Справа № 136/144/26
провадження № 1-кс/136/56/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Липовець

Слідчий суддя Липовецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції), слідчої ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець, клопотання, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000119 від 20.11.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 5 ст. 407 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, військовослужбовця, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_7 звернувся до суду із вищевказаним клопотанням, яке погоджено прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , яке мотивоване тим, що 20.11.2025 до ч/ч відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУ Національної поліції у Вінницькій області надійшла письмова заява від ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , про те, що 18.11.2025 близько 21:30 год., перебуваючи в будинку, що розташований по АДРЕСА_3 , під час спільного розпиття алкогольних напоїв, в ході раптово виниклого конфлікту ОСОБА_5 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_8 ..

Крім того, в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000119 від 20.11.2025, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України встановлено, що солдат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 проходячи службу на посаді старшого стрільця-оператора 3 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу штурмової спеціалізованої роти військової частини НОМЕР_1 та який знаходиться в оперативному підпорядкуванні 2 штурмової роти безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , 24.06.2025 самовільно залишив тимчасове місце розташування 2 штурмової роти безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 в районі населеного пункту АДРЕСА_4 та наразі перебуває за місцем проживання.

За даним фактом 18.12.2025 розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

26.12.2025 вказані кримінальні провадження об`єднані в одне провадження та присвоєно єдиний номер досудового розслідування № 0000119.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2025 № 163 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_5 призначено на посаду старшого стрільця-оператора 3 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу штурмової спеціалізованої роти військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться в оперативному підпорядкуванні 2 штурмової роти безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за добровільної згоди (контрактом) в умовах воєнного стану, у військовому званні «солдат».

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян прийнятих на військову службу за контрактом вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією проти України в Україні введено воєнний стан із 05:30 24.02.2022, строк дії якого продовжено по теперішній час.

Крім того, цього ж дня Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 у зв`язку з військовою агресією проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової й мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на території України оголошено проведення загальної мобілізації.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ та організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, виконувати розпорядок дня військової частини, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучитись питати дозволу у командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Згідно до ст.ст. 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 24.06.2025, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 15:00 год., солдат ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, в тому числі від виконання поставлених завдань, в рамках здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без дозволу командування та начальників, яким підпорядкований за службою, без поважних причин, в умовах воєнного стану та з метою тимчасового ухилення від подальшого проходження військової служби, самовільно залишив місце служби місце тимчасового розташування 2 штурмової роти безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 в районі населеного пункту АДРЕСА_4 , де проходив військову службу, після чого проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, тривалістю понад три доби за невідомим місцем знаходження, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, до моменту встановлення його місцезнаходження працівниками поліції за місцем проживання що по АДРЕСА_1 .

Таким чином, за час відсутності за місцем несення служби в оперативному підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_5 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також учинене ним самовільне залишення місця служби без дозволу командира та без поважних причин, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

Крім того, встановлено, що солдат ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив новий умисний злочин за наступних обставин:

Так, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, виконувати розпорядок дня військової частини, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучитись питати дозволу у командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до статей 3 та 27 Конституції України, людина, її життя і здоров`я визнаються найвищою соціальною цінністю. Держава зобов`язана забезпечувати охорону життя та здоров`я людини, а кожен має право на їх захист від протиправних посягань.

Згідно вимог статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Однак, солдат ОСОБА_5 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів вчинив нове умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 18.11.2025 близько 21:00 год ОСОБА_5 перебував у будинку за адресою: АДРЕСА_5 , спільно з ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , де вживали спільно алкогольні напої.

Перебуваючи на веранді вказаного будинку, між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_5 , виник умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на умисне нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та небезпечних наслідків у виді тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 , взяв дерев`яний табурет та наніс ОСОБА_8 один удар у ділянку голови, від чого останній впав на підлогу.

Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_5 продовжуючи вчиняти кримінальне правопорушення, наніс ще декілька (не менше трьох) ударів табуретом у ділянку голови ОСОБА_8 .

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_11 , потерпілому ОСОБА_8 спричинено легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, а саме: тупа травма правого ока з синцем та субкон`юнктивальним крововиливом, зниженням зору, а також два синці на лобній ділянці та два садна на ділянці лівої брови, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи.

За даним фактом 29.12.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану та ч. 2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Разом з тим, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 добровільно звернувся до прокурора з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності з підстав, визначених ч. 5 ст. 401 КК України та висловив намір повернутися до іншої військової частини для продовження проходження військової служби.

Відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України, особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Разом з тим, на адресу прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони від командира військової частини ОСОБА_12 надійшла письмова згода на продовження проходження ОСОБА_5 військової служби.

Однак 18.01.2026 підозрюваний ОСОБА_5 повторно самовільно залишив тимчасове місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , розташованої на території наметового містечка в АДРЕСА_6 .

У ході проведення першочергових слідчих (розшукових) заходів встановити місцезнаходження підозрюваного не виявилося можливим. Станом на теперішній час ОСОБА_5 ухиляється від органів досудового розслідування, його фактичне місцеперебування не встановлено.

