Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2709/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/165/26
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0001858 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 березня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Любині, Яворівського району, Львівської області, українця, громадянина України, не інваліда, на утриманні осіб не маючого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду відносно ОСОБА_7 скасувати та виправдати його. Вважає, вирок незаконним та необгрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що приймаючи рішення, суд першої інстанції належним чином не проаналізував всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, надав невірну оцінки показам обвинуваченого та свідка ОСОБА_9 , який безпосередньо судом першої інстанції не допитувався, а також всім дослідженим письмовим доказам по справі, зокрема: протоколу слідчого експерименту, проведеного за участю ОСОБА_7 , та висновкам експертів №11/2-64 від 21.02.2020 року, №11/2-410 від 95.05.2020 року. Надає свою оцінку вказаним доказам та вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого його кримінального правопорушення. Вказує, що суд першої інстанції не допитав потерпілого ОСОБА_10 , чим порушив права обвинуваченого. Вказує, що при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , останній мав статус свідка та не був попереджений про можливість не свідчити проти себе. Звертає увагу на те, що під час вказаного слідчого експерименту слідчим використовувався транспортний засіб іншої марки та з іншою завантаженістю, а тому вважає протокол слідчого експерименту та висновки експертиз, проведених на підставі даних отриманих в ході вказаної слідчої дії, неналежними доказами.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , яке надійшло від прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_11 , йдеться про безпідставність доводів апелянта та про залишення вироку суду без зміни.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 ( три) роки.

Запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту визнано таким, що втратив свою дію.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вирішено рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Відповідно до ч.2ст.72 КК України до строку відбування покарання зараховано час перебування ОСОБА_7 під цілодобовим домашнім арештом з 10.04.2024 по 10.06.2024 з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідають три дні цілодобового домашнього арешту.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 4766 (чотири тисячі сімсот шістдесят шість) гривень 62 копійки витрат за проведення експертиз.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 17 листопада 2018 року, близько 00 год. 40 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем "MAN" д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом "PANAVNS 136" д/з НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі від с. Грозине, Коростенського району в напрямку м.Коростень, перевозячи в напівпричепі вантаж вагою 16 тон 380 кг., на Т-подібному перехресті продовжуючи рух транспортного засобу, здійснив маневр повороту ліворуч в напрямку Коростенського сміттєзвалища, яке розташоване поблизу с. Грозине, Коростенського району Житомирської області, проїхавши відстань 107 метрів від даного перехрестя у вказаному напрямку, порушуючи вимоги п. 12.3 ПДР України, в якому сказано: - у разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху, яку водій об`єктивно здатний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу чи безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та здійснив наїзд на пішоходів - ОСОБА_12 , яка знаходилась в горизонтальному положенні, та ОСОБА_10 , що перебував в вертикальному положенні відносно напрямку руху транспортного засобу, та не зупиняючись продовжив рух у вказаному напрямку.

