Справа № 344/5754/26
Провадження № 1-кс/344/2480/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна та зобов`язання повернути тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження №0000457 від 21.07.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна та зобов`язання повернути тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження №0000457 від 21.07.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 19 грудня 2025 року у справі №344/22574/25 накладено арешт на грошові кошти в сумі в сумі 210 000 гривень, 15 300 доларів США, що перебуває у власності та користуванні ОСОБА_5 , а також іншого вилученого майна згідно переліку вказаному в клопотанні; зобов`язати слідчого та прокурора повернути законному володільцю вилучене майно:

Мобільний телефон марки Iphone 15 Pro Max EMEI1: НОМЕР_1 , EMEI2: НОМЕР_2 , із сім-картами із номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , пароль НОМЕР_5 , які поміщено в спец пакет №CRI1239754.

Ноутбук марки «HP», серійний номер 5СG620031Y із зарядним пристроєм та ноутбук марки «Dell XPS» серійний номер 6Q2F9K3 із зарядним пристроєм, які поміщено в спец пакет №7249683

Упакування від сім-карт (відсутні сім-картки) із зазначеннями абонентських номерів оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» та упакування від сім-карт із наявними сім-картами та тримачами до сім-карт із зазначеннями абонентських номерів оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», одна аналогічна упаковка із двома сім-картами, два тримачі до сім-карт з абонентськими номерами та аркуші паперу із зазначенням пошт та паролів у кількості 19 арк., упакування від сім-карт (відсутні сім-картки) із зазначеннями абонентських номерів оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» та упакування від сім-карт із наявними сім-картами та тримачами до сім-карт із зазначеннями абонентських номерів оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», аркуші паперу із зазначенням пошт та паролів у кількості 41 арк., упакування від сім-карт із наявними сім-картами та тримачами до сім-карт із зазначеннями абонентських номерів оператора мобільного зв`язку ТОВ «лайфселл», тримач від сім-картки «РНАУ», упакування від сім-карт (відсутні сім-картки) оператора мобільного зв`язку «Lycamobile» із зазначеннями номерів на тримачах, упакування від сім-карт із наявними сім-картками оператора мобільного зв`язку «Lycamobile» із зазначеннями номерів на тримачах, які поміщено в спец-пакет №7249682

Банківські картки:

- АТ КБ Приват Банк: № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 ;

- ПУМБ: № НОМЕР_12 , № НОМЕР_13 ;

- Ощад Банк: № НОМЕР_14 , які поміщено в спец пакет №7249682

5 мобільних телефонів різних марок, пароль входу « НОМЕР_15 », які поміщено в спец-пакет №WAR1082910.

Блокнот із записами, аркуш паперу із записами, дві сім-картки ПрАТ «Київстар», тримач до сім-карти та сім-картка ПрАТ «ВФ Україна», а також банківські картки:

- АТ КБ Приват Банк: № НОМЕР_16 , № НОМЕР_17 , № НОМЕР_18 ;

- Сенс Банк: № НОМЕР_19 ;

- А-Банк: НОМЕР_20 , № НОМЕР_21 , № НОМЕР_22 ;

- Райффайзен Банк Аваль: № НОМЕР_23 , № НОМЕР_24 ;

- ПУМБ: № НОМЕР_25 , № НОМЕР_26 , які поміщено в спец пакет WAR1905795.

В обґрунтування клопотання зазначив, що ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2025 року у справі №344/22574/25 накладено арешт на грошові кошти в сумі в сумі 210 000 гривень, 15 300 доларів США, які було вилучено під час обшуку, шляхом заборони на їх відчуження, розпорядження та користування, що перебуває у власності та користуванні ОСОБА_5 . Крім того, в ході проведення обшуку у заявника тимчасово вилучене майно вищеперелічене майно, арешт на яке не накладався, тому воно підлягає поверненню власнику.