За таких обставин подальше проведення досудового розслідування є неможливим до моменту встановлення місцезнаходження підозрюваного, у зв`язку з чим виникла необхідність у зупиненні досудового розслідування до встановлення місця перебування ОСОБА_5 .

28.01.2026 постановою слідчого СВ відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 125, ч. 5 ст. 407 КК України оголошено в розшук.

У вчиненні даного злочину обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України.

Підозра ОСОБА_5 у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України обґрунтовується наступними доказами:

- показами потерпілого ОСОБА_8 від 20.11.2025;

- показами свідка ОСОБА_9 від 21.11.2025;

- висновком судово-медичної експертизи № 83 від 27.11.2025;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупноті.

Підозра ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України обґрунтовується наступними доказами:

- матеріалами службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 24.06.2025 ОСОБА_5 , старшим стрільцем-оператором 3 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу штурмової спеціалізованої роти військової частини НОМЕР_1 ;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупноті.

На даний час в органу досудового розслідування наявні підстави у застосуванні стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики, визначені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку та надасть можливість уникнути підозрюваному кримінальної відповідальності, шляхом переховування від органу досудового розслідування та суду та впливати на свідків у кримінальному провадженні.

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, досудове слідство приймає до уваги, що:

- наявні докази вчинення підозрюваним ОСОБА_5 тяжкого кримінального правопорушення, є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку;

- у разі визнання винуватим, ОСОБА_5 загрожує покарання за тяжкий злочин вчинений в умовах воєнного стану у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років;

- вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування;

Оцінюючи особу підозрюваного, з врахуванням статті 178 КПК України, слідство приходить до висновку, що ОСОБА_5 тяжкими захворюваннями, які би перешкоджали застосуванню до нього даного запобіжного заходу, не хворіє.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

Серед іншого, ризик переховування повинен оцінюватись в світлі обставин цього кримінального провадження, особистості підозрюваного, його майнового стану, а також соціальних зв`язків.

Так, підозрюваному інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, що відповідно до вимог закону належить до тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а також ч. 2 ст. 125 КК України, яка відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду а також в тому числі втекти на непідконтрольну Україні територію. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, яке вчинене в умовах воєнного стану, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване правопорушення останній може впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні з метою зміни ним показань, шляхом їх вмовляння, залякування чи підкупу з метою подальшого спонукання до перекручування або спотворення обставин, також ОСОБА_5 може схиляти свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі алібі щодо його непричетності до вчинення інкримінованому йому правопорушення, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню. які їм відомі, зміни показань у суді, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого, слід врахувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків і дослідження їх судом.

При цьому, сторона обвинувачення звертає увагу на те, що свідки та потерпілий у цьому кримінальному провадженні в суді ще не допитувалися, а тому наявність вказаного ризику є обґрунтованою.

Усвідомивши невідворотність покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, підозрюваний ОСОБА_5 , без застосування запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, може зникнути та переховуватись від слідчого, прокурора та суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, сторона обвинувачення звертає увагу на те, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем який двічі самовільно залишив військову частину, що також підтверджує можливість останнього переховуватись від слідчого, прокурора та суду.

Відтак, з метою безперешкодного завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, є необхідність застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.

Без застосування вказаного запобіжного заходу запобігти настанню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливо. При цьому, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе запобігти настанню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Прокурор та слідча в судовому засіданні клопотання підтримали з підстав, що у ньому наведені, просили його задовольнити, вказуючи, що з урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення та особи підозрюваного інший запобіжний захід не спроможний запобігти встановленим ризикам. При цьому, прокурор зазначила, що нормами діючого законодавства чітко визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема статтею 407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті у вигляді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні проти застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечила, просила замінити на домашній арешт або інший, менш суворий запобіжний захід, зазначила, що її підзахисний одружений, має на утриманні малолітню дитину, при цьому іде на співпрацю із правоохоронними органами.

Підозрюваний підтримав свого захисника, просив не застосовувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, в рамках якого подане клопотання, вважає, що прокурором доведено та надано достатні докази на підтвердження розумної підозри, що свідчить про причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 125 КК України, такі обставини виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому кримінальному провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

При цьому, слідчий суддя враховує, що на стадії обрання запобіжного заходу та необхідності проведення ще інших слідчих (розшукових) дій, слідчий суддя позбавлений можливості давати належну правову оцінку зібраним у кримінальному провадженні доказам, оскільки це є прерогативою судового розгляду, а сторони вільні у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених КПК України, у тому числі щодо доведення своєї версії перед судом.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких покликається сторона обвинувачення у клопотанні, що передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує, що підставами застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні (вірогідні) підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити поза процесуальні, протиправні дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК .

Ризиком того, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, є те, що інкриміновані підозрюваному кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років, інших альтернативних покарань вказані норми не містять, а також ч. 2 ст. 125 КК України, яка відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків

Слідчий суддя враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема наведену у справі «Ілійков проти Болгарії», де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Отож тяжкість покарання, на даному етапі досудового розслідування, може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Крім того, судом встановлені ризики, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки свідки та потерпілий у цьому кримінальному провадженні в суді ще не допитувалися, підозрюваний може впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні з метою зміни ним показань, шляхом їх вмовляння, залякування чи підкупу з метою подальшого спонукання до перекручування або спотворення обставин, також ОСОБА_5 може схиляти свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі алібі щодо його непричетності до вчинення інкримінованому йому правопорушення, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню. які їм відомі, зміни показань у суді.