В результаті наїзду на пішоходів, ОСОБА_7 спричинив: ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді: розплющення голови з утворенням великої скальпованої рани, яка відшаровує весь сухожильний шлем та волосся від підлеглого черепу з утворенням великого отвору, який проникає в порожнину черепа з повною екстракцією головного мозку, який представлений окремим фрагментом на 10% його об`єму, правої верхні кінцівки з множинними переломами правих кісток передпліччя в верхній частині з формуванням великої скальпованої рани, яка кильцовидно відшарування всієї середньої та нижні частини правого передпліччя що про ходить до правого зап`ястя з оголенням кісток; 3 саден по лівій передньо- боковій поверхні шиї, розміром до 6x2см, невизначеної форми, вкритими темно-червоними коринками, розташованими нижче рівня шкіри; садна по правій пахвинній ділянці, розміром 4x3см, невизначеної форми, вкритою темно-червоними коринками, розташованими нижче рівня шкіри; 2 саднами по правій боковій поверхні шиї в нижній частині, розміром до 5x6см, невизначеної форми, вкритими темно-червоними коринками, розташованими нижче рівня шкіри; садна по правій боковій поверхні грудної клітини, розміром 3x2см, невизначеної форми, вкритим темно-червоними коринками, розташованими нижче рівня шкіри; садном по зовнішній поверхні верхньої частини правого плеча, розміром 8x5см, невизначеної форми, вкритим темно-червоними коринками, розташованими нижче рівня шкіри; повний розрив атланто- оципітального з`єднання з розходженням до 5см; перелому ребер зліва 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 по середньо-ключичній лінії, прямого та непрямого типу, з розривом пристінкової плеври, без масивних крововиливів в навколишні м`які тканини; перелому ребер зліва 2, 3, 4, 5, 6, 7 по середньо-пахвинній лінії, прямого та непрямого типу, з розривом пристінкової плеври, без масивних крововиливів в навколишні м`які тканини; перелом ребер зліва 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 по біля- хребтовій лінії та частково по лопатковій лінії, прямого та непрямого типу, з розривом пристінкової плеври, без масивних крововиливів в навколишні м`які тканини; перелому ребер справа 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 по середньо-ключичній лінії, прямого та непрямого тину, з розривом пристінкової плеври, без масивних крововиливів в навколишні м`які тканини; перелом ребер справа 2, З, 4, 5, 6 по лопатковій лінії, прямого та непрямого типу, з розривом пристінкової плеври, без масивних крововиливів в навколишні м`які тканини, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя та знаходяться причинному зв`язку з настанням смерті і є несумісними з життям;

ОСОБА_10 спричинив тілесні ушкодження у вигляді: розчавлення лівої ступні, гомілково-ступневого суглобу, нижньої треті гомілки; закритого поперечного перелому нижньої треті лівого стегна зі зміщенням; закритого 2-х кісточкового перелому правої гомілки зі зміщенням, з наступною ампутацією лівої великогомілкової та малогомілкової кісток на рівні нижньої треті/середньої треті, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Причиною створення аварійної обстановки та виникнення дорожньо- транспортної пригоди та її наслідків є порушення водієм ОСОБА_7 вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України.

Своїми діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження та такі, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_12 - ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Під час апеляційного розгляду захисник заявив клопотання про повторне дослідження доказів, а саме просив повторно дослідити протокол слідчого експерименту від 12.04.2021 року, проведеного за участі ОСОБА_7 , з долученим до нього диском з відеозаписом слідчої дії, посилаючись на те, що судом надана невірна оцінка вказаному письмовому доказу, а також просив допитати потерпілого ОСОБА_10 , який судом першої інстанції не допитувався.

Згідно копії актового запису про смерть №309 від 09 серпня 2024 року, виданого Іршавським відділом ДРАЦС у Хустському районі Закарпатської області, потерпілий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому апеляційний суд відмовляє у задоволенні клопотання сторони захисту про допит потерпілого.

Що стосується повторного дослідження протоколу слідчого експерименту, з долученим до нього відеозаписом, то з`ясувавши думку прокурора, який заперечував щодо повторного дослідження вказаного письмового доказу, який було безпосередньо досліджено в судовому засіданні суду першої інстанції в присутності сторони захисту і якому надана оцінка у вироку суду, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Так, відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Проте, колегія суддів не вбачає підстав для повторного дослідження вказаного письмового доказу, оскільки сторона захисту не обґрунтувала належним чином своє клопотання.

Отже, у зв`язку з відсутністю належно обґрунтованого клопотання сторони захисту про повторне дослідження протоколу слідчого експерименту від 12.04.2021 року, проведеного за участі ОСОБА_7 , з долученим до нього диском з відеозаписом слідчої дії, апеляційний суд не має підстав повторно досліджувати докази у кримінальному провадженні, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності та диспозитивності.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що такі засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції та судом першої інстанції, відрізняються за змістом, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в місцевому суді з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК України. Ця відмінність зумовлена такою функцією суду апеляційної інстанції, як перегляд вироку в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.

Тобто, на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги з урахуванням наявності або відсутності обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження щодо дослідження доказів.

Тому за відсутності мотивованого клопотання про дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенню ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

На підставі викладеного, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання захисника про повторне дослідження вказаного письмового доказу.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в постанові третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 січня 2023 року (справа № 286/628/20 провадження № 51-2421км22).

