Провадження № 1-кс/761/9644/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року слідча суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000484

ВСТАНОВИЛА

В провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000484.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000484 від 27.02.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснює Шевченківська окружна прокуратура міста Києва.

За обставин викладених у клопотанні, під час затримання та особистого обшуку ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України, вул. Верхній Вал, 16 в м. Києві в період часу з 12:55 по 14:32 09.04.2026 виявлено та вилучено ряд речей.

В подальшому згідно письмового дозволу ОСОБА_5 було проведено огляд автомобіля марки «БМВ Х 3» 2012 року випуску білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Верхній Вал, 16, яким він користувався.

В ході огляду вказаного автомобіля по вул. Верхній Вал, 16, 09.04.2026 в період часу з 15 год. 07 хв. по 16 год. 32 хв. було вилучено:

-оригінал довіреності на ім`я ОСОБА_5 за підписом ректора Державного торгівельно-економічного університету від 06.04.2026 № 17/28 бланк 000923,

-оригінал довіреності на ім`я ОСОБА_5 за підписом ректора Державного торгівельно-економічного університету від 21.01.2025 № 13/28 бланк 000145,

-посвідчення на ім`я ОСОБА_5 помічника проректора Державного торгівельно-економічного університету № 55 від 01.11.2022,

-витяг з наказу щодо призначення ОСОБА_5 до Державного торгівельно-економічного університету від 26.05.2023 № 455-к,

-лист на ім`я ректора Державного торгівельно-економічного університету від 22.08.2025,

-три приміпники довіреності від міжнародного Європейського університету від 03.03.2023 №01/03/2023.

09.04.2026 вилучені у ОСОБА_5 речі, в порядку ст. 98 КПК України визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

У судове засідання слідчий не з`явився будучи належним чином повідомлений, заяв/клопотань на адресу суду скеровано не було.

Підозрюваний та захисник у судове засідання не з`явились.

Водночас, у судовому засіданні 17.04.2026 прокурор ОСОБА_6 клопотання підтримав, а також зазначив, що було проведено невідкладний огляд та до слідчого судді подано клопотання про легалізацію проведеного огляду.

Слідча суддя, дослідивши клопотання та матеріали додані до нього, дійшла висновку про таке.

З матеріалів клопотання вбачається, що Шевченківським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000484 від 27.02.2026.

09.04.2026 КПК України проведено огляд автомобіля BMW Х д.н.з. НОМЕР_2 по вул. Верхній Вал, 16, в ході якого виявлено та вилучено майно, яке 09.04.2026 постановою слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , визнано речовим доказом.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч.3 ст.132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Аналіз матеріалів клопотання дозволяє стверджувати про належний рівень обґрунтованості тверджень слідчого про те, що має місце вчинення кримінального правопорушення необхідного ступеня тяжкості.

Слідчий заявляє метою арешту майна є збереження речових доказів.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч.3ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст.170-174 КПК України, та згідно ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звернувся з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

За ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб (ч. 1 ст. 234 КПК України).

Слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу (ч.3 ст. 233 КПК України).

Так, згідно встановлених у судовому засіданні обставин, фактчино було проведено обшук автомобіля BMW Х д.н.з. НОМЕР_2 по вул. Верхній Вал, 16, водночас слідчим/прокурором в обґрунтування клопотання не надано відомостей, щодо легалізації проведеної слідчої дії, а саме те, що ухвалою слідчого судді надано дозвіл на проведення огляду автомобіля у відповідності до вимог ч.3 ст. 233 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд із національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 рік) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 рік), учасником яких є й Україна.

Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 рік) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи постановлення судом незаконного рішення, тоді як ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

При цьому, у своїх висновках ЄСПЛ неодноразово наголошував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Враховуючи наведене, слідча суддя не вбачає законних підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

Керуючись ст. ст.98,170,171,172,309,395 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА

Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000484.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідча суддя ОСОБА_1