Суд також враховує дані, що характеризують підозрюваного як особу.

Відповідно до довідки-характеристики, виданою Погребищанською міською радою Вінницької області про те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до мобілізації в ЗСУ на території Довгалівського старостату не працював, громадського порядку не порушував, скарг від сусідів та жителів села до старостату не надходило.

Згідно з листами, наданими КП «Погребищанська центральна лікарня» Погребищанської міської ради, ОСОБА_5 за амбулаторною наркологічною допомогою до лікаря-нарколога КП «Погребищанська ЦЛ»/амбулаторною психіатричною допомогою до лікаря-психіатра КП «Погребищанська ЦЛ» не звертався.

Відповідно до службової характеристики від 22.11.2025 ОСОБА_5 безпосередньо до підрозділу потрапив 18.06.2025, тим самим не встигши себе проявити, або скласти про нього чіткий образ як людини, так і безпосередньо солдата, готового до виконання службових обов`язків і в подальшому бойового розпорядження. Не завжди старається виконувати всі поставлені задачі, в відповідності до інструкцій. На зауваження та критику командирів реагує посередньо, не завжди виправляючи свої дії. Не здатний критично оцінювати свою діяльність.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 140 від 14.05.2025 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_5 , призначеного наказом командиром військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 15 травня 2025 року № 92-РС на посаду старшого стрільця-оператора з штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу штурмової спеціалізованої роти військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_3 , ВОС 100868А/543. Зараховано на котлове забезпечення у військовому містечку № НОМЕР_4 в АДРЕСА_6 з 15.05.2025 року.

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 182 від 24.06.2025 ОСОБА_5 знято з усіх видів забезпечення з 24.06.2025 року, знято з котлового забезпечення з 25.06.2025 року на підставі рапорту командира 2 штурмової роти безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , вих. №8140 від 24.06.2025 року.

Отож ОСОБА_5 є військовослужбовцем, який самовільно залишив військову частину, тобто на противагу покладеному на нього обов`язку додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, свідомо вчинив умисні триваючі протиправні дії, які свідчать про можливість останнього переховуватись від слідчого, прокурора та суду.

Згідно медичної характеристики, за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 за медичною допомогою не звертався, діагноз станом на 15.05.2025: практично здоровий.

Вирішуючи питання щодо обрання підозрюваному менш суворого запобіжного заходу та надаючи оцінку доводам захисту в цій частині, зокрема, щодо наявності у підозрюваного сім`ї та постійного місця проживання, слідчий суддя на даному етапі досудового розслідування вважає недостатніми, оскільки зазначені обставини існували на час вчинення інкримінованих йому дій, однак, вони не стали для нього стримуючим фактором, отож є недостатніми для того, щоб гарантувати його належну процесуальну поведінку.

При вирішенні даного клопотання слідчий суддя приймає до уваги положення ч. 8 ст. 176 КПК України, відповідно до якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статями, зокрема 407 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що наразі підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу відсутні, отож з урахуванням особи підозрюваного, тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, стадії досудового розслідування, незважаючи на існування презумпції невинуватості, наявний суспільний інтерес, слідчий суддя вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним вище ризикам, які є доведеними та забезпечити виконання підозрюваним належної процесуальної поведінки та дієвості даного кримінального провадження.

Слідчий суддя приймає до уваги, що сторонами кримінального провадження не було надано доказів на підтвердження існування перешкод перебування підозрюваного у місцях попереднього ув`язнення.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання слід задовольнити.

За змістом ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Таким чином строк тримання під вартою підлягає обчисленню з моменту фактичного затримання підозрюваного, а саме з 04 березня 2026 року.

Правилами ч. 4 ст. 183 КПК України, передбачено, що до якої під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408 ,429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Тобто, не визначення розміру застави це право суду, а не обов`язок, а тому право на не визначення розміру застави повинно бути належно обґрунтованим.

Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання" (рішення у справі "Сергій Волосюк проти України" п. 38).

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та обставини його вчинення, майновий та сімейний стан підозрюваного, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слідчий суддя вважає, що застава у межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатна забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, вказаних у ст. 194 КПК України, у зв`язку із чим, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу у 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як обґрунтовану та достатню для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 132, 183, 184,193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000119 від 20.11.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 5 ст. 407 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Визначити місцем тримання ОСОБА_5 під вартою приміщення гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_7 ) у відповідності до вимог Порядку тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців, затвердженого Наказом МОУ № 394 від 03.11.2020.

Визначити строк дії ухвали суду до 02.05.2026.

Визначити ОСОБА_5 заставу в розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 133 120 (сто тридцять три тисячі сто двадцять) гривень.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- заборонити спілкування з свідками по справі.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено та підписано 06.03.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_13