Інші докази захисник не просив досліджувати.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження та спричинили смерть ОСОБА_12 . Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєнні вказаного злочину визнав частково і показав, що дійсно в листопаді 2018 року він привозив сміття зі Львова до Житомирської області. Неподалік с. Грозине Коростенського району близько 12.00 год. ночі, він здійснив маневр повороту ліворуч в сторону сміттєзвалища, не побачив потерпілих і здійснив на них наїзд. Сміття вивозив у нічний час, тому була дана команда не включати світло фар. Він підсвічував ліхтариком. Розвернувшись, поїхав зі сміттєзвалища, при цьому сміття не вивантажив. На дорозі побачив людей зі слідами крові та викликав поліцію. Своє відношення до скоєного пояснював "раз попав так попав". Яким саме чином потерпілі попали під задні колеса йому незрозуміло, просить його суворо не карати.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 свою вину також визнав частково, надав аналогічні пояснення підтримавши доводи апеляційної скарги свого захисника.

Проте, вина ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, окрім особистих пояснень останнього, підтверджується сукупністю доказів досліджених згідно вимог ч.1 ст.23 КПК України та оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

- показах свідка ОСОБА_13 , допитати якого безпосередньо в судовому засіданні не представилося можливим, у зв`язку з його смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.п.187, 172-173). За погодженням з учасниками судового провадження, судом першої інстанції було досліджено покази свідка ОСОБА_13 надані ним під час досудового розслідування, що не суперечить вимогам КПК в даному випадку.

Так, свідок ОСОБА_13 показав, що він дійсно працює охоронцем на сміттєзвалищі в с. Грозино Коростенського району. Останні автомобілі які приїздили на сміттєзвалище були автомобілі марки ГАЗ-53 та ЗІЛ-130. Після цього ніхто не заїзжав. Близько 01 години ночі він почув, що до сміттєзвалища під`їхав автомобіль іноземного виробництва з напівпричепом. Він відмовив водію у вивантаженні сміття з автомобіля та причепа, тоді водій попросив дозволити йому розвернутись, щоб виїхати на автодорогу. Після цього, він відкрив шлагбаум та випустив транспортний засіб з території сміттєзвалища. За всю його зміну інші автомобілі не заїжджали на територію сміттєзвалища;

- рапорті чергового Коростенського РУП від 17.11.2018 року, згідно якого 17.11.2018 року о 02.08 год надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що при повороті на смітник виявлено жінку, одягнена охайно, біля неї лежать банки. Заявник ОСОБА_7 (т.1 а.п.191);

- протоколі огляду місця події з долученим до нього схематичним планом та фото від 17.11.2018 року, згідно якого на місці події виявлено труп жінки, зафіксовано обстановку на місці події та слідову інформацію. Після наїзду на пішохода в місці позначеному на схемі №1 автомобіль по кров`яних слідах кочення коліс поїхав у напрямку сміттєзвалища; на захисному щитку заднього правого колеса напівпричепа внутрішньої сторони виявлено елемент біологічної речовини бурого кольору (речовина схожа на мозкову) (т.1 а.п.192-208);

- протоколі огляду транспортного засобу від 17.11.2018 року, в ході якого встановлено, що з правого заднього колеса автомобіля "MAN", шляхом змивів вилучено речовину бурого кольору (т.1 а.п.209-215);

- копії трудового договору від 15.03.2018 року, укладеного між ФОП ОСОБА_14 та ОСОБА_7 (безстроково), яким підтверджується факт прийняття на роботу ОСОБА_7 водієм транспортного засобу "MAN" д.н.з. НОМЕР_1 з причепом д.н.з. НОМЕР_2 (т.1 а.п. 221-222);

- висновку експертизи технічного стану транспортного засобу № 3/1054 від 15.01.2019 року, яким доведено, що на момент ДТП гальмівна система наданого автомобіля "MAN" р/н НОМЕР_1 з причепом PANAVNS 136" д/з НОМЕР_2 , рульове керування, ходова частина знаходились в технічно працездатному стані. На момент ДТП зовнішні світлові прилади наданого автомобіля знаходились в технічно працездатному стані. В процесі дослідження технічного стану автомобіля не встановлено будь-яких ознак технічного характеру, які могли б знаходитися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП (т.1 а.п. 228-240);

- висновку експерта №175 від 22.03.2019 року, згідно якого на трупі ОСОБА_12 виявлені наступні тілесні ушкодження : розплющення голови з утворенням великої скальпованої рани, яка відшаровує весь сухожильний шлем та волосся від підлеглого черепу з утворенням великого отвору, який проникає в порожнину черепа з повною екстракцією головного мозку, який представлений окремим фрагментом на 10% його об`єму, правої верхні кінцівки з множинними переломами правих кісток передпліччя в верхній частині з формуванням великої скальпованої рани, яка кильцовидно відшарування всієї середньої та нижні частини правого передпліччя що про ходить до правого зап`ястя з оголенням кісток; 3 саден по лівій передньо- боковій поверхні шиї, розміром до 6x2см, невизначеної форми, вкритими темно-червоними коринками, розташованими нижче рівня шкіри; садна по правій пахвинній ділянці, розміром 4x3см, невизначеної форми, вкритою темно-червоними коринками, розташованими нижче рівня шкіри; 2 саднами по правій боковій поверхні шиї в нижній частині, розміром до 5x6см, невизначеної форми, вкритими темно-червоними коринками, розташованими нижче рівня шкіри; садна по правій боковій поверхні грудної клітини, розміром 3x2см, невизначеної форми, вкритим темно-червоними коринками, розташованими нижче рівня шкіри; садном по зовнішній поверхні верхньої частини правого плеча, розміром 8x5см, невизначеної форми, вкритим темно-червоними коринками, розташованими нижче рівня шкіри; повний розрив атланто- оципітального з`єднання з розходженням до 5см; перелому ребер зліва 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 по середньо-ключичній лінії, прямого та непрямого типу, з розривом пристінкової плеври, без масивних крововиливів в навколишні м`які тканини; перелому ребер зліва 2, 3, 4, 5, 6, 7 по середньо-пахвинній лінії, прямого та непрямого типу, з розривом пристінкової плеври, без масивних крововиливів в навколишні м`які тканини; перелом ребер зліва 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 по біля- хребтовій лінії та частково по лопатковій лінії, прямого та непрямого типу, з розривом пристінкової плеври, без масивних крововиливів в навколишні м`які тканини; перелому ребер справа 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 по середньо-ключичній лінії, прямого та непрямого тину, з розривом пристінкової плеври, без масивних крововиливів в навколишні м`які тканини; перелом ребер справа 2, З, 4, 5, 6 по лопатковій лінії, прямого та непрямого типу, з розривом пристінкової плеври, без масивних крововиливів в навколишні м`які тканини, які відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень як небезпечні для життя та знаходяться причинному зв`язку з настанням смерті і є несумісними з життям. На трупі ОСОБА_12 відсутні тілесні ушкодження, не пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою.

Потерпіла в момент первинного контакту з транспортним засобом, ймовірніше за все , була у лежачому, або близькому до цього положенні.

Травмуюча сила була направлена зліва від потерпілої .

Слід вважати, що був переїзд тіла ОСОБА_12 транспортним засобом, не менше ніж одного разу. В крові трупа виявлений етиловий спирт в концентрації 1,64 проміле, що при житті відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння.

Смерть настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла, яка супроводжувалась травматичним руйнуванням голови, множинними переломами черепа, хребта, ребер, екстракція головного мозку (т.1 а.п. 245-247).

- висновку експерта №83 від 19.03.2019 року, згідно якого у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: розчавлення лівої ступні, гомілково-ступневого суглобу, нижньої треті гомілки; закритого поперечного перелому нижньої треті лівого стегна зі зміщенням; закритого 2-х кісточкового перелому правої гомілки зі зміщенням, з наступною ампутацією лівої великогомілкової та малогомілкової кісток на рівні нижньої треті/середньої треті, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

На тілі ОСОБА_10 не виявлено тілесних ушкоджень, не пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою.

