УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року

м. Київ

справа № 357/14304/19

провадження № 51-354ск 26

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вивчивши матеріали касаційної скарги ОСОБА_4 на ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року та Київського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року щодо нього,

установив:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року кримінальне провадження №0003513за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вікторівка Обухівського району Київської області та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) закрито на підставі п. 1-2 ч. 2 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вирішено питання про долю речових доказів.

Суд першої інстанції встановив, що 18 листопада 2019 року близько 23:00 ОСОБА_4 , перебуваючи на законних підставах у квартирі АДРЕСА_2 , в якій проживала потерпіла ОСОБА_5 , шляхом вільного доступу, таємно викрав належні потерпілій кошти в сумі 1100 грн, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року рішення місцевого суду залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказані судові рішення через неповноту досудового розслідування, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальністьі закрити кримінальне провадження у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що судові рішення постановлені без урахування всіх обставин справи, а наведені в них висновки про доведеність його винуватості у вчиненні кримінального проступку не ґрунтуються на досліджених доказах. Зокрема вказує, що під час досудового розслідування не було проведено слідчого експерименту з ним та потерпілою, а також порушено право на захист, оскільки йому не було надано захисника на його вимогу. Зазначає, що місцевий суд не дав належної оцінки показанням потерпілої та свідків у справі.

На переконання особи, кримінальне провадження щодо якої закрито, при перегляді ухвали місцевого суду суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводів, наведених в апеляційній скарзі сторони захисту та не усунув порушень, які були допущені судом першої інстанції, а тому вважає, що ухвала апеляційного суду постановлена без додержання вимог статей 370 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним та обґрунтованим є рішення, ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу, тобто кожен доказ оцінюється з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 , поміж іншого, посилається на неповноту досудового розслідування, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить дати зібраним у ній доказам іншу оцінку, ніж її дали суди нижчих інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.

Як убачається зі змісту оспорюваних рішень, у цій справі фактичні обставини було встановлено судом першої інстанції. У касаційній скарзі особа, кримінальне провадження щодо якої закрито, вказує на те, що суд в ухвалі не дав належної оцінки показанням потерпілої та свідків, поклавши ці докази в основу судового рішення. Проте зі змісту ухвали місцевого суду вбачається, що свій висновок про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку цей суд зробив на підставі фактично встановлених даних, які були з`ясовані під час дослідження доказів у судовому засіданні та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК.

Так, суд першої інстанції в ухвалі вказав, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, підтверджується: наданими в суді показаннями потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; даними, які містяться у протоколах: огляду місця події від 19 листопада 2019 року, огляду предметів від 22 листопада 2019 року, та іншими доказами.

Незгода ОСОБА_4 з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, не може свідчити про порушення цим судом вимог кримінального процесуального закону.

При перегляді ухвали за апеляційною скаргою захисника апеляційний суд ретельно перевірив наведені доводи та дав на них обґрунтовані відповіді, вказавши у своєму рішенні конкретні мотиви, з яких визнав ці доводи безпідставними та їх відхилив.

Як убачається з копії ухвали апеляційного суду, цей суд у своєму рішенні послався на конкретні фактичні дані, що містяться у кримінальному проваджені та свідчать про відповідність висновків суду першої інстанції, викладених в ухвалі, фактичним обставинам справи і правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185 КК та наявність підстав для закриття кримінального провадження на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК.

Суд апеляційної інстанції у своєму рішенні мотивовано вказав, що місцевий суд дослідив та проаналізував сукупність усіх доказів, які указують на характер дій ОСОБА_4 , спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій він діяв тощо, на підставі чого й зробив обґрунтований висновок про доведеність вчинення ним таємного викрадення чужого майна (крадіжки). Інші доводи апеляційної скарги сторони захисту повторюють лінію захисту, обрану в суді першої інстанції, наведені на їх обґрунтування аргументи були предметом перевірки у суді першої інстанції і знайшли належну оцінку в ухвалі, правильність якої ОСОБА_4 не спростована.

Що стосується доводів ОСОБА_4 про порушення права на захист, то суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд спростовуючи такі доводи у своєму рішенні зазначив, що не встановив таких порушень, оскільки у протоколі роз`яснення права на захист від 29 листопада 2019 року слідчий повідомив ОСОБА_4 про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, та роз`яснив йому право на кваліфіковану правову допомогу. Незазначення ОСОБА_4 у протоколі про те, що він не потребує захисника не свідчить про порушення його права. При тому, що на той час він не перебував у статусі затриманої особи.

Наведені судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях висновки є належним чином умотивованими та обґрунтованими. Зміст вказаних ухвал відповідає вимогам статей 370, 374 та 419 КПК.

Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність цих рішень та вмотивованість їх висновків з питань істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність ОСОБА_4 у касаційній скарзі не навів, і такого з їхнього змісту не вбачається.

З огляду на викладене, касаційна скарга ОСОБА_4 та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення,а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2024 року та Київського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року щодо нього через відсутність підстав для її задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3