Справа № 192/1474/25
Провадження № 1-кп/192/102/26
Ухвала

06 травня 2026 року

Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

потерпілої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду у селищі Солоному Дніпровського району Дніпропетровської області кримінальне провадження № 00000341 від 11.04.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

встановив:

У провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження.

Захисник подала до суду заяву, у якій просить скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 задовольнити, постанову про визначення (зміну) групи прокурорів (процесуальних керівників) у кримінальному провадженні № 0000341 скасувати як незаконну та невмотивовану.

Захисник посилається на те, що публічне обвинувачення у справі № 192/1474/25 здійснюється прокурорами Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону.

Під час судового засідання, прокурором була долучена постанова першого заступника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону від 25.03.2026 про визначення (зміну) групи прокурорів (процесуальних керівників) у кримінальному провадженні, з обґрунтуванням «кадрові зміни», якою визначено групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у кримінальному провадженні № 0000341.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування.

Згідно з правилами, передбаченими ч. 2 цієї статті, прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З огляду на вказані положення ст. 214 цього Кодексу відомості до ЄРДР можуть бути внесені або слідчим, або прокурором. При цьому слідчий зобов`язаний невідкладно у письмовій формі повідомити прокурора про початок досудового розслідування, підставу початку досудового розслідування та інші відомості, передбачені ч. 5 ст. 214 КПК.

Якщо ж відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР внесені прокурором, він зобов`язаний невідкладно, але не пізніше наступного дня, з дотриманням правил підслідності передати наявні у нього матеріали до органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування.

Отже, прокурор у конкретному кримінальному провадженні може визначатися керівником прокуратури: а) при безпосередньому внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР працівниками прокуратури; б) при надходженні до прокуратури письмового повідомлення слідчого про початок досудового розслідування та його підставу.

При визначенні форми реалізації рішення керівника прокуратури щодо призначення прокурора слід керуватися положеннями ст. 110 КПК України.

Відповідно до цієї статті процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Важливим процесуальним рішенням є призначення прокурора у кримінальному провадженні, тому положення ст. 110 КПК України стосуються і його.

Згідно з ч. 3 ст. 110 КПК рішення прокурора приймається у формі постанови.

При цьому постанова виноситься у випадках, передбачених КПК, а також, коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Отже, прокурор як сторона обвинувачення здійснює свої повноваження у кримінальному провадженні з початку досудового розслідування (яке розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР) до кінця судового провадження, яке закінчується постановленням та набранням в порядку, передбаченому ст. 532 КПК, судовим рішенням законної сили.

Порядок здійснення повноважень прокурора в одному кримінальному провадженні іншим прокурором є прерогативою керівника органу прокуратури та прокурора вищого рівня, які з обставин, в порядку та спосіб, передбачених КПК, усунули прокурора від виконання повноважень та призначили іншого прокурора для участі в цьому кримінальному провадженні чи самостійно взяли участь у ньому.

Вказане випливає із принципу єдності та централізації системи органів прокуратури, передбачених ст. 124 Конституції України, згідно з якою прокуратура становить єдину систему, та ст. 7 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої органи прокуратури становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням нижчестоящих прокурорів вищестоящим.

Постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні не містить жодної із підстав, передбачених ст. 37 КПК України. Тому очевидно, що керівництвом Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону порушено визначений КПК України порядок заміни прокурорів.

В Постанові об`єднаної Палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 22.01.2021 у справі № 745/7061/15 висловлена чітка думка щодо наслідків, які настають у разі «належної процедури визначення прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні». Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Застосування належної процедури «fair procedure» (у європейській системі), «dut procуes» (у американській системі) є одним із складових елементів принципу верховенства права, передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень. Колегія суддів дійшла висновку, що недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Крім того, згідно п. 15 ч. 1 ст. 3 КПК України прокурор особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах своїх повноважень. Згідно ст. 17 Закону України «Про прокуратуру», прокурори здійснюють свої повноваження у межах, визначених законом, і підпорядковуються керівникам виключно в частині виконання письмових наказів адміністративного характеру, пов`язаних з організаційними питаннями діяльності прокурорів та органів прокуратури.

Адміністративне підпорядкування прокурорів не може бути підставою для обмеження або порушення незалежності прокурорів під час виконання ними своїх повноважень.

Генеральний прокурор має право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання всіма прокурорами.

Керівник обласної прокуратури має право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання першим заступником, заступниками, керівниками та заступниками керівників підрозділів, прокурорами відповідної обласної прокуратури та керівниками окружних прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури.

Керівник окружної прокуратури має право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання його першим заступником, заступниками, керівниками та заступниками керівників підрозділів, прокурорами відповідної окружної прокуратури.

Перші заступники та заступники керівників органів прокуратури відповідно до розподілу обов`язків мають право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання підлеглими прокурорами відповідного органу прокуратури.

Під час здійснення повноважень, пов`язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов`язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті.

Прокурори вищого рівня мають право давати вказівки прокурору нижчого рівня, погоджувати прийняття ним певних рішень та здійснювати інші дії, що безпосередньо стосуються реалізації цим прокурором функцій прокуратури, виключно в межах та порядку, визначених законом. Генеральний прокурор має право давати вказівки будь-якому прокурору.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК рішення в будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою.

В даному випадку факт наявності незаконної постанови про визначення (зміну) групи прокурорів у вказаному кримінальному провадженні тотожний факту її відсутності, що згідно позиції Верховного Суду (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.02.2021 у провадженні № 51-4584кмо18 (справа № 754/7061/15) тягне за собою порушення права на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскаржувана постанова не містить процесуального обґрунтування мотивів прийняття ним рішення про призначення групи прокурорів, які будуть здійснювати підтримання публічного обвинувачення у кримінальному провадженні, як і посилання на встановлення виняткового випадку відповідно до ст. 37 КПК України, а тому не відповідає вимогам ст. 110 КПК України.

До повноважень суду входить перевірка рішень прокурора на предмет їх відповідності положенням ст.ст. 37, 110 КПК України, що кореспондується із практикою Верховного Суду щодо оцінки постанов про визначення групи прокурорів, де висловлена чітка думка щодо наслідків, які настають у разі «належної процедури визначення прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні», зокрема, що недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений та захисник скаргу на постанову про зміну групи прокурорів підтримали. Захисник також посилалась на те, що не можуть бути порушені ст. 36, 37, 110 КПК України.

Прокурор проти скарги захисника заперечував, просив відмовити у її задоволенні.

Потерпіла ОСОБА_6 та її представник адвокат ОСОБА_7 підтримали прокурора.

Потерпіла ОСОБА_8 у підготовче судове засідання не прибула, просила проводити підготовче судове засідання без її участі.

Заслухавши учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 3 КПК України терміни, що їх вжито в цьому Кодексі, якщо немає окремих вказівок, мають таке значення: керівник органу прокуратури - Генеральний прокурор, заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (для прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури), керівник обласної прокуратури, керівник окружної прокуратури та їх перші заступники і заступники, які діють у межах своїх повноважень.

Порядок призначення та заміни прокурорів регламентований ст. 37 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст. 37 КПК України).

Якщо прокурор, який у відповідному кримінальному провадженні здійснює повноваження прокурора, не може їх здійснювати через задоволення заяви про його відвід, тяжку хворобу, звільнення з органу прокуратури або з іншої поважної причини, що унеможливлює його участь у кримінальному провадженні, повноваження прокурора покладаються на іншого прокурора керівником відповідного органу прокуратури. У виняткових випадках повноваження прокурора можуть бути покладені керівником органу прокуратури на іншого прокурора цього органу прокуратури через неефективне здійснення прокурором нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування (ч. 3 ст. 37 КПК України).

Наведені норми закону свідчать про досить широкий перелік обставин, які допускають відступ від правила незмінності прокурора у кримінальному провадженні.

Згідно з наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 10 квітня 2026 року № 129в «Про службове відрядження» на виконання листа Офісу Генерального прокурора від 16.03.2026 № 07/1/1-363вих-26, відповідно до вимог наказу Генерального прокурора від 21.07.2020 № 326 «Про затвердження Порядку виїзду працівників органів прокуратури України та Тренінгового центру прокурорів України у службові відрядження в межах України», Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59, на підставі рапорту керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 від 02.04.2026, керуючись статтею 11 Закону України «Про прокуратуру» направлено у службове відрядження прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 до Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (місце дислокації - місто Дніпро).

Постановою першого заступника керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_10 від 25 березня 2026 року визначено групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у кримінальному провадженні № 0000341 від 11 квітня 2024 року, до складу групи прокурорів включено, зокрема, прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 .

За змістом оскаржуваної постанови, вона мотивована, зокрема, кадровими змінами, що відбулися у Дніпровській спецпрокуратурі.

Суд зазначає, що згідно з приписами ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Відповідно до ч. 7 ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

Щодо посилання захисника на постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 22.01.2021 у справі № 754/7061/15, то суд звертає увагу, що у вказаній постанові Верховний Суд вказував на те, що відсутність постанови про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.? ?

Тобто, Верховний Суд зробив висновок щодо наслідків у разі відсутності постанови про призначення (визначення) прокурора або її не підписання керівником відповідного органу прокуратури. Таким чином, обставини, яким надана оцінка у справі № 754/7061/15, не є релевантними обставинам, у обставинам у даній справі.

Зважаючи на викладене, суд доходить висновку, що підстави на які посилається захисник, не спростовують законності оскаржуваної постанови, а тому у задоволенні скарги відмовляє.

Керуючись ст. ст. 36 - 37, 110, 314 - 315, 372 КПК України,

постановив:

Скаргу захисника ОСОБА_5 про визнання незаконною та невмотивованою постанови про визначення групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів з підтримання публічного обвинувачення у кримінальному провадженні № 0000341 від 11 квітня 2024 року, залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1