ОСОБА_10 відносно травмуючої сили автомобіля, в момент первинного контакту міг перебувати у будь-якому положенні.

Послідовність утворення тілесних ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_10 при контакті з автомобілем, могла бути вільною, в даному випадку мало місце переїзд частини тіла. Виявлені тілесні ушкодження могли утворитись при обставинах та в термін, вказаних в постанові (т.1 а.п.250-251);

- висновку комісійної судово-медичної експертизи №138 від 05.12.2019 року, згідно якого локалізація та характер виявлених на трупі ОСОБА_12 тілесних ушкоджень свідчать про те, що в даному конкретному випадку мав місце переїзд колесами транспортного засобу через голову, праву верхню кінцівку та грудні клітину (багатовідламкуватого скалкового перелому кісток мозкового та лицевого черепа з розплющенням голови з утворенням великої скальпованої рани з повною ексракцією головного мозку ( розрушення речовини головного мозку з видавленням його з черепної коробки) ; рани правого передпліччя практично на всьому протязі з множинними переломами кісток правого передпліччя: саден лівої передньо-боковрї поверхні шиї, правої бокової поверхні шиї, в правій пахвинній ділянці, правої бокової поверхні грудної клітки, в ділянці зовнішньої поверхні правого плеча в верхній частині його; повного розриву з`єднання кісток черепа та шийного відділу хребта з пошкодженням спинного мозку; множинних переломів ребер по множинним анатомічним лініям обох половин грудної клітки з пошкодженням пристінкової плеври.

На даний факт також вказує виявлення на захисному щитку заднього правого колеса напівпричепа з внутрішньої сторони елементів біологічної речовини бурого кольору.

При наявності вищевказаних тілесних ушкоджень навіть при наданні своєчасної кваліфікованої та спеціалізованої медичної допомоги життя потерпілій не могло бути врятоване (т.2 а.п.4-7);

- висновку судової інженерно - транспортної експертизи №11/2-64 від 21.02.2020 року, яким підтверджується, що з технічної точки зору, в наведеній дорожній обстановці водієві автомобіля автомобілем "MAN" д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом "PANAVNS 136" д/з НОМЕР_2 , ОСОБА_7 необхідно було діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України (т.2 а.п.18-23);

- висновку інженерно-транспортної експертизи №11/2-410 від 05.05.2020 року, згідно якого з технічної точки зору в умовах місця пригоди водій автомобіля "MAN" д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом "PANAVNS 136" д/з НОМЕР_2 , ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішоходів шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху.

З технічної точки зору при заданому комплексі вихідних даних в умовах місця пригоди, водій автомобіля ОСОБА_7 мав технічну можливість виконати безпечний об`їзд з моменту виникнення небезпеки для руху.

З технічної точки зору, в наведеній дорожній обстановці водієві автомобіля необхідно було діяти відповідно до п.п. 12.2;12.3 Правил дорожнього руху України.

З технічної точки зору при заданому комплексі вихідних даних, в умовах місця пригоди, в діях водія ОСОБА_7 невідповідностей технічним вимогам п.12.2 ПДР не вбачається, однак дії водія не відповідали технічним вимогам п. 12.3 ПДР України.

З технічної точки зору, при заданому комплексі вихідних даних, в причинному зв`язку з створенням аварійної обстановки та виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля ОСОБА_7 технічним вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України (т.2 а.п.29-35);

- протоколі проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 із застосуванням відео зйомки від 12.04.2021 року, під час якого ОСОБА_7 детально розповів та показав рух транспортного засобу, де саме помітив потерпілих, як намагався їх об`їхати шляхом вивертання керма вліво, видимість потерпілих з місця водія, вказавши, що було ввімкнуте ближнє світло фар. Дані обставини повністю спростовують покази обвинуваченого дані в судовому засіданні про те, що він нікого не бачив, керував присвічуючи ліхтариком (т.2 а.п.38-44);

- висновку інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/106-21 /4416-ІТ від 07.05.2021 року, згідно якого з технічної точки зору водій автомобіля з причепом ОСОБА_7 в умовах місця пригоди, при заданому комплексі вихідних даних (при русі з увімкненим ближнім світлом фар) - мав технічну можливість уникнути наїзду на пішоходів шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху.

