КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 19 травня 2026 року, апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2026 року, відносно,

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Узбекистану, з середньою освітою, фізична особа-підприємець, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 12, 14 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участі: прокурора перекладача у режимі відеоконференцзв`язку захисника підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 19 червня 2026 року, включно, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою через неповноту судового розгляду.

Зазначає, що повідомлення про підозру є необґрунтованим, оскільки викладені у ньому обставини є припущеннями органу досудового розслідування та не підтверджуються жодними належними і допустимими доказами.

Зокрема, описані у повідомленні про підозру дії не свідчать про наявність у ОСОБА_10 умислу на позбавлення життя потерпілого.

Також звертає увагу на те, що повідомлення про підозру вручено українською мовою, якою він не володіє, чим істотно порушено його права.

Окрім того, слідчим суддею проігноровано суттєві суперечності у показаннях свідків, які є ключовими для сторони обвинувачення, а також залишено поза увагою відсутність ключових елементів інкримінованого кримінального правопорушення, зокрема наявність попередньої змови та мотиву релігійної нетерпимості.

Наголошує, що слідчий суддя обмежився формальним констатуванням наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не здійснивши належного аналізу їх обґрунтованості та пропорційності запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СВ Білоцерківського РУП ГУПН НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 13 квітня 2026 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000601, за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 12,14 ч. 2 ст. 115 КК України.

20 квітня2026 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 12,14 ч. 2 ст. 115 КК України.

20 квітня 2026 року слідчий слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , за погодженням прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2026 року клопотання слідчого, погоджене прокурором задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам в тому числі переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою перевірено при розгляді клопотання. При цьому, допитано підозрюваного ОСОБА_10 , заслухано думку прокурора та позицію захисника, з`ясовано інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя, перевіряючи доводи та обставини, на які посилаються слідчий та прокурор у клопотанні з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 12,14 ч. 2 ст. 115 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні, зв`язок підозрюваного ОСОБА_10 з інкримінованим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дає можливість вважати, що вручена підозра ОСОБА_10 є обґрунтованою, та дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.

Окрім того, слідчий суддя всупереч доводам апеляційної скарги обґрунтовано встановив, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Зокрема, органом досудового розслідування доведено, що підозрюваний ОСОБА_12 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи сторони захисту про відсутність аналізу ризиків та їх формальну констатацію в ухвалі слідчого судді не підтверджуються матеріалами провадження. На переконання колегії суддів, слідчим суддею належним чином обґрунтовано наявність вказаних ризиків.

Слідчий суддя, з урахуванням обґрунтованості підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, доведених стороною обвинувачення ризиків, вік підозрюваного, відсутність скарг на стан здоров`я; вагомість доказів, на яких ґрунтується підозра; тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному; соціальні зв`язки за місцем проживання підозрюваного; відсутність у підозрюваного утриманців; наявність у підозрюваного статусу фізичної особи-підприємця; майновий стан підозрюваного; відсутність у судах інших обвинувальних актів стосовно нього; відсутність судимостей у підозрюваного; репутацію підозрюваного; відсутність даних про застосування до нього запобіжних заходів; ступінь ризику вчинення іншого кримінального правопорушення , дійшов обґрунтованого висновку, що на даному етапі кримінального провадження, застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості даного кримінального провадження.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки він в повному обсязі довів обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_10 на свободу. Таке обмеження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Також, слідчим суддею з урахуванням положень, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначено розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_13 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 12,14 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. З таким висновком погоджується колегія суддів.

Доводи сторони захиступро необґрунтованість підозри, колегія суддів вважає непереконливими. Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Доводи сторони захисту про незаконність повідомлення про підозру з підстав його вручення українською мовою є необґрунтованими, оскільки сам по собі факт належності особи до громадянства іншої держави не свідчить про неволодіння нею мовою кримінального провадження та не породжує автоматичного обов`язку щодо залучення перекладача.

Як убачається з матеріалів, доданих до клопотання прокурора, під час допиту в якості свідка підозрюваний ОСОБА_13 був ознайомлений із процесуальними правами та обов`язками, під час подальшого допиту від 13 квітня 2026 року йому було роз`яснено право давати показання рідною або іншою мовою, якою він володіє, а також право користуватись допомогою перекладача. Як вбачається з доданої стенограми вказаного допиту ОСОБА_13 підтвердив, що розуміє українську мову та не заявляв клопотань про забезпечення його перекладачем, в тому числі під час розгляду клопотання слідчим суддею.

Крім того, підозрюваний повідомив, що навчався та проживав в Україні з трирічного віку, закінчив навчальний заклад на території України та має посвідку на постійне проживання в Україні, що об`єктивно свідчить про його здатність розуміти зміст процесуальних документів українською мовою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у сторони обвинувачення були відсутні будь-які підстави вважати, що особа не володіє мовою кримінального провадження або не розуміє змісту повідомлення про підозру. Такий підхід узгоджується з правовою позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 25.09.2025 у справі № 686/6227/23, відповідно до якої обов`язок залучення перекладача виникає лише за наявності відомостей про те, що особа не володіє або недостатньо володіє мовою судочинства, а також із практикою ЄСПЛ у справах Kamasinski v. Austria та Cuscani v. United Kingdom, де наголошено, що визначальним є фактичне розуміння особою суті обвинувачення та можливість ефективно реалізувати право на захист.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону, а тому підстав для скасування даної ухвали та застосування більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді у даному провадженні не встановлено.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 376 404, 405, 418, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2026 року, відносно ОСОБА_6 , - залишити без змін, аапеляційну скаргу захисника ОСОБА_14 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 357/6536/26 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_18

Провадження № 11-сс/824/4273/2026 Доповідач: ОСОБА_1

Категорія ст.183 КПК України