Справа № 539/997/26
Провадження № 1-кс/539/142/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року місто Лубни

Слідчий суддя Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Лубнах Полтавської області скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 надійшла скарга від ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі - Лубенський РВП ГУНП в Полтавській області), що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 27 лютого 2026 року.

В обґрунтування скарги посилається на те, що 27 лютого 2026 року нею було подано до Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Уповноваженими особами Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області не виконано імперативної вимоги статті 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), тобто протягом 24 години не внесено відомості до ЄРДР, а переведено заяву про вчинення кримінального правопорушення у розряд «звернення громадян» і зареєстровано у Журналі єдиного обліку (ЄО), замість ЄРДР, згідно відповіді Лубенського РВП № 32289 від 03 березня 2026 року.

На підставі викладеного, скаржник ОСОБА_3 просила: визнати незаконною бездіяльність керівництва Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання її заяви про вчинення злочину за частиною першою статті 367 КК України та зобов`язати уповноважених осіб Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області невідкладно внести відомості, згідно із заявою ОСОБА_3 від 27 лютого 2026 року до ЄРДР за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 просила задовольнити вимоги з підстав, викладених у скарзі. Вказувала, що дізнавач неналежним чином виконує свої процесуальні обов`язки.

Представник Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Вказував, що заперечує щодо задоволення скарги.

У поданих до суду запереченнях старший дізнавач Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області вказував, що доводи скарги є безпідставними і такими, що спрямовані виключно на дискредитацію органу досудового розслідування. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що подія, на яку посилається заявник, мала місце 18 травня 2025 року, тоді як відомості до ЄРДР були внесені 21 травня 2025 року на підставі її заяви. Таким чином, орган досудового розслідування об`єктивно не мав можливості здійснювати будь-які процесуальні дії до моменту внесення відомостей до ЄРДР. Крім того, на підставі зібраних матеріалів встановлено, що після зазначеної події ємність із рідиною (антисептиком), на яку посилається заявниця як на доказ, була самостійно викинута ОСОБА_4 , у зв`язку з чим її фактичне вилучення органом досудового розслідування було об`єктивно неможливим. Отже, твердження заявника про нібито умисну втрату доказу або бездіяльність дізнавача не відповідають дійсності та спростовуються обставинами кримінального провадження. Орган досудового розслідування не може нести відповідальність за знищення або втрату предметів, які на момент початку досудового розслідування вже фактично були відсутні. Також твердження заявника щодо упередженості дізнавача є голослівними, не підтверджені жодними об`єктивними даними та мають характер припущень. Постанова про відмову у задоволенні клопотання прийнята в межах повноважень, передбачених КПК України, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та є законною і обґрунтованою.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Відповідно до статті 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам, до яких, зокрема, віднесені законність (стаття 9 КПК України), змагальність (стаття 22 КПК України) та диспозитивність (стаття 26 КПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (частина шоста статті 22 КПК України).

За змістом частини третьої статті 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про: 1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; 3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; 7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань (частина п`ята статті 214 КПК України).

Підставами вважати, що у заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин, є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину і підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі статтею 91 КПК України. Такими даними є відомості на підтвердження реальності конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Пунктом першим частини першої статті 303 КПК України визначено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Як вбачається з матеріалів скарги, 27 лютого 2026 року ОСОБА_3 подала до Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України.

Вказана заява мотивована тим, що 21 травня 2025 року внесено відомості до ЄРДР за № 0000411 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, де ОСОБА_3 має статус потерпілої особи, враховуючи наступні обставини. Так, 18 травня 2025 року близько 16.00 год ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у приміщенні гуртожитку лісотехнічного коледжу на вулиці Тернівській, 18 у місті Лубнах Полтавської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно розпилила в обличчя ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , невідому речовину, чим завдала останній тілесних ушкоджень, вид та ступінь тяжкості яких встановлюються. Постановою дізнавача від 22 травня 2025 року призначено судово-медичну експертизу, до проведення якої залучено експерта Лубенського міжрайонного відділення Полтавського обласного бюро судово-медичної експертизи, на вирішення якої поставлено питання щодо механізму утворення та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які утворися на тілі ОСОБА_3 . Згідно з висновком експерта № 115, експертиза розпочата 22 травня 2025 року об 11.00 год; 03 червня 2025 року експертиза завершена, судово-медичний експерт ОСОБА_5 . Відповідно до указаної експертизи у ОСОБА_3 встановлено тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку кон`юнктиви правого ока, який утворився не менше як від однократної дії хімічної агресивної речовини, можливо у вказаний під`єкспертною строк та при вказаних обставинах і по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Постановою дізнавача у межах кримінального провадження № 0000411 перекваліфіковано склад кримінального правопорушення з частини першої на частину другу статті 125 КК України.

У заяві від 27 лютого 2026 року зазначено, що представник потерпілої ОСОБА_3 звернувся до дізнавача з клопотанням про вчинення процесуальних дій, зокрема: вилучити з місця події ємність з рідиною від розпилення якої було завдано тілесні ушкодження ОСОБА_3 громадянкою ОСОБА_4 ; призначити у кримінальному провадженню експертизу щодо визначення складу невідомої речовини, від розпилення якої завдано тілесні ушкодження ОСОБА_3 громадянкою ОСОБА_4 ; призначення у справі експертизу щодо визначення наявності складових досліджуваної речовини на одязі потерпілої ОСОБА_3 ; призначити у справі експертизу щодо визначення можливості спричинення складовими досліджуваної речовини хімічних опіків потерпілій ОСОБА_3 та чи перебуває у причинно-наслідковому зв`язку розпилення громадянкою ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_3 речовини з наслідками: хімічним опіком очей. Проте у судовому засіданні 26 листопада 2025 року заявник та її представник дізнались про наявність постанови дізнавача про відмову у задоволенні вказаного клопотання про вчинення процесуальних дій у кримінальному провадженні від 24 листопада 2025 року. Зі змісту постанови дізнавача слідує, що останній відмовив у задоволенні клопотання виключно тому, що ємність з рідиною, яку ОСОБА_4 розпилювала у сторону ОСОБА_3 , викинуто у сміттєву урну біля гуртожитку. ОСОБА_3 вважає, що доказ по справі втрачено умисно у зв`язку з упередженістю та особистою зацікавленістю дізнавача ОСОБА_6 у результатах досудового розслідування. Втративши ємність з невідомою речовиною, фактично тепер неможливо призначити експертизу у кримінальному провадженні з метою встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_4 та наслідками, що настали для потерпілої ОСОБА_3 . Втрату ємності з рідиною доказу нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, остання розцінює як правопорушення, за яке винна особа має понести відповіде покарання. ОСОБА_3 вважає, що дізнавач ОСОБА_6 , діючи однобічно та упереджено, умисно не вилучив ємність з рідиною для уникнення ОСОБА_4 відповідальності за вчинене правопорушення. Також ОСОБА_3 вважає, що бездіяльність дізнавача ОСОБА_6 направлена на створення обставин, які унеможливлюють повідомлення про підозру та заподіяну шкоду і в цій бездіяльності вона вбачає службову недбалість, якою завдано їй істотної шкоди.

Отже, ОСОБА_3 звернулась 27 лютого 2026 року до Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області із заявою про притягненя до кримінальної відповідальності за частиною першою статті 367 КК України дізнавача СД старшого лейтенанта ОСОБА_6 , на підставі чого внести до ЄРДР відомості щодо вчинення відносно ОСОБА_3 правопорушення за частиною першою статті 367 КК України.

З відповіді керівництва Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області № 32289 від 03 березня 2026 року ОСОБА_3 дізналась, що її заяву про вчинення кримінального правопорушення за частиною першою статті 367 КК України до ЄРДР не внесеною та переведено у розряд «звернення громадян» та зареєстровано у Журналі єдиного обліку (ЄО).

Відповідно до пояснень ОСОБА_4 на адресу правоохоронних органів від 03 листопада 2025 року після конфлікту, який трапився 18 травня 2025 року у неї із ОСОБА_3 , в ході якого ОСОБА_4 розпилювала антисептик в бік ОСОБА_3 (котрий в обличчя не потрапив), ємність даного антисептику ОСОБА_4 викинула у смітник неподалік гуртожитку, оскільки він закінчився.

За змістом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Водночас суд звертає увагу, що доводи ОСОБА_3 , викладені у поданій до суду скарзі та заявлені у судовому засіданні, є лише її незгодою з діяльністю дізнавача, однак на підтвердження чого не наведено жодних обставин, які прямо чи опосередковано можуть свідчити про наявність ознак вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз норм процесуального права вказує, що слідчий та прокурор, хоча і не проводять до моменту внесення відомостей у ЄРДР перевірку обставин, викладених у заяві, однак аналізують її зміст, і саме ця інформація дає змогу визначити, чи містить заява достатньо відомостей про вчинення кримінального правопорушення.

Внесенню до ЄРДР в порядку частини першої статті 214 КПК України підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення.

Саме такий механізм початку досудового розслідування надає кожній особі право заявляти про їх вчинення та очікувати, що за відповідними фактами буде розпочате розслідування, водночас забезпечує можливість здійснювати досудове розслідування виключно за фактами вчинення кримінальних правопорушень та захищає інших осіб від необґрунтованого кримінального переслідування та процесуального примусу.

Вказане узгоджується з практикою Верховного Суду, який у своїх постановах наголошує на такому: (1) «... якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин ...» (постанова від 16 травня 2019 року у справі № 761/20985/18); (2) «… слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР» (постанова від 30 вересня 2021 року у справі № 556/450/18).

З урахуванням викладеного, бездіяльність, передбачена пунктом 1 частини першої статті 303 КПК України, може бути констатована лише у випадку, якщо відповідна заява чи повідомлення містять відомості саме про кримінальне правопорушення.

КПК України передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Заявниця вказувала, що у діях дізнавача вбачає ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 367 КК України, а саме службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам ОСОБА_3 .

Доводи заяви ОСОБА_3 фактично зводились до незгоди з процесуальними діями дізнавача під час проведення дізнання та не містять достатніх відомостей, які б об`єктивно свідчили про наявність в діях останнього ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 367 КК України.

Заява ОСОБА_3 не містить фактичних даних, які б підтверджували, що заявником подано повідомлення про злочин, яке відповідає критеріям конкретної події злочину. Зокрема, відсутні достатні відомості про час, місце, спосіб або інші обставини вчинення злочину, як це передбачено статтею 11 КК України, що визначає злочин як суспільно небезпечне винне діяння (дію чи бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Заява ОСОБА_3 не містить відомостей, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення та могли бути внесені до ЄРДР, оскільки викладені у ній обставини є суб`єктивною думкою заявника щодо процесуальної діяльності дізнавача та прийнятих ним рішень у кримінальному провадженні, її незгода з такою діяльністю та рішеннями, без конкретизації обставин, які б вказували на наявність складу кримінальних правопорушень, відомості за якими заявник просить внести до ЄРДР.

Приписами частини першої статті 367 КК України встановлена кримінальна відповідальність за невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

Водночас пунктом 3 примітки до статті 364 КК визначено, що істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 цього Кодексу вважається така шкода, яка у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Істотна шкода може мати виключно матеріальний вимір і перераховуватися в матеріальний еквівалент. Разом з тим, у заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 не зазначає обставин та фактів, які б могли свідчити про заподіяння їй істотної шкоди у розумінні вказаної примітки до статті 364 КК України, яка б перебувала у причинному зв`язку з діями (бездіяльністю) відповідної посадової особи. Отже, в заяві відсутні відомості, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 367 КК України.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Слідчий суддя дійшов висновку щодо відсутності у заяві ОСОБА_3 достатніх даних, які б свідчили, що вчинене кримінальне правопорушення. Доводи заяви та скарги фактично зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями дізнавача.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість доводів скарги, відтак у її задоволенні необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 7, 214, 303, 307 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1