СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 1-кс/759/2085/26

ун. № 759/6081/26

13 березня 2026 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , її захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , яке погоджено з прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0002946 внесеного до ЄРДР 29.09.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15; ч. 5 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ :

До слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва звернувся слідчий СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 з клопотанням, яке погоджено з прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0002946 внесеного до ЄРДР 29.09.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15; ч. 5 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділом Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002946 від 29.09.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15; ч. 5 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно з 2022 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав в цивільному шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

До проживання в цивільному шлюбі з ОСОБА_4 , у праві власності фізичної особи ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, знаходилась: - квартира, загальною площею: 36.8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , дата реєстрації: 11.12.2017 року. Згідно інформації яка наявна в Головному сервісному центрі МВС, станом на 14.01.2026 року в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів зареєстровані на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 : - транспортний засіб Mercedes-Benz Vito, сірого кольору, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , дата реєстрації: 08.07.2015;- транспортний засіб Porsche Cayenne, коричневого кольору, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова: НОМЕР_5 , дата реєстрації: 22.08.2018; - транспортний засіб Skoda SuperB, сірого кольору, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 , номер кузова: НОМЕР_7 , дата реєстрації: 07.12.2017; - транспортний засіб ВАЗ 2103, жовтого кольору, 1980 року випуску, д.н.з. НОМЕР_8 , номер кузова: НОМЕР_9 , дата реєстрації: 08.07.2016; - транспортний засіб АЗЛК 2140, жовтого кольору, 1976 року випуску, д.н.з. НОМЕР_10 , номер кузова: НОМЕР_11 , дата реєстрації: 14.07.2016.

10 вересня 2025 року громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_12 від 11.09.2025 видане Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

ОСОБА_4 достовірно знала, що родинних зв`язків із померлим не має, спадкоємцем за законом не є, а також усвідомлювала відсутність у себе будь-яких законних підстав для набуття спадкового майна ОСОБА_7 .

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, після смерті ОСОБА_7 10.09.2025 року але не пізніше 22.09.2025 року у ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер таких дій та передбачаючи їх наслідки, виник злочинний умисел на заволодіння майном ОСОБА_7 шляхом обману, в особливо великих розмірах, спрямований на незаконне заволодіння спадковим майном померлого.

З метою реалізації свого злочинного умислу, діючи умисно, з корисливих мотивів, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у період часу з 10.09.2025 року по 18.09.2025 року, ОСОБА_4 звернулася до невстановленої органом досудового розслідування особи, з якою вступила в злочинну змову, надала вказаній невстановленій особі анкетні дані померлого цивільного чоловіка для виготовлення заповіту та домовилася про виготовлення завідомо підробленого документу, а саме: заповіт від 12.05.2020 року, що був зареєстрований в реєстрі №654, який нібито був посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_8 , виконаний на бланку серії НОК №001622, та складений нібито від імені ОСОБА_7 , як підставу для виникнення у неї прав спадкоємця, з метою заволодіння майном яке належало померлому ОСОБА_7 , а саме: - квартира, загальною площею: 36.8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; - транспортний засіб Mercedes-Benz Vito, сірого кольору, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 ; - транспортний засіб Porsche Cayenne, коричневого кольору, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова: НОМЕР_5 ; - транспортний засіб Skoda SuperB, сірого кольору, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 , номер кузова: НОМЕР_7 ; - транспортний засіб ВАЗ 2103, жовтого кольору, 1980 року випуску, д.н.з. НОМЕР_8 , номер кузова: НОМЕР_9 ; - транспортний засіб АЗЛК 2140, жовтого кольору, 1976 року випуску, д.н.з. НОМЕР_10 , номер кузова: НОМЕР_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 використовуючи завідомо підроблений офіційний документ як засіб реалізації злочинного умислу, 22 вересня 2025 року близько 10 год. 00 хв., перебуваючи у приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 умисно ввела в оману нотаріусу ОСОБА_9 надавши останній завідомо підроблений документ, а саме: заповіт від 12.05.2020 року, що був зареєстрований в реєстрі №654, який нібито був посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_8 , виконаний на бланку серії НОК №001622 та складений нібито від імені ОСОБА_7 , відповідно до якого усе майно померлого нібито заповідано їй.