Технічна можливість уникнути наїзду на пішоходів, в умовах недостатньої видимості, коли не горять лампи фар, з технічної точки зору полягала в чіткому виконанні вимог п.31.6 (б) ПДР України, згідно якого подальший рух транспортних засобів взагалі заборонено.

Технічна можливість уникнути наїзду на пішоходів, в умовах недостатньої видимості, коли не горять лампи фар, з технічної точки зору полягала в чіткому виконанні вимог п.31.6 (б) Правил дорожнього руху , згідно якого подальший рух транспортних засобів взагалі заборонено.

З технічної точки зору, при заданому комплексі вихідних даних, за умови руху в темну пору доби з вимкнутим світлом фар, в причинному зв`язку з створенням аварійної обстановки та виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля "MAN" д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом "PANAVNS 136" д/з НОМЕР_2 , ОСОБА_7 технічним вимогам пунктів 19.1(а);31.6(б) Правил дорожнього руху України (т.2 а.п.38-55).

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин встановлених судом, доведена повністю.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що вказані докази не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішенням ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України", заява № 16437/04).

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції надав невірну оцінку показам обвинуваченого та свідка ОСОБА_9 , який судом першої інстанції безпосередньо не допитувався, у зв`язку зі смертю, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки покази обвинуваченого та вказаного свідка містяться у вироку суду і їм надано належну оцінку.

Посилання сторони захисту на те, що судовий розгляд в суді першої інстанції було проведено за відсутності потерпілого ОСОБА_10 , який судом не допитувався, чим було порушено право сторони захисту ставити питання та подавати свої зауваження, колегія суддів вважає необгрунтованими з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції та прокурором вживались заходи для забезпечення явки потерпілого в судове засідання, під час чого було встановлено, що потерпілий є інвалідом, а саме у нього ампутована одна нога, а на іншій відсутня ступня, внаслідок чого потерпілий пересувається за допомогою інвалідного візка, проживає в сільській місцевості, транспортних засобів для пересування між населеними пунктами не має, у зв?язку з чим не прибував на виклики суду.

Крім того, потерпілий ОСОБА_15 надав до суду письмову заяву від 23.05.2024 року, в якій повідомив, що не має можливості з?являтися в судові засідання через відсутність ніг, просив суд проводити розгляд справи за його відсутності та призначити обвинуваченому суворе покарання (т.1 а.п.107).

Після з?ясування думки учасників судового провадження в судовому засіданні 02.10.2024 року, місцевим судом було ухвалено рішення проводити судовий розгляд без участі потерпілого та розпочати судовий розгляд з допиту обвинуваченого, дослідити письмові докази. На такий порядок дослідження доказів погодились усі учасники судового провадження, зокрема й обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 (т.1 а.п.148-151).

Окрім того, як було встановлено в ході апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_10 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією актового запису про смерть №309 від 09 серпня 2024 року, виданого Іршавським відділом ДРАЦС у Хустському районі Закарпатської області, а тому колегія суддів вважає, що розглянувши справу без участі потерпілого, суд першої інстанції істотних порушень вимог КПК України не допустив.

Доводи захисника про недопустимість окремих доказів, а саме протоколу слідчого експерименту від 12.04.2021 року, проведеного за участі ОСОБА_7 (т.2 а.п.38-44), яким суд обгрунтовує вину обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Згідно положень ч.1 ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно ч.1 ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В свою чергу, зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що суд вказаних вимог закону дотримався, в тому числі і щодо його оцінки на предмет законності та допустимості доказів.

Вказаний доказ було досліджено судом першої інстанції під час судового розгляду з дотриманням вимог ст.23 КПК України в повному обсязі (з відеозаписом) за участю сторін провадження.

