунок: № UA0001205 Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, отримувач платежу - ТУ ДСА України в Запорізькій області, . Призначення платежу: застава за обвинувачену ОСОБА_3 , провадження по справі №1-кп/334/405/26, ЄУН 334/2/26. Обвинувачена звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинувачу ОСОБА_3 , обов`язки строком до 30 квітня 2026 року , передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, утримуватись від спілкування з потерпілою та свідками по справі.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченої з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, вона зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У клопотанні обвинуваченої ОСОБА_3 та її захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Відповідно до ч.9 ст. 194 КПК України зобов`язати прокурора ОСОБА_4 повідомити уповноважений підрозділ органів Національної поліції та орган опіки та піклування за місцем перебування дітей ОСОБА_3 , а саме: ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про факт залишення дитини без батьківського піклування для вжиття невідкладних заходів щодо тимчасового влаштування дитини або їх продовження.

Орган опіки та піклування невідкладно після тимчасового влаштування дитини, залишеної без батьківського піклування, проінформувати прокурора та суд про місце проживання (перебування) дитини. Після отримання такої інформації прокурор у невідкладно повідомити обвинувачену про місце проживання (перебування) дитини.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: