Справа № 296/9902/25
УХВАЛА

Іменем України

04 вересня 2025 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м.Житомира ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баранівка, Житомирської області громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, в якому просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто, до 02.11.2025, з урахування часу затримання.

В заявленому клопотанні зазначено, що у провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001426 від 26.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що близько 15:30 год. 20.08.2025, ОСОБА_7 використовуючи комунікаційний зв`язок, звернувся до раніше незнайомого йому ОСОБА_5 , з метою отримання консультації щодо складання практичного іспиту з водіння, для отримання посвідчення водія категорії «В», а також щодо переліку необхідних для цього документів.

Під час спілкування ОСОБА_5 усвідомив факт необізнаності ОСОБА_7 з процедурою отримання посвідчення водія категорії «В», складання іспитів та отримання посвідчення водія вказаної категорії.

У зв`язку із вказаними обставинами у ОСОБА_5 виник умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави - службовою особою територіального сервісного центру МВС №1841 (надалі ТСЦ МВС №1841) щодо успішного складання практичного іспиту та видачі посвідчення водія категорій «В», поєднаний з вимаганням такої вигоди, шляхом створення умов, за яких ОСОБА_7 вимушений буде надати ОСОБА_5 неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам для себе та своїх законних інтересів.

За вказаних обставин, ОСОБА_5 будучи достовірно обізнаним про порядок отримання (поновлення) прав на керування транспортними засобами, визначений вказаним вище Положенням, 20.08.2025 у вказаний вище час, повідомив ОСОБА_7 , що має не ділові зв`язки з представниками ТСЦ МВС №1841, та усно висловив вимогу про надання йому неправомірної вигоди в розмірі 8000 гривень, за вплив на службових осіб ТСЦ МВС в успішному складанню практичного іспиту.

Таким чином, ОСОБА_5 вирішив створити умови, за яких ОСОБА_7 вимушений буде надати йому неправомірну вигоду за вплив на прийняття рішення уповноваженою службовою особою ТСЦ МВС №1841, щодо успішного складання останнім практичного іспиту та отримання посвідчення водія категорії «В».

Далі, близько 15:00 29.08.2025 при особистій зустрічі, поблизу будинку за адресою: м. Житомир, вул. Перемоги, 86, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_7 , що завдяки його особистим зв`язкам з посадовими особами територіального сервісного центру МВС №1841 він зможе здійснити вплив на працівника вказаного територіального сервісного центру, що здійснює прийняття іспиту із практичного водіння, для отримання ОСОБА_7 посвідчення водія категорії «В», на право керування транспортним засобом. При цьому повторно, усно виловивши вимогу, про надання йому неправомірної вигоди в розмірі 8000 гривень, за вплив на працівника територіального сервісного центру МВС №1841, що здійснює прийняття іспиту із практичного водіння, з метою сприяння у безперешкодній здачі такого іспиту та безперешкодного отримання ОСОБА_7 посвідчення водія на право керування транспортним засобом вказаної категорії. Зазначивши порядок передачі йому неправомірної вигоди, шляхом поповнення банківської картки, яку він в подальшому повідомить 02.09.2025.

Тим самим ОСОБА_5 умисно, у вказаний спосіб, здійснив вимагання неправомірної вигоди для себе, шляхом повідомлення ОСОБА_7 різного роду інформації, тобто створивши умови, які викликали у нього стійке переконання в безальтернативності та необхідності надати неправомірної вигоди, з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо прав і законних інтересів ОСОБА_7 у вигляді різних перепон на шляху до отримання посвідчення водія категорії «В».

В подальшому, близько 17:00 02.09.2025 ОСОБА_5 діючи до попередньо висунутої вимоги, використовуючи месенджер «Viber» надіслав ОСОБА_7 повідомлення з реквізитами належної йому банківської картки АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_1 , для подальшого її поповнення та отримання в такий спосіб неправомірної вигоди.

Цього ж дня, близько 17:30 год ОСОБА_7 перебуваючи по вул. Івана Кочерги, 6, в м. Житомирі, діючи за відповідними вказівками ОСОБА_5 використовуючи банківський термінал, здійснив поповнення банківської наданої ОСОБА_5 АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_1 на загальну суму 8000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 діючи умисно, з корисливих мотивів, одержав від ОСОБА_7 попередньо обумовлену неправомірну вигоду в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень для себе, за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, щодо позитивного складання ОСОБА_7 , практичного іспиту та отримання посвідчення водія категорії «В».