Відповідно до висновку, викладеного у Постанові ОП ККС ВС від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17 (провадження № 51-6070кмо19) метою слідчого експерименту відповідно до ч.1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

З практики ЄСПЛ щодо використання як доказу в кримінальному провадженні результатів слідчого експерименту вбачається, що ЄСПЛ підкреслює необхідність застосування процесуальних гарантій забезпечення справедливості процедури отримання доказів, у тому числі й гарантій дотримання прав особи, яка під час такої слідчої дії дає показання (в широкому змісті цього поняття). Широкій підхід щодо розуміння поняття "показання" покладений у підґрунтя правових позицій ЄСПЛ, який розглядає це поняття як будь-які відомості, що були надані особою та на які повинні поширюватися гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході проведення вказаного слідчого експерименту свідок ОСОБА_7 висловив власну версію щодо обставин ДТП, вказував, що при керуванні вантажним автомобілем по грунтовій дорозі в напрямку сміттєзвалища він ніяких пішоходів не бачив, а коли повертався з сміттєзвалища помітив на дорозі мертву жінку з тілесними ушкодженнями. Після чого зупинився та зателефонував на спецлінію «102» та повідомив про виявлену ним жінку. Свідку ОСОБА_7 були роз`ясненні під підпис його права, що вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту від 12.04.2021, зокрема право не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, що можуть стати підставою для підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, а також повідомлено, що проводиться відео зйомка, і він добровільно та без заперечень висловив свою власну точку зору механізму ДТП та підписав протокол вказаної слідчої дії без заперечень (т.2 а.п.38-44).

Також колегія суддів звертає увагу на той факт, що під час слідчого експерименту ОСОБА_7 не просив забезпечити йому захисника, не стверджував, що винний у ДТП, а лише відтворював механізм ДТП та взагалі не надавав ніякої оцінки своїм діям.

Таким чином, слідча дія, яка проводилася зі свідком ОСОБА_7 є не допитом, а саме слідчим експериментом, і відомості, отримані в ході проведення даної слідчої дії, оцінюються судом саме як докази, отримані в результаті проведення вказаної слідчої дії (слідчого експерименту, а не допиту свідка).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 не були роз`яснені його права і його пояснення під час слідчого експерименту слід розцінювати як показання свідка.

Доводи апелянта про те, що під час вказаного слідчого експерименту слідчим використовувався транспортний засіб іншої марки та з іншою завантаженістю, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки ст.240 КПК України не передбачає обов`язку відтворити всі умови, які існували на час події, а вимагає лише моделювання умов, наближених до тих, що існували на момент події і є важливими для мети експерименту.

Тобто, КПК України не вимагає, щоб при проведенні слідчого експерименту використовувалися аналогічні за маркою, моделлю, кольором транспортні засоби, або ті ж транспортні засоби, які були учасниками ДТП.

Достатньою умовою проведення слідчої дії є використання транспортних засобів, які за типом та маркою подібні до тих, що потрапили у ДТП.

Зазначене узгоджується з позицією касаційного суду, сформульованою в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, від 14 вересня 2020 року (справа №740/3597/17, провадження № 51-6070км19).

При проведенні вказаного слідчого експерименту було використано автомобіль-статист подібної конструкції (SCANIA), і ОСОБА_7 сам підтвердив, що залучений автомобіль відповідає габаритам того, яким він керував на час скоєння ДТП. Також ОСОБА_7 на початку слідчого експерименту зауважив, що в автомобілі, який залучений до слідчого експерименту, яскравіше світло фар, ніж у тому, яким він керував на час ДТП. Після наклеювання слідчим аркушів паперу на фари, ОСОБА_7 повідомив, що яскравість світла відповідає тій, що була на час ДТП.

Вказані обставини обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вказаний слідчий експеримент було проведено з дотримання вимог ст.240 КПК України, а тому зазначений доказ є допустимим.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає необгрунтованими і доводи сторони захисту про визнання недопустимим доказом, із застосуванням доктрини «плодів отруєного дерева», висновку експерта проведеного на основі даних отриманих в ході вказаної слідчої дії.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, враховуючи наслідки вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання ( сприяння розкриттю злочину, вік та стан здоров`я) та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого.

Призначене покарання, на думку апеляційного суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження нових злочинів.

Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційних скаргах не наведено.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: