Справа № 166/851/24 Провадження №11-кп/802/206/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

законний представник ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000034 за апеляційною скаргою ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 на ухвалу Ратнівського районного судуВолинськоїобластівід 06 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною ухвалою суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Луцька Волинської області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, учень 9 класу Ратнівського ліцею імені Миколи Заліпи Ратнівської селищної ради, несудимий, визнаний таким, що учинив суспільно небезпечне діяння, що має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та застосовано до неповнолітнього ОСОБА_10 за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі неповнолітнього під нагляд батька, на строк один рік.

Також ухвалою вирішено питання речових доказів та цивільний позов.

Згідно оскаржуваної ухвали, неповнолітній ОСОБА_7 13 лютого 2024 року близько 17 год. 30 хв. (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень, після сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин між ним та ОСОБА_11 , усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_11 , який в цей момент знаходився в приміщенні 8А класу Ратнівського ліцею №2 імені Миколи Заліпи, що на вул. Шевченка, 7 у с-щі Ратне Ковельського району Волинської області, та у присутності інших неповнолітніх учнів вказаного закладу освіти кулаком правої руки наніс один удар у ділянку лівої щелепи ОСОБА_11 ..

У результаті протиправних дій ОСОБА_7 . ОСОБА_11 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які в за ступенем тяжкості належать до категорії легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я, терміном більше 6 діб, тілесні ушкодження у вигляді патологічної рухливості І ступеня 12 зуба і травматичного відлому емалі коронкової частини 11, 31, 13 зубів без порушення цілісності пульпової камери, які за ступенем тяжкості належать до категорії легких тілесних ушкоджень.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_7 , його законний представник ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 вважають ухвалу суду незаконною та необґрунтованою. Вказують на те, що вину ОСОБА_7 не доведено належними та допустимими доказами. Зазначають, що конфлікт був спровокований самим потерпілим, який першим наніс удар ОСОБА_7 та плюнув йому в обличчя. Посилаються на те, що ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні захисника не залучали, а слідча підробила протокол допиту ОСОБА_7 від 10.03.2024 та надала експерту для визначення причин тілесних ушкоджень у потерпілого, а тому висновки додаткових судово-медичних експертиз №61 та №65 є недопустимими доказами. Крім того, експертом не було встановлено, що перебування в медичному закладі потерпілого понад 6 діб пов`язано з характером травми нанесеної ОСОБА_7 чи іншими учасниками конфлікту, а не перебуванням під наглядом, чи перебування у зв`язку з іншими виявленими захворюваннями. Просять ухвалу суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КК України.

Заслухавшидоповідача,якийвиклавзмістоскаржуваноговирокусудупершоїінстанції,доводиапеляційної скарги, ОСОБА_7 , його законного представника та захисника, які апеляційну скаргу підтримували, просили скасувати ухвалу суду та закрити кримінальне провадження, думку прокурора, який апеляційну скаргу заперечував і просив вирок суду залишити без змін, перевірившиматеріаликримінальногопровадження, апеляційнийсудприходитьдовисновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповіднодовимогч.1ст.404КПКУкраїни,вироксудупершоїінстанціїперевіряєтьсяапеляційнимсудомвмежахапеляційноїскарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 500 КПК України, судовий розгляд клопотання про застування примусових заходів виховного характеру здійснюється в судовому засіданні згідно із загальними правилами цього Кодексу. Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Згідно вимог п.1-3 ч.1 ст.501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння; чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та на законних підставах задовольнив клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_7 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаками діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Перевіривши оскаржувану ухвалу та доводи апеляційної скарги на відповідність вказаним вимогам, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції належним чином дотримано вимоги процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, з огляду на таке.

За наслідками розгляду цього клопотання, судом першої інстанції відповідно до ст.501 КПК України, надано належну правову оцінки тому, чи мало місце суспільно небезпечне діяння та чи доводять надані стороною обвинувачення докази причетність ОСОБА_7 до вчинення суспільно небезпечного діяння, яке йому інкримінують, а також, чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння.

Такого висновку місцевий суд дійшов на підставі досліджених у суді першої інстанції доказів.