Як зазначено в клопотанні, самі по собі вищевказані грошові кошти не відповідають критеріям речових доказів, визначеним положеннями ст. 98 КПК України, доказового значення у кримінальному провадженні не мають. На думку заявника, стороною обвинувачення протиправно в порушення вимог ст. ст. 2, 7, 16, 132, 170-174 КПК України, впродовж двох місяців накладено арешт на майно, яке не містить ознак речового доказу, так як не мають жодного відношення до предмету досудового розслідування та не може бути застосований в якості спеціальної конфіскації.

Заявник в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.

Слідчий в судовому засіданні проти скасування арешту майна покладався на розсуд суду, надав відповідні матеріали з кримінального провадження. Зазначив, що ОСОБА_5 має статус свідка в даному кримінальному провадженні, а обставини незаконності набуття вилучених в неї грошових коштів в ході досудового розслідування не підтвердилися.

Зазначив про те, що тимчасово вилучене майно, з приводу якого заявником заявлено вимогу про його повернення, не має відношення до обставин даного кримінального провадження та не заперечив щодо його повернення, зауваживши, що мобільний телефон марки Iphone 15 Pro Max EMEI1: НОМЕР_1 , EMEI2: НОМЕР_2 , із сім-картами із номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , пароль НОМЕР_5 , які поміщено в спец пакет №CRI1239754 - вже раніше повернуто ОСОБА_5 за її заявою.

Дослідивши матеріали клопотання, а також надані матеріали з кримінального провадження №0000457 від 21.07.2025, - вважаю за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Статтею 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У частині першій ст. 167 КПК України, визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. А частиною другою цієї статті передбачено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частиною першою статті 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених ч.5ст.171 КПК України(у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, здійснюваного на підставі ухвали слідчого судді, передбаченоїст.235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої вилучено), ч.6ст.173 КПК України (ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня надходження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої було вилучено); 4) у разі скасування арешту; 5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.

В силу вимог ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено (абз.2 ч.5 ст.171 КПК України).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ч.1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Водночас за змістом ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, і звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Таким чином за змістом ч. 7 ст. 236 КПК України режим тимчасово вилученого майна поширюється лише на те вилучене в ході обшуку майно, яке не входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на проведення обшуку в ухвалі слідчого судді, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу.

Вилучення майна, щодо якого надано дозвіл на відшукання в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку, не зумовлює необхідності додаткового накладення арешту на таке майно в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України.

Тобто, у розумінні норм КПК України не вважається тимчасово вилученим майно, дозвіл на відшукання і вилучення якого було надано ухвалою слідчого судді про дозвіл на обшук, яке вилучили під час обшуку, проведеного згідно зазначеної ухвали.

У КПК України законодавець чітко розмежував статус майна, вилученого на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук, та тимчасово вилученого майна. Вони є різними. Зокрема, це також підтверджується положеннями абзац 2 ч. 5.ст. 171 КПК, згідно з якими «у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено».

Тобто, в абзаці 2 ч. 5.ст. 171 КПК України визначено, що щодо тимчасово вилученого майна слідчим (детективом) або прокурором подається клопотання про його арешт, у іншому випадку таке майно повертається особі, у якої було вилучено. При цьому, щодо речей та документів, на відшукання яких надано дозвіл в ухвалі про проведення обшуку, накладення арешту КПК України не передбачає.

Такого ж висновку дійшла і колегія суддів Верховного Суду в постанові від 23.01.2020 у справі №457/1485/13-к.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

До компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно предметом злочину і хто ж фактично є його власником.

Щодо деталізації (визначеність) такого переліку майна ухвалою про надання дозволу на проведення обшуку, оскільки саме вона є визначальною для того, щоби встановити, чи на майно з цього переліку було прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку (що є підставою для визнання його тимчасово вилученим).

Застосування до ухвал слідчого судді про надання дозволу на обшук положень, які регламентують загальні вимоги щодо судового рішення, необхідно здійснювати з урахуванням стадії кримінального провадження. Так, зазначення відомостей про речі, документи, для виявлення яких проводиться обшук, є обов`язковим елементом ухвали про надання дозволу на проведення обшуку (стаття 235 КПК України). В ухвалі мають зазначаються мотиви проведення обшуку (з якою метою він проводиться), а також перелік речей і документів, який має вказувати саме на речі або документи, для виявлення яких проводиться обшук. Надання чіткого переліку таких речей та документів є необов`язковим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2018 року у справі № 11-386сап18). Наведення більш детальної інформації в постанові про проведення обшуку щодо оперативно-розшукових заходів та їх результатів може правильно вважатися невиправданим з огляду на дуже ранню стадію розслідування та, зокрема, тому, що деякі істотні докази ще не були відшукані (Рішення Європейського суду з прав людини у справі Ratushna проти України від 02 грудня 2010 року, заява № 17318/06, параграф 80).

Так, слідчим управлінням ГУНП в Івано-Франківській області за процесуального керівництва Івано-Франківської обласної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000457 від 21.07.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

11.12.2025 було проведено санкціонований обшук по місцю проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено мобільні пристрої, комп`ютерну техніку, банківські картки, сім-карти, а також грошові кошти в сумі 210 000 гривень та 15 300 доларів США.

Крім того було проведено обшук автомобіля марки «BMW X5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_27 , VIN: НОМЕР_28 , що перебував у користуванні ОСОБА_5 та належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якого, було вилучено упакування від сім-карт, а також сам автомобіль.

Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо важливих злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області від 12.12.2025 року грошові кошти в сумі 210 000 гривень, 15 300 доларів США та автомобіль марки «BMW X5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_27 , VIN: НОМЕР_28 , які вилучені у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000457 від 21.07.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2025 року (справа № 344/22574/25 (провадження 1-кс/344/8704/25) задоволено клопотання та, зокрема, накладено арешт на грошові кошти в сумі 210 000 гривень, 15 300 доларів США шляхом заборони на їх відчуження, розпорядження та користування до його скасування у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

Метою застосування арешту майна зазначено спеціальну конфіскацію та забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Ч. 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст.100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000457 від 21.07.2025, як підтвердив слідчий, не здобуто будь-яких даних, які б свідчили про відповідність вилучених у ОСОБА_5 під час обшуку грошових коштів та іншого тимчасово вилученого майна - критеріям речових доказів. ОСОБА_5 процесуального статусу у кримінальному провадженні, окрім як свідок, не має.

Звертаючись до суду з даним клопотанням про скасування арешту майна на грошові кошти та повернення тимчасово вилученого майна, заявник покликається на те, що з часу арешту майна пройшов тривалий час, потреби в арешті майна на даний час немає, подальше утримування майна призводить до його псування.

В ході розгляду клопотання органом досудового розслідування не надано слідчому судді доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про доцільність чинності даного арешту та доцільності подальшого утримання вилученого майна, на яке арешт не накладався, однак його вилучення було передбачено ухвалою слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку.

Навпаки, слідчий в судовому засіданні зазначив, що в ході дос3удового розслідування не встановлено даних, які б свідчили про відповідність вилучених грошових коштів та речей критеріям речового доказу.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства, а також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар.

У рішеннях Європейського суду з прав людини Суд неодноразово доходив до висновку, що зберігання майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства (рішення у справах Смірнов (Smirnov), п. 57, та «East West Alliance Limited», п. 188). При цьому, має існувати розумне пропорційне співвідношення між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти будь-якими заходами, що застосовуються державою, у тому числі тими, що призначені для здійснення контролю за користуванням майном особи. Ця вимога виражена у визначенні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи (рішення у справі «Едвардс проти Мальти» (Edwards v. Malta), № 17647/04, п. 69, від 24 жовтня 2006 року, з подальшими посиланнями, та вищезгадане рішення у справі Смірнов (Smirnov).

У справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що під час вирішення питання щодо можливості утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом і правомірною метою, а з іншого - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою в кожному випадку має бути очевидна істотна причина.

Європейський суд з прав людини у справі «Свіргунець проти України» зазначив, що будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур.

Отже, слідчий суддя погоджується з доводами заявника, що в арешті майна відпала потреба, оскільки слідчим проведені необхідні процесуальні дії, а також не встановлено даних, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, а, відтак, слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що потреба в арешті грошових коштів відпала і приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання.

Крім того, підлягають поверненню ОСОБА_5 вилучені в ході обшуку речі, окрім мобільного телефону марки Iphone 15 Pro Max EMEI1: НОМЕР_1 , EMEI2: НОМЕР_2 , із сім-картами із номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , пароль НОМЕР_5 , які поміщено в спец пакет №CRI1239754 - який заявниці вже раніше повернуто за її заявою (що підтверджується її письмовою заявою від 12.03.2026 року).

Керуючись ст.ст. 131, 132, 168, 169, 170, 174, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.12.2025 року у справі №344/22574/25 у кримінальному провадженні №0000457 від 21.07.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України на грошові кошти в сумі в сумі 210 000 гривень, 15 300 доларів США, які вилучено у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час обшуку 11.12.2025 року.

Зобов`язати слідчого у кримінальному провадженні №0000457 від 21.07.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України повернути ОСОБА_5 вилучене під час обшуку 11.12.2025 року майно, а саме:

ноутбук марки «HP», серійний номер 5СG620031Y із зарядним пристроєм та ноутбук марки «Dell XPS» серійний номер 6Q2F9K3 із зарядним пристроєм, які поміщено в спец пакет №7249683;

упакування від сім-карт (відсутні сім-картки) із зазначеннями абонентських номерів оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» та упакування від сім-карт із наявними сім-картами та тримачами до сім-карт із зазначеннями абонентських номерів оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», одна аналогічна упаковка із двома сім-картами, два тримачі до сім-карт з абонентськими номерами та аркуші паперу із зазначенням пошт та паролів у кількості 19 арк., упакування від сім-карт (відсутні сім-картки) із зазначеннями абонентських номерів оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» та упакування від сім-карт із наявними сім-картами та тримачами до сім-карт із зазначеннями абонентських номерів оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», аркуші паперу із зазначенням пошт та паролів у кількості 41 арк., упакування від сім-карт із наявними сім-картами та тримачами до сім-карт із зазначеннями абонентських номерів оператора мобільного зв`язку ТОВ «лайфселл», тримач від сім-картки «РНАУ», упакування від сім-карт (відсутні сім-картки) оператора мобільного зв`язку «Lycamobile» із зазначеннями номерів на тримачах, упакування від сім-карт із наявними сім-картками оператора мобільного зв`язку «Lycamobile» із зазначеннями номерів на тримачах, які поміщено в спец-пакет №7249682

Банківські картки:

- АТ КБ Приват Банк: № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 ;

- ПУМБ: № НОМЕР_12 , № НОМЕР_13 ;

- Ощад Банк: № НОМЕР_14 , які поміщено в спец пакет №7249682

5 мобільних телефонів різних марок, пароль входу « НОМЕР_15 », які поміщено в спец-пакет №WAR1082910.

Блокнот із записами, аркуш паперу із записами, дві сім-картки ПрАТ «Київстар», тримач до сім-карти та сім-картка ПрАТ «ВФ Україна», а також банківські картки:

- АТ КБ Приват Банк: № НОМЕР_16 , № НОМЕР_17 , № НОМЕР_18 ;

- Сенс Банк: № НОМЕР_19 ;

- А-Банк: НОМЕР_20 , № НОМЕР_21 , № НОМЕР_22 ;

- Райффайзен Банк Аваль: № НОМЕР_23 , № НОМЕР_24 ;

- ПУМБ: № НОМЕР_25 , № НОМЕР_26 , які поміщено в спец пакет WAR1905795.

В задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 30.03.2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1