Справа №153/1856/25
Провадження по справі №1-кп/150/32/26
УХВАЛА

05 березня 2026 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку клопотання про продовження строку тримання під вартою в межах кримінального провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №000038 від 21.02.2025 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сіверськ Артемівського району Донецької області, який зереєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , громадянина України, в силу положень ст.89 КК України раніше не судимого

за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.1 ст.317 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Чернівецького районного суду Вінницької області перебувають матеріали вище вказаного кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку перебування під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 . Своє клопотання мотивував тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.1 ст.317 КК України. Ухвалою слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 27.09.2025 стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб. В подальшому ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 24.11.2025 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 продовжено з право внесення застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а також ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 15.01.2026. Термін перебування ОСОБА_4 під вартою закінчується 15.03.2026. Наголосив на існуванні ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання його під вартою та клопотав про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечував проти продовження застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно його підзахисного ОСОБА_4 , оскільки, останній не буде чинити тиск на свідків.

З`ясувавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ґрунтуючись на наступних підставах.

Частиною 3 статті 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Із обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, зокрема, кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.1 ст.317 КК України, які караються позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років, а тому усвідомлюючи можливу відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, останній може спробувати переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне.

Крім того, на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності очікування можливого суворого покарання, в сукупності з вагомістю доказів причетності обвинуваченого до скоєння злочину, саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Характер вчинених ОСОБА_4 злочинів дає підстави вважати, що перебуваючи на волі без застосування дієвого запобіжного заходу він може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити інший злочин, що є ризиком передбаченим п.5 ч.1 ст.177 КК України. Наявний ризик передбачений п.3 ч.1 ст.177 КК України, а саме, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, так як останньому відоме їх місце проживання.

Судом встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.1 ст.317 КК України, а також наявність ризиків.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 27 вересня 2025 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів.

Згідно ухвали Чернівецького районного суду Вінницької області від 15.01.2026 продовжено ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят діб, термін перебування під вартою обвинуваченого закінчується 15.03.2026 включно.

При вирішенні питання про продовження терміну перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.1 ст.317 КК України; його вік; відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи та навчання.

На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку про наявність належних та достатніх підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та недостатнім застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам перешкоджати кримінальному провадженню, ухилятися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійснення з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Судом враховано практику Європейського суду з прав людини (Рішення Летельє проти Франції від 26.06.1991 та Мартенко проти України від 10.12.2009), відповідно до якої рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Частиною 4 статті 97 КПК України встановлено обов`язок суду визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч.1 ст.322 КПК України судовий розгляд відбувається безперервно, крім часу, призначеного для відпочинку. Не вважається порушенням безперервності судового розгляду випадки відкладення судового засідання, зокрема, внаслідок неприбуття сторони або інших учасників кримінального провадження (п.1 ч.2 ст.322 КПК України).

Керуючись ст. ст.31, 314, 315, 316, 336, 369, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 - задоволити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.1 ст.317 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят діб, - до 03.05.2026 включно.

В судовому засіданні у кримінальному провадженні оголосити перерву до 11 години 00 хвилин 16 квітня 2026 року, який проводити в залі судових засідань Чернівецького районного суду Вінницької області.

Ухвала щодо продовження застосованого відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття провадження в порядку, передбаченому ст., ст.284, 288, ч.6 ст.340, ст.417, п.3 ч.1 ст.346 КПК України.

СУДДЯ: ОСОБА_6