головуючого судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду
провадження № 51-2013 км 25
19 березня 2026 року колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі головуючої ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , було розглянуто клопотання ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК).
За результатами розгляду вказаного клопотання звільнено засудженого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК на підставі пунктів 1-3 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, скасовано вирок місцевого суду від 11 листопада 2024 року та ухвалу суду апеляційної інстанції від 17 лютого 2025 року, а кримінальне провадження стосовно нього - закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
З наведеним вище рішенням колегії суддів суду касаційної інстанції не погоджуюсь з огляду на таке.
Відповідно до положень ст. 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч. 1 цієї статті). Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення (ч. 2 цієї статті). Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності та право заперечувати проти закриття кримінального провадження із цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку (ч. 3 цієї статті).
Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Положеннями ст. 286 КПК встановлено, що звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом (ч. 1 цієї статті). Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 521/8873/18 (провадження № 51-413 кмо 21), за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частинами 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності, те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчилися строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, визначеному КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення. Нероз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що зумовило неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Частиною 3 ст. 442 КПК визначено, що при скасуванні або зміні судових рішень в постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення.
Як убачається з матеріалів провадження, вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2024 року ОСОБА_4 засуджено до покарання:
- за ч. 1 ст. 122 КК - у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ч. 1 ст. 125 КК - у виді штрафу в розмірі 850 грн.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Також цим вироком звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання на підставі пунктів 1-3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК у зв`язку із закінченням строків давності.
Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_4 на користь:
- ОСОБА_5 - 1340 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, відмовлено в задоволенні решти позовних вимог;
- ОСОБА_6 - 73 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_4 змінено в частині призначеного покарання та постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим до покарання:
- за ч. 1 ст. 122 КК - у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ч. 1 ст. 125 КК - у виді штрафу в розмірі 850 грн.
Цією ж ухвалою звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання на підставі пунктів 1-3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК у зв`язку із закінченням строків давності.
Виключено з мотивувальної та резолютивної частин вироку місцевого суду посилання на призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Не погоджуючись з такими рішеннями судів попередніх інстанцій, захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 , оскаржила їх в касаційному порядку.
У касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, захисник просила скасувати вирок місцевого суду й ухвалу суду апеляційної інстанції, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК.
Разом з тим, від засудженого ОСОБА_4 надійшло клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності.
Однак, вважаю, що доводи клопотання не містять обґрунтувань щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в цій частині, зокрема того, що ОСОБА_4 не було роз`яснено право на звільнення від кримінальної відповідальності, чим могли б бути порушені його права, як і не містить доводів про те, що йому не було надано можливості скористатись таким правом.
Разом з цим, як видно з матеріалів провадження, у апеляційній скарзі на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2024 року, ОСОБА_4 наголошував на розумінні того, що строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності сплинули, однак зазначав про своє небажання закриття провадження з цих підстав, оскільки він є невинуватим.
При цьому, звертаю увагу на те, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду в порядку апеляційної процедури, установив, зокрема, що ОСОБА_4 як у суді першої, так і апеляційної інстанції заперечував проти закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності.
З огляду на зазначене, вважаю, що були відсутні обґрунтовані підстави для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 .
Суддя ОСОБА_1