Справа № 299/7625/24
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді у режимі відеоконференції кримінальне провадження 11-кп/4806/35/25 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14.11.2024.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, українка, уродженка с. Качкарівна Новотроїцького району Херсонської області, мешканка АДРЕСА_1 , із неповною середньою освітою, непрацююча, одружена, несудима, засуджена:

- за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

09.10.2024 приблизно о 05 год 30 хв ОСОБА_6 , знаходячись по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, затіяла сварку з ОСОБА_10 , під час якої, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, суспільну небезпечність та наслідки, що можуть настати при їх вчиненні, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , стоячи перед нею, нанесла останній два удари кулаком правої руки в область обличчя, спричинивши їй тілесні ушкодження у виді: крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи дещо справа, яке не спричинило розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності і за цією ознакою згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності, що підтверджується висновком судово-медичного експерта № 128 від 16.10.2024.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Закарпатської області прокуратури ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 та кваліфікацію її дій за ч. 1 ст. 125 КК України, просить вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн. Судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до м`якості

-2-

призначеного ОСОБА_6 покарання. Санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачено покарання, у тому числі у виді штрафу в розмірі до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відповідно до ст. 53 КК України, розмір штрафу визначається судом з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. Натомість, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що не передбачено санкцією ч. 1 ст. 125 КК України.

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_11 , неявка якої з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що потерпіла належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від неї не надходило заяв чи клопотань про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин її неявки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника-адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення кримінального проступку, доведеності вини та кваліфікація дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 125 КК України ніким з учасників процесу не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

ОСОБА_6 погодилася з встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження згідно ч. 2 ст. 302 КПК України, надала свою згоду на розгляд обвинувального акту без її участі у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

У зв`язку з чим обвинувальний акт розглядався у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, то вони, на думку колегії суддів, є обґрунтованими та підлягають до задоволення з таких підстав.

Статтею 413 КПК України визначено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню;

-3-

застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 125 КК України, за вчинення вказаного кримінального проступку передбачено покарання у виді штрафу до 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до 200 годин, або виправні роботи на строк до 01 (одного) року.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 КК України, розмір штрафу визначається судом з урахуванням майнового стану винного в межах від 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до 50000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями КК України не передбачено вищого розміру штрафу.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції визнавши ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України призначив їй покарання у виді штрафу у розмірі 340 грн, який відповідає 20 неоподатковуваним мінімумам доходів громадян, що не передбачено законом тому, що за ч. 2 ст. 53 КК України мінімальний розмір штрафу встановлений в розмірі від 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання у кримінальному провадженні не встановлено.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції під час ухвалення вироку та призначення покарання обвинуваченій неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, вважається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 420 КПК України, скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

За таких обставин апеляційний суд визнає вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання таким, що не відповідає вимогам закону, а тому такий підлягає скасуванню з постановленням за правилами ст. 420 КПК України апеляційним судом нового вироку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

-4-

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, колегія суддів відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані щодо її особи: повне визнання вини, відсутність судимості, даних про перебування на обліку в лікарів психіатра та нарколога, наявність позитивної характеристики, міцних соціальних зв`язків, трьох малолітніх дітей на утриманні, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд вважає, що обвинуваченій ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки таке покарання буде справедливим, необхідним та достатнім для її виправлення.

За таких обстави відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України зазначений вирок в частині призначення ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14.11.2024 щодо ОСОБА_12 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

У решті вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14.11.2024 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційним судом.

Судді