При цьому ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, достовірно знаючи, що родинних зв`язків із ОСОБА_7 вона не має та спадкоємцем за законом не є, підписала заяву №159 про прийняття спадщини, на підставі зазначеного заповіту, внаслідок чого вказаний документ було долучено до матеріалів спадкової справи №152/2025, чим підтвердила спрямованість своїх дій на досягнення кінцевого результату - набуття права власності.

Згідно висновку експерта №50/1/26 від 20.02.2025 року за результатами проведення комісійної судово-оціночно-будівельної експертизи, ринкова вартість об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_4 , станом на 22.09.2025, з урахуванням обмежень та припущень викладених в дослідницькій частині, становила 2 095 700 грн. без ПДВ.

Крім цього, згідно висновку експерта №1331 від 19.02.2025 року за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, середня ринкова вартість транспортного засобу Mercedes-Benz Vito, сірого кольору, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , станом на 22.09.2025, становила: 371 251,80 грн.; середня ринкова вартість транспортного засобу Porsche Cayenne, коричневого кольору, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова: НОМЕР_5 , станом на 22.09.2025, становила: 667 015,73 грн.; середня ринкова вартість транспортного засобу Skoda SuperB, сірого кольору, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 , номер кузова: НОМЕР_7 , станом на 22.09.2025, становила: 309 376,50 грн.; середня ринкова вартість транспортного засобу ВАЗ 2103, жовтого кольору, 1980 року випуску, д.н.з. НОМЕР_8 , номер кузова: НОМЕР_9 , станом на 22.09.2025, становила: 31 350,15 грн.; середня ринкова вартість транспортного засобу АЗЛК 2140, жовтого кольору, 1976 року випуску, д.н.з. НОМЕР_10 , номер кузова: НОМЕР_11 , станом на 22.09.2025, становила 8 250,15 грн.

Крім цього, ОСОБА_4 , використовуючи завідомо підроблений заповіт від 12.05.2020 року, що був зареєстрований в реєстрі №654, який нібито був посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_8 , виконаний на бланку серії НОК №001622, та складений нібито від імені ОСОБА_7 , який є офіційним документом, оскільки містить інформацію, яка посвідчує факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру та який складається окремими громадянами та посвідчується самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною діяльністю посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та який містить передбачені законом реквізити, як засіб реалізації злочинного умислу, 22 вересня 2025 року близько 10 години, перебуваючи у приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 умисно використала вищезазначений завідомо підроблений офіційний документ, надавши його нотаріусу ОСОБА_9 , з метою подальшого успадкування ОСОБА_4 належного ОСОБА_7 майна.

Таким чином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Києва, українка, громадянка України, з вищою освітою, розлучена, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судима підозрюється у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненому в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України та у використанні завідомо підробленого документу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

06.03.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

Показами потерпілих, а саме: допитом потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_10 ;

Показами свідків, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ;

тимчасовим доступом до речей і документів від 29.10.2025 року, тимчасовим доступом до речей і документів від 27.11.2025 року, тимчасовим доступом до речей і документів від 26.12.2025 року;

протоколом огляду від 27.11.2025 року, протоколом огляду від 26.12.2025 року, протоколом огляду інтернет сайту від 26.12.2026 року;

експертизами: висновок експерта №3500 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 11.12.2025, висновок експертів №50/1/26 за результатами проведення комісійної судової оціночно-будівельної експертизи від 20.02.2026 року, висновком експерта №1331 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 19.02.2026 року;

речовими доказами: заповіт від 12.05.2020 року, що був зареєстрований в реєстрі №654, який нібито був посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_8 , виконаний на бланку серії НОК №001622 та складений нібито від імені ОСОБА_7

іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що підозрювана може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому, з метою забезпечення кримінального провадження та виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, є необхідність обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші, більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, домашній арешт, особиста порука та застава не здатні запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор, підтримав дане клопотання з зазначених у ньому підстав.

Підозрювана ОСОБА_4 та її адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти поданого клопотання та просили відмовити у його задоволенні і застосувати до підозрюваної більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, посилаючись на обставини, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України прокурором недоведені, а підозра на переконання захисту необґрунтована. Окрім того, стороною захисту надано ряд харакреризуючих даних на особу підозрюваної, яка не має наміру переховуватись від органу досудового слідства, працевлаштована, має постійне місце проживання, має на утриманні двох дітей, родичів похилого віку, готова співпрацювати зі слідством та виконувати всі процесуальні обов`язки.

Так стороною захисту наголошено, що клопотання не містить належного обґрунтування необхідності застосування саме найсуворішого запобіжного заходу, передбаченого ст. 183 КПК України. У ньому відсутні конкретні фактичні дані, які б свідчили про існування хоча б одного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, або доводили неможливість їх усунення застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, слідчим відділом Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002946 від 29.09.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15; ч. 5 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

06.03.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

Показами потерпілих, а саме: допитом потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_10 ;

Показами свідків, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ;

тимчасовим доступом до речей і документів від 29.10.2025 року, тимчасовим доступом до речей і документів від 27.11.2025 року, тимчасовим доступом до речей і документів від 26.12.2025 року;

протоколом огляду від 27.11.2025 року, протоколом огляду від 26.12.2025 року, протоколом огляду інтернет сайту від 26.12.2026 року;

експертизами: висновок експерта №3500 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 11.12.2025, висновок експертів №50/1/26 за результатами проведення комісійної судової оціночно-будівельної експертизи від 20.02.2026 року, висновком експерта №1331 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 19.02.2026 року;

речовими доказами: заповіт від 12.05.2020 року, що був зареєстрований в реєстрі №654, який нібито був посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_8 , виконаний на бланку серії НОК №001622 та складений нібито від імені ОСОБА_7

іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Відповідно до вимог пункту четвертого частини першої статті 184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що підозрювана може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Прокурором надано обґрунтування, що інші більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, домашній арешт, особиста порука та застава не здатні запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК України.

Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч. 1 статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування до особи запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

У справі Маккей проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи Медведев та інші проти Франції зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. с ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації», до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.

Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують істотні і достатні причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами певною мірою підтверджується наявність ознак кримінального правопорушення в діях підозрюваної.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваної, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Надаючи оцінку можливості підозрюваною переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчий суддя вважає, що такі дії цілком ймовірними з огляду на покарання, яке загрожує підозрюваній у випадку визнання її винуватою у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення.

Пунктом 15 ч. 1 ст. 7 КПК України встановлено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Однак, клопотання сторони обвинувачення не містить належного обґрунтування необхідності застосування саме найсуворішого запобіжного заходу, передбаченого ст. 183 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що підозрюваною та її захисником доведено відсутність наміру у останньої переховуватись від органу досудового слідства, підозрювана працевлаштована, має постійне місце проживання, має на утриманні двох дітей, родичів похилого віку, готова співпрацювати зі слідством та виконувати всі процесуальні обов`язки, а стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, що дає дійти висновку про можливість застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, сукупність встановлених у судовому засіданні обставин з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та підозрюваною і її захисником свідчить, що прокурором доведена наявність обставин, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, що дає право слідчому судді застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрювану, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176, 177, 178, 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 202, 309, 369, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , яке погоджено з прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подане у кримінальному провадженні №0002946 внесеного до ЄРДР 29.09.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15; ч. 5 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України - відмовити.

Застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби, заборонивши їй з 22 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин наступної доби залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_6 , строком на два місяці, але в межах строку досудового розслідування, за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги та прослідування до укриття цивільного захисту населення.

Покласти на підозрювану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання та роботи;

- не відлучатись з Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити термін дії обов`язків строком на два місяці, але в межах строку досудового розслідування.

Роз`яснити підозрюваній, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

У разі невиконання обов`язків до підозрюваного може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і може бути покладено грошове стягнення.

Виконання ухвали покласти на працівників органів Національної поліції за місцем проживання підозрюваної.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора в даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1