Так, 02.09.2025 о 17:58 год. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 03.09.2025р. повідомлено про підозру у чиненні кримінального правопорушення визначеного ч.3 ст. 369-2КК України.

Слідчий просить застосувати стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою запобігання наявних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити. Вказав, що існують ризики визначені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 визнав вину частково, готовий співпрацювати зі слідством. Має неповнолітнього сина, на утримання якого сплачує аліменти. Вказав, що є проблеми зі здоров`ям. Проживає сам по АДРЕСА_3 .

Захисник ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту. Повідомив, що ОСОБА_5 визнає вину, ризики необґрунтовані та безпідставні.

Заслухавши прокурора, захисника, підозрюваного, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають підстави вважати, що дане клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу (ч.1 ст.183 КПК України).

Частиною 1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч.4 ст.194 КПК України).

З огляду на матеріали клопотання ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, що підтверджується доказами долученими до матеріалів клопотання.

Обґрунтовуючи необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий вказує на можливість підозрюваного ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При встановленні наявності ризику того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, слідчий суддя не може орієнтуватися лише на суворість можливого вироку.

Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на низку інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko проти Росії, § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev проти Молдови, § 58).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п.111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п.4 ст.5 Конвенції.

Враховучи зазначене, ризик визначений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України хоча і існує але є малоймовірним.

Відповідно до матеріалів клопотання слідчого, підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджанню всебічного, повного та неупередженого встановлення обставин вчиненого злочину, може вчиняти спроби протиправного впливу на учасників кримінального провадження будь яким шляхом для зміни (відмови) від показів останніх. Встановлено, що під час досудового розслідування залишаються недопитаними в якості свідків працівники ТСЦ № 1841, працівники Житомирської автомобільної школи ТСО України.

З огляду на викладене, враховуючи наявність принципу безпосередності дослідження показань учасників кримінального процесу, підозрюваний може вчиняти спроби впливу на учасників кримінального провадження, з метою неможливості використання в суді в якості доказів показань останніх, а отже ризик визначений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є реальним.

Ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не доведено.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною пятою статті 176 цього Кодексу. При цьому, у п.52 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ливада проти України» від 26 червня 2014 року за заявою № 21262/06 суд вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений (підозрюваний) може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Зазначена небезпека не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування вказаної небезпеки, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (див. також рішення у справі «Доронін проти України» (Doronin v. Ukraine), пп. 63-64, рішення у справах «Осипенко проти України» (Osypenko v. Ukraine), заява № 4634/04, пп. 76-80, від 9 листопада 2010 року, та «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02, пп. 79-81, 99 та 101, від 10 лютого 2011 року).

Відповідно до ч.1 ст.178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних звязків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Оцінюючи в сукупності тяжкість та обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, який є уродженця м. Баранівка, Житомирської області, громадянином України, має позитивну характеристку з місця роботи, раніше не судимий, має сталі соціальні зв`язки, а також беручи до уваги стан здоров`я підозрюваного, слідчий суддя вважає, що застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

На переконання слідчого судді прокурором не доведено неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходів.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи зазначені вище обставини, на думку слідчого судді наявні підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у визначений період відповідає особі підозрюваного, буде співмірним з існуючими ризиками і зможе забезпечити належне виконання останнім процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На викладеного, керуючись ст.ст. 181, 183, 184, 193, 194, 196, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах строку досудового розслідування, тобто до 03.11.2025, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у визначений період доби - з 21:00 год. по 07:00год. наступного дня.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні процесуальні обов`язки:

1. не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , протягом часу дії даної ухвали у визначений період доби - з 21:00 год. по 07:00год. наступного дня;

2. прибувати до слідчого, прокурора в провадженні якого буде перебувати кримінальна справа за першим викликом на визначений ним час та до суду за кожною вимогою.

3. повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

4. здати на зберігання до органу досудового розслідування свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду за межі України;

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Виконання ухвали доручити органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчих у провадженні яких перебуває дане кримінальне провадження.

Визначити строк дії обов`язків до 03.11.2025 включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1