Справа № 496/7624/24
Провадження № 1-кп/496/242/26
У Х В А Л А

повний текст

12 лютого 2026 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

Судді ОСОБА_1 ,

заучастю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Біляївського районного суду Одеської області клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000719 від 16.10.2024 року за обвинуваченням: ОСОБА_4 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернулась до суду з зазначеним клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 строком на 60 днів.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується в скоєнні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, що відноситься до категорії нетяжких злочинів.

При вирішенні питання про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 просить враховувати у своїй сукупності доведеність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватись від суду, з урахуванням обставин вчиненого злочину, тяжкості злочину та покарання, що загрожує у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до двох років. Крім того, у зв`язку з неодноразовою неявкою у судові засідання, ухвалою суду від 30.01.2026 року було оголошено розшук обвинуваченого;

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обвинувачений може, незаконно впливати на потерпілу з метою викривлення наданих показів, та подальшого уникнення кримінальної відповідальності;

- п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки відносно обвинуваченого подано три обвинувальні акти, він не має офіційного джерела доходу.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами, враховуючи всі ризики в їх сукупності та взаємозв`язку, запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на судовий розгляд. Застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобіганню спробам переховуватися від суду, впливу на потерпілу.

Прокурор підтримала подане клопотання, зазначила, що обвинуваченому була відома дата судового засідання, що може підтвердити капітан поліції ОСОБА_6 , який 30.01.2026 року здійснював виїзд за місцем проживання ОСОБА_4 з метою його доставки до судового засідання.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що у поданому клопотанні відсутні докази того, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу чи свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення. Ризики мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, однак таких доказів прокурором надано не було. Крім того, прокурор зобов`язаний обґрунтувати неможливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. У клопотанні таке обґрунтування відсутнє. Посилання прокурора на те, що ОСОБА_4 нібито не відчинив двері дільничному, є лише припущенням сторони обвинувачення, оскільки жодних доказів цього суду не надано. Фактично прокурор посилається лише на сам факт існування кримінального провадження, як підставу для застосування найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою. На даний час суд має оцінити виключно наявність або відсутність ризиків та необхідність застосування саме тримання під вартою до ОСОБА_4 . Вважає, що ОСОБА_4 жодним чином не переховувався від суду. Зі слів ОСОБА_4 , він раніше брав участь у судових засіданнях. Під час одного із засідань було відсутнє електропостачання, йому повідомили, що про нову дату буде поінформовано додатково, однак жодного повідомлення про наступне засідання він не отримав. Отже, реальних доказів того, що він умисно не з`являвся до суду, прокурором не надано. До цього часу він регулярно з`являвся на судові засідання. ОСОБА_4 хворіє на гепатит С з 2017 року. Наразі медичні документи знаходяться за місцем його проживання, однак вони будуть надані суду. Крім того, ОСОБА_4 було проведено три операції на правій нозі, що також підтверджується відповідними медичними документами. З огляду на викладене, просить суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід домашній арешт у певний період доби. ОСОБА_4 працює за наймом і саме завдяки цій роботі має можливість забезпечувати себе необхідним, оскільки мати його не підтримує.

ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти запобіжного заходу, повідомив, що наразі працює за наймом, у нього також є теплиці за якими необхідний нагляд. У нього немає коштів на поїздки до суду. Офіційно працював таксистом, проте вже не працює. Спочатку його доставляли до суду співробітники поліції, а в останні судові засідання, він прибував сам. Зазначає, що останній раз його викликали через поліцію у серпні 2025 року. Щодо останнього разу, то він не чув, що до нього приїхав поліцейський, напевно тоді спав.

Співробітник поліції, який відповідав за доставлення обвинуваченого до приміщення суду, ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомив, що 30.01.2026 р. надійшла ухвала про привід ОСОБА_4 до приміщення Біляївського районного суду Одеської області. За тиждень до судового засідання, обвинуваченого було повідомлено, тому він знав про розгляд справи. Коли співробітник поліції приїхав за місцем проживання ОСОБА_4 , ніхто не вийшов. Мати обвинуваченого в телефонному режимі сказала, що вона у м. Одесі, а також вказала, що ОСОБА_4 не вийде через біль у спині. В попередні засідання, співробітники поліції його привозив до приміщення суду, самостійно обвинувачений до суду не приїжджав. Про кожне засідання сповіщав за телефоном матері обвинуваченого, яка є потерпілою у справі.

Вислухавши пояснення прокурора, заперечення обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали справи суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого, експерта або спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; або вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Стаття 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 р. «Про взяття під варту до суду» зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Беручи до уваги позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за інкриміновані дії підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, за який загрожує покарання до двох років позбавлення волі.

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винним, визначає вірогідність переховування від суду і цей ризик наявний. Крім того, обвинувачений будучі обізнаним у тому, що відносно нього розглядається кримінальне провадження, не прибував у судове засідання, призначене на 04.12.2025 року, хоча під особистий підпис ознайомлений про дату та час судового засідання. У судове засідання, призначене на 30.01.2026 року не вдалось здійснити привід обвинуваченого до суду, оскільки співробітник поліції у рапорті повідомив, що ОСОБА_4 не вийшов до нього, що стало підставою для оголошення його розшуку. За матеріалами обвинувального акту, підставою для його складання, стали систематичні протиправні дії ОСОБА_7 , протягом 2024 року відносно його матері у виді домашнього насильства. Отже, потерпілою у вказаному кримінальному провадженні є мати обвинуваченого, анкетні данні та місце проживання якої ОСОБА_7 достеменно відомі, що свідчить про наявність ризику впливу на потерпілу з метою викривлення наданих нею показів, так як вона не була допитана в судовому засіданні, з метою подальшого уникнення обвинуваченим покарання.

Ухвалою суду від 17.07.2025 року було об`єднано два кримінальні провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 126-1 КК України, що свідчить про систематичну протиправну поведінку обвинуваченого. Відомостей про офіційне працевлаштування обвинуваченого, ОСОБА_4 до суду не надано, що в тому числі є підтвердження ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Отже, судом встановлено наявність підстав для розгляду питання щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до двох років, неодружений, немає постійне чи офіційного місце роботи, злочинні дії скоював проти матері, та вони мають характер насильства.

Судом встановлено наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченим та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, на думку суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_4 , який на теперішній час обвинувачується у скоєнні нетяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення покарання, пов`язаного з позбавленням волі, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що свідчить про існування ризику визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, зважаючи на обставини вчинення даного злочину, суд вважає, що існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_4 може здійснити спроби незаконно впливати на потерпілу, яка є його матір`ю та мешкає з ним за тією ж адресою.

Не виключено, що будучі неізольованим від суспільства, обвинувачений може здійснити дій направленні на спотворення обставин у кримінальному провадження, для уникнення відповідальності або вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі, злочин, який має ознаки домашнього насильства.

Вказані обставини в сукупності свідчать, про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого, які не забезпечать виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання зазначеним ризикам.

Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу вимогу.

Обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту - недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище, крім того, офіційною адресою проживання обвинуваченого є адреса проживання його з потерпілою.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тому, альтернативний запобіжний захід у виді застави, не визначається судом.

Підсумовуючи викладене, суддя вважає, що наявні підстави для задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу та заперечення захисника не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 23, 177, 178, 184, 376, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме з 12 лютого 2026 року до 12 квітня 2026 року, включно.

Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави не обирати.

Утримання обвинуваченого проводити в ДУ «Одеській слідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та уповноваженій службовій особі - начальнику ДУ «Одеській слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена в частинні обрання запобіжного заходу безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 16 лютого 2026 року о 14:00 годині в приміщення Біляївського районного суду Одеської області, кабінет № 13.

Суддя ОСОБА_1