Дата документу 05.03.2026 Справа № 336/6536/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/470/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/6536/24Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 січня 2026 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 28.03.2026 року включно продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.2 ст.307 КК, ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч.ч.2, 3 ст.307 КК.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту. Свої вимоги мотивував тим, що продовження найбільш суворого запобіжного заходу є безпідставним. Апелянт посилається на тривале перебування під вартою. Вказує, що існування передбачених ст.177 КПК ризиків не обґрунтовано. Обвинувачений має місце проживання та матеріальну підтримку від родичів. На переконання апелянта, суд першої інстанції мав правові підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію захисника, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала районного суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 в апеляційному порядку ніким не оскаржена, тому з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК, ухвала суду в цій частині не переглядалась.

В провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч.1 ст.306, ч.ч.2, 3 ст.307 КК, ОСОБА_9 за ч.ч.2, 3 ст.307 КК, ОСОБА_11 за ч.3 ст.307 КК, ОСОБА_8 за ч.2 ст.307 КК.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Проте колегія суддів не може погодитись із таким рішенням суду, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання судової колегії, рішення суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 в повній мірі не ґрунтується на наведених вимогах закону.

Колегія суддів відзначає, що право на свободу та особисту недоторканість може бути обмежене, однак таке обмеження має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та пропорційності, із забезпеченням балансу інтересів особи та суспільства, на підставі та у визначеному чинним законодавством порядку, з урахуванням актів міжнародного права, позицій Європейського суду з прав людини за вмотивованим рішенням суду.

Як вбачається із клопотання прокурора, 04.01.2024 року о 20 год. 00 хв. ОСОБА_8 було затримано у порядку ст.208 КПК та 05.01.2024 року повідомлено про підозру у вчиненні передбачених ч.2 ст.307 КК кримінальних правопорушень. 06.01.2024 року до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався, в тому числі під час судового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції.

Отже, із вищевказаного випливає, що ОСОБА_8 перебуває під вартою понад два роки. ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні лише одного епізоду злочинної дії. Станом на день ухвалення оскаржуваної ухвали судом не допитано жодного свідка у справі. Данні, які б унеможливлювали виконання такого допиту судом, в оскаржуваній ухвалі не наведено. Таке надмірно тривале утримання обвинуваченого під вартою без ухвалення вироку у справі не є виправданим об`єктивними обставинами.

При цьому ні оскаржувана ухвала, ні надані апеляційному суду матеріали провадження не містять достатнього обґрунтування поважності і доцільності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 на даному етапі судового розгляду.

Колегія суддів відзначає, що відомостей про конкретні процесуальні дії, проведення яких зумовлює необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою, також не встановлено і в ухвалі не наведено. Водночас сама по собі тяжкість пред`явленого обвинувачення та тяжкість можливого покарання не є самостійною, виключною та достатньою підставою в обґрунтування неможливості застосування до обвинуваченого за вказаних обставин більш м`якого запобіжного заходу.

З матеріалів провадження встановлено відомості про наявність у ОСОБА_8 місця проживання у АДРЕСА_1 .

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що застосування до ОСОБА_8 такого виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою, є невиправдано суворим запобіжним заходом. Тому колегія суддів дійшла висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_8 може бути застосовано більш м`який запобіжний захід.

У зв`язку з чим ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 не можна визнати законною та обґрунтованою, оскільки вона ухвалена без врахування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення клопотання, а тому вона підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.

Колегія суддів вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків відповідно до ч.5 ст.194 КПК. Такий запобіжний захід буде співмірним і доцільним для забезпечення дієвості даного кримінального провадження та він зможе повною мірою забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 січня 2026 року в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, шляхом заборони обвинуваченому залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 18 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин наступного дня.

Звільнити ОСОБА_8 з-під варти.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не змінювати своє місце проживання без дозволу суду;

- заборонити спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими в цьому кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуватиме, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань. У випадку порушення покладених на обвинуваченого обов`язків до нього може бути застосовано більш суворий запобіжний захід.

Термін дії домашнього арешту та покладених судом обов`язків, визначити в межах дії запобіжного заходу, тобто до 28 березня 2026 року включно.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підлягає виконанню після її проголошення.

Копію ухвали направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 .

Копію ухвали надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання в частині звільнення ОСОБА_8 з-під варти.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4