УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року

м. Київ

справа № 991/1196/24

провадження № 51 - 4637 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вищого антикорупційного суду від 06 серпня 2025 року та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 02 грудня 2025 року,

встановив:

Вироком Вищого антикорупційного суду від 06 серпня 2025 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 02 грудня 2025 року ОСОБА_4 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України. Також цим вироком ОСОБА_4 засуджено за ст. 369-2 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 3 роки.

У касаційній скарзі засуджений ставить питання про перегляд судових рішень в касаційному порядку.

Проте, касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення

її без руху на підставі ст. 429 ч. 1 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того,

у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа,

яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону,

що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Так, в порушення вимог ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України засуджений у своїй касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, незаконність та необґрунтованість судових рішень, не наводить доводи на обґрунтування цього відповідно до положень ст. 438 ч. 1, статей 412 - 414 КПК України та не зазначає в чому полягають істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, з урахуванням позиції засудженого щодо неправильної перекваліфікації його дій.

Згідно зі ст. 438 ч. 1 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Водночас, у касаційній скарзі засуджений вказує на допущені, на його думку, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до ст. 433 ч. 1, ст. 438 ч. 1 КПК України не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Також у поданій касаційній скарзі засуджений також не зазначає і в чому полягає незаконність ухвали суду апеляційної інстанції в силу ст. 419 КПК України, які конкретно порушення закону, на його думку, було допущено цим судом, які доводи апеляційних скарг сторони захисту колегія суддів апеляційної палати належним чином не дослідила, не перевірила та не оцінила.

Крім того, засуджений у вступній частині касаційної скарги вказує, що предметом оскарження євирок Вищого антикорупційного суду від 06 серпня 2025 року та ухвала Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 02 грудня 2025 року, проте у її прохальній частині просить скасувати ухвалу колегії суддів апеляційної інстанції і при цьому доводів щодо її незаконності та необґрунтованості у касаційній скарзі не наводить. Таку позицію щодо до наслідку розгляду касаційної скарги засудженого слід уточнити і викласти у відповідності до вимог ст. 436 КПК України та змісту викладених у касаційній скарзі доводів.

Відповідно до норми цієї статті, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 427 ч. 3 КПК України якщо особа не бажає брати участі

у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається думка особи щодо бажання чи небажання брати участь у касаційному розгляді.

В порушення вимог ст. 427 ч. 5 КПК України засуджений не додав до касаційної скарги копії оскаржуваних судових рішень.

Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Керуючись ст. 429 ч. 1 КПК України, Суд

постановив:

Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху.

Встановити засудженому ОСОБА_4 п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3