ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №634/1172/25 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/809/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України
УХВАЛА

Іменем України

16 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадженняза апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Сахновщинського районного суду Харківської області від 13.01.2026 року стосовно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вищевказаною ухвалою закрито в зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення кримінальне провадження № 0000126 від 02.10.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що кримінальне провадження слід закрити у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення у формі приватного обвинувачення, оскільки потерпілий подав заяву про відмову від обвинувачення.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, який не підлягає застосуванню, що потягло необґрунтоване закриття кримінального провадження. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обвинувачений, в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином жодних клопотань на момент розгляду справи до суду не надавав.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів, ухвалила продовжити розгляд справи за відсутності сторони обвинуваченого, який належним чином повідомлений, а його відсутність, за наведених фактичних даних, не є перешкодою для розгляду кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтованим ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, а вмотивованим таке, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого.

Пунктом 7 ч. 1 ст. КПК України з урахуванням змін, внесених Законом України № 2227-VIII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами», який набрав чинності 11 січня 2019 року, передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Також Кримінальний кодекс України було доповнено ст. 126-1, якою передбачено кримінальну відповідальність за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Крім того, були внесені зміни до ч. 1 ст. 67 КК України, згідно з якими визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються, зокрема, вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, а в деяких складах злочинів таку обставину передбачено як кваліфікуючу ознаку.

Згідно з висновками Першої судової палати ККС ВС, викладеними у постанові від 07.04.2020 у справі № 647/1931/19 вбачається, що Стамбульською Конвенцією домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації.

Однак це жодним чином не свідчить про те, що міжнародні договори мали намір розглядати як «домашнє насильство» будь-яке насильство, що трапляється між членами сім`ї, але яке зумовлене іншими причинами. Суд не має підстав вважати, що законодавець, приймаючи Закон №2227-VIII, під терміном «домашнього насильства» мав намір визначити більш широке коло діянь, ніж міжнародне законодавство, на імплементацію якого він спрямований.

Тому посилання лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченого, на переконання колегії суддів, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Стамбульською Конвенцією та законом, що ухвалено з метою її імплементації.

Для того, щоб обґрунтувати застосовність виключення щодо домашнього насильства у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України до конкретного випадку, обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого кримінального правопорушення особа є у той же час і жертвою домашнього насильства. Докази тому, що інкриміноване кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством, мають бути надані стороною обвинувачення, аби сторона захисту отримала можливість їх спростовувати. Необхідною умовою визнання судом кримінального правопорушення таким, що пов`язане із домашнім насильством, є відображення цієї обставини у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) з встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо)».

Також при вирішенні питання про застосування п. 7 ч.1 ст. 284 КПК України, суди мають розглянути докази, що стосуються ризику повторення злочину, існування загрози здоров`ю та безпеці потерпілого, поточного стану стосунків між потерпілим та обвинуваченим, наслідків продовження кримінального переслідування всупереч волі потерпілого, історії взаємовідносин, включаючи попередні випадки насильства тощо. Суд також має взяти до уваги надані стороною обвинувачення відомості про заходи, що вживалися державними органами відповідно до Закону про домашнє насильство ірезультати цих заходів.

З висновку колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 28.02.2023 у справі №496/4142/14-к вбачається, що обов`язковою умовою визнання судом кримінального правопорушення - незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта - пов`язаним із домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо).

Що стосується матеріалів даного кримінального провадження, то колегія суддів констатує, що суть доводів апеляційної скарги прокурора полягає у його твердженнях про незаконне закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки в діях ОСОБА_8 наявний факт вчинення кримінального правопорушення щодо його брата, а тому вчинене ним кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством.

У свою чергу колегія суддів зазначає, що ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У разі того, якщо суспільно небезпечне діяння пов`язане саме з домашнім насильством, то сторона обвинувачення має про це обов`язково зазначити у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті, а на обґрунтування своєї позиції надати відповідні докази.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , встановлено те, що в обвинувальному акті не міститься жодних посилань на вчинення зазначеною особою кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Твердження прокурора про нанесення обвинуваченим своєму брату відповідних тілесних ушкоджень, як про це зазначено в обвинувальному акті, не доводить факт вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного саме з домашнім насильством, оскільки, крім іншого, у його діях відсутня така кваліфікуюча ознака кримінального правопорушення, прямо передбаченого ст. 126-1 КК України як «систематичність вчинення фізичного насильства».

Також ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення у формі приватного обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України. Разом з тим за публічним обвинуваченням про підозру не повідомлялось.

Також колегією суддів встановлено те, що потерпілий ОСОБА_7 подав під час судового розгляду у судовому засіданні клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із відмовою від обвинувачення свого брата ОСОБА_7 .

У зв?язку з чим, місцевим судом було прийнято рішення про задоволення клопотання потерпілого та постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

У свою чергу, колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого, а відмова останнього від обвинувачення у випадках, передбачених цим Кодексом, є безумовною підставою для закриття такого кримінального провадження.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про необхідність задоволення клопотання потерпілого щодо закриття кримінального провадження через відмову від обвинувачення у формі приватного обвинувачення, у зв`язку з чим правомірно закрив кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Сахновщинського районного суду Харківської області від 13.01.2026 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді