Дата документу 19.02.2026 Справа № 336/1695/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/1695/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/444/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2026 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19 березня 2026 року включно з визначенням розміру застави у сумі 121120 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2026 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19 березня 2026 року включно, з визначенням розміру застави у сумі 121120 грн.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 із забороною залишати житло у період часу з 23 год. до 5 год. наступного дня, строком до 19 березня 2026 року.

В обґрунтування вимог вказує про недоведеність стороною обвинувачення заявлених ризиків, оскільки досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено, зібрані всі можливі та достатні докази винуватості ОСОБА_6 і вичерпані всі можливості щодо отримання інших доказів, допитані всі свідки, які попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих відомостей, проведені всі необхідні експертизи.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 у 2024 році пройшов лікування від наркотичної залежності, що підтверджується медичними довідками з комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради, має постійне місце проживання.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник - адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу без доповнень та просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та зазначив, що має захворювання, яке унеможливлює тримання його в умовах слідчого ізолятору.

Повідомлений належним чином прокурор до апеляційного суду не з`явився, з клопотанням про особисту участь у судовому засіданні не звертався.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, ураховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, які відносяться до категорії нетяжких та тяжких злочинів, суворість можливого покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України передбачена у виді позбавлення волі до 10 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Крім того, у даному випадку, тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про продовження ризику переховування, оскільки, як встановлено з матеріалів провадження, у обвинуваченого ОСОБА_6 відсутні стійкі соціальні зв`язки, які б на переконання колегії суддів, були б для нього засобом превенції від можливої подальшої негативної та девіантної поведінки та ухилення від явки до суду.

На переконання колегії суддів, і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України також продовжує існувати та не зменшився з часом, адже, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, скоєних у різний період часу, що вказує на високий ризик вчинення ним інших аналогічних злочинів.

Отже, апеляційний суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки ОСОБА_6 , приходить до висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій обвинуваченого.

Підсумовуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, є досить актуальними та вказують про недостатність застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від суду та вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Доводи сторони захисту про проходження ОСОБА_6 лікування від наркотичної залежності не вказують на те, що обвинувачений не вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду та не свідчать про можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Відтак, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі захисника доводи щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не знайшли свого підтвердження зібраними матеріалами, а також не вказують на відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що навіть за відсутності даних, які б свідчили про такий стан здоров`я ОСОБА_6 , що унеможливлює утримання його в умовах слідчого ізолятору, відреагувати на зазначені стороною захисту доводи щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого та відповідно до п.п. 1, 2 ст. 206 КПК України доручити уповноваженим особам філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» у Дніпропетровській та Донецькій областях організувати здійснення обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 , і за потреби забезпечити йому належне лікування.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 199, 206, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2026 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19 березня 2026 року включно, з встановленням розміру застави у сумі 121120 грн., залишити без змін.

Доручити уповноваженим особам філії Державної установи «Центр охорони здоров`я ДКВС Державної кримінально-виконавчої служби України» у Дніпропетровській та Донецькій областях, організувати здійснення обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та за потреби забезпечити належне лікування.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4