Так, допитаний місцевим судом ОСОБА_7 суду показав, що 13 лютого 2024 року він із однокласниками переходив із одного класного кабінету в інший. Підійшовши до кабінету 8А класу, він побачив штовханину між ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , при цьому ОСОБА_11 натягнув ОСОБА_12 капюшон на голову й ударив. Пояснив, що він відштовхнув ОСОБА_13 від ОСОБА_14 , ОСОБА_13 штовхнув його ( ОСОБА_7 ), ударив його кулаком в обличчя, а також плюнув у нього. Він пішов витерти обличчя. Повернувшись, підійшов до ОСОБА_11 й запропонував вибачитися, однак той відповів нецензурною лайкою. На урок прийшла класний керівник ОСОБА_15 , яка із підвищеною інтонацією висловилась щодо конфлікту із ОСОБА_11 .. Із класним керівником на коридор вийшов ОСОБА_16 , який запевнив її, що все буде добре. Зазначив, що він на перерві знову підійшов до ОСОБА_11 із вимогою вибачитися перед ним. ОСОБА_13 почав до нього наближатися, він рефлекторно відштовхнув його, при цьому, однією рукою він торкнувся в область грудей ОСОБА_13 , іншою, долонею, а не кулакомобличчя ОСОБА_13 . Заперечив факт нанесення удару кулаком, оскільки синця на ОСОБА_13 згодом не було й болю в руці він не відчув. Після конфлікту ОСОБА_13 вибачився перед ним, а він перед ОСОБА_13 на знак солідарності. Директор повідомив про те, що вказану ситуацію вони обговорять із участю батьків. Наступного дня з батьками відбулася розмова з приводу конфлікту, під час якої він та ОСОБА_12 попросили вибачення у матері ОСОБА_11 .. Указав, що між ОСОБА_17 і ОСОБА_11 того дня теж була сутичка, в ході якої один одному завдавали удари по ногах, тулубу, однак ударів у голову він не бачив. У ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 тілесних ушкоджень він не бачив.

Таким чином, ОСОБА_7 підтвердив, що наніс удар рукою в область обличчя потерпілого, лише заперечив, що такий удар був завданий кулаком.

Допитаний судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_11 суду пояснив, що 13 лютого 2024 року він та його однокласники на перерві розважалися: він на коридорі тримав двері у клас, однокласники намагалися їх відчинити. Повз них проходили ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 . ОСОБА_21 штовхнув його, на його запитання за що той штовхнув його знову. У відповідь він штовхнув ОСОБА_24 його також штовхнув ОСОБА_22 , намагався вдарити, однак він ухилився. Вказав, що тримав ОСОБА_18 за кофту, оскільки той відходив від нього, то кофта натягнулася на голову. Визнав, що плюнув в обличчя ОСОБА_25 й зайшов у клас. За ним у клас забіг ОСОБА_12 із стільцем у руках, наніс йому удар у руку цим стільцем й одразу ж вибіг. Через деякий час у клас зайшли шестеро хлопців: ОСОБА_16 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 і ще троє, яких він не знає, й погрожували йому побиттям. Однак зайшла вчителька, і хлопці залишили клас. На уроці він подзвонив мамі й повідомив про побиття. Після уроку ОСОБА_16 вибачився перед ним і попередив, що ОСОБА_28 і ОСОБА_29 будуть його бити. На перерві у клас зайшли ОСОБА_7 і ОСОБА_12 , ОСОБА_7 двічі штовхнув його в напрямку учительського стола. ОСОБА_16 відтягував ОСОБА_30 від нього, однак ОСОБА_27 ударив його правою рукою в ліву частину нижньої щелепи. Вказав, що від удару він почав втрачати свідомість, ОСОБА_31 підтримав його за руки, дівчата дали води. Згодом поліцейський у школі питав у нього про подію, що сталася, він казав про те, що був удар у зуби. Унаслідок удару ОСОБА_7 він відчував головний біль, потемніння в очах, втрату пам`яті, його моральний стан був тяжкий. Крім цього, у нього надкололися зуби. В школі за медичною допомогою не звертався, швидку не викликали. Уночі йому стало гірше, додому викликали швидку медичну допомогу. Наступного дня із мамою пішли в Ратнівську ЦРЛ, однак подій там не пам`ятає. 15 лютого 2025 року був госпіталізований на стаціонарне лікування у Ковельську міську лікарню, відвідував лікаря-стоматолога, який повідомив про необхідність нарощування зубів або встановлення коронок.

Таким чином потерпілий ОСОБА_11 підтвердив, що ОСОБА_7 завдав йому удару кулаком в обличчя.

Крім того, згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 09.04.2024, під час даної слідчої дії ОСОБА_11 відтворив обставини події, зокрема показав, що після шарпанини із ОСОБА_12 і ОСОБА_7 в коридорі та нанесення йому удару стільцем ОСОБА_12 , на перерві після шостого уроку в клас зайшли ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 ОСОБА_7 штовхнув його двічі до учительського стола. ОСОБА_16 відтягнув ОСОБА_7 . Після суперечки ОСОБА_12 і ОСОБА_7 з ОСОБА_17 ОСОБА_32 завдав йому один удар лівою рукою кулаком в щелепу. Від удару йому потемніло в очах, від, аби не впасти, тримався за однокласника, відчув, що йому стає гірше, тому присів на стіл, йому дали попити води, від чого відчув полегшення. Одразу ж підійшли двоє поліцейських, яким він сказав, що йому вибили зуби. Законний представник неповнолітнього ОСОБА_11 ОСОБА_33 повідомила, що син унаслідок побиття може не досить чітко пам`ятати усі обставини події (т.1 а.к.п.136-138).

Допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_34 суду показав, що на перерві у лютому 2024 року між ОСОБА_11 і ОСОБА_35 був конфлікт. ОСОБА_27 ударив ОСОБА_20 кулаком у щелепу або трохи вище, на його думку, за те, що ОСОБА_13 ударив ОСОБА_36 раніше на коридорі кулаком в обличчя. Удар ОСОБА_37 наніс біля учительського столу, якою рукою не пам`ятає. ОСОБА_38 він бачив особисто, бо стояв за метрів три від хлопців, при цьому між ними нікого не було. ОСОБА_30 після удару відтягнули хлопці. Він підійшов до ОСОБА_13 , той казав, що трохи болять зуби, однак крові у ОСОБА_13 він не бачив. Вони посадили ОСОБА_13 на стілець, він попросив води.

Таким чином, свідок ОСОБА_34 безпосередньо бачив як ОСОБА_7 наніс ОСОБА_11 удар кулаком у щелепу або трохи вище.

Також місцевийсуд в основу свого рішення поклав дослідженні письмові докази, а також показання експерта та лікарів.

Згідно медичної карти стаціонарного хворого № 100 КНП «Ковельська ЦРЛ», ОСОБА_11 перебував на лікуванні в указаному медичному закладі в період з 15 лютого 2024 року по 23 лютого 2024 року із діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, арахноїдальна кіста. Під знаком питання був виставлений також діагноз фронтит (т.1 а.к.п.114).

Допитана місцевим судом свідок ОСОБА_39 , яка є лікарем міської амбулаторії №5 Центру БМД Ковельського МТМО, суду показала, що приблизно о 16-17 год. до неї на прийом прийшли мама із сином зі скаргами на головні болі. Зі слів мами, дитину напередодні ударили в ліцеї, від головного болю мама дала знеболювальне, однак наступного дня біль відновився. Дитина візуально виглядала хворою, однак стан не був тяжкий. Дитина жалілася на постійний головний біль, слабкість, головокружіння, чи говорила про зубний біль не пам`ятає. Судом, блювання, втрати свідомості у ОСОБА_20 не було. Зважаючи на клінічні дослідження, вона установила діагноз струс головного мозку й скерувала на стаціонарне лікування. Вказала, що без магнітно-резонансної томографії (МРТ) на основі клінічних досліджень теж можливо діагностувати струс головного мозку. Такий додатковий метод обстеження як МРТ застосовується для того, щоб виключити крововиливи, більш серйозні ускладнення. Виявлена у потерпілого арахноїдальна кіста голови вроджена вада, яка може й не проявлятися будь-якими симптомами. Деякі симптоми струсу головного мозку та фронтиту можуть співпадати, це: головний біль (при фронтиті локальний, при струсі по всій голові), слабкість, запаморочення.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_40 ,яка є лікарем-неврологом, суду показала, що медична документація ведеться в електронній системі й підписується електронним підписом лікаря. Будь-хто із лікарів може роздрукувати довідку іншого лікаря, чим пояснюється відсутність рукописного підпису на наявних у картці стаціонарного хворого виданих нею документах. Вказала, що струс головного мозку більш клінічний діагноз, який встановлюється шляхом огляду пацієнта. МРТ проводиться у разі, якщо є підстави припускати перелом кісток черепа, крововилив. Струс головного мозку лікується стаціонарно, у разі відмови батьків від госпіталізації амбулаторно. Арахноїдальна кіста головного мозку в 99 % виявляється випадково, нічим не проявляється, вона не потребує лікування, тільки спостереження. 15 лютого 2024 року вона встановила діагноз струс головного мозку під знаком питання, проте оскільки у пацієнта внаслідок лікування відбулася позитивна динаміка, то в подальшому діагноз підтвердився без МРТ.

Допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_41 , який є в.о.завідувача дитячого стаціонарного педіатричного відділення Ковельської центральної районної лікарні, суду показав, що ОСОБА_42 поступив у відділення в другій половині дня зі скаргами мами дитини на побиття сина в школі по спині, голові, усьому тілу. Мама дитини скаржилася на головний біль, головокружіння, тошноту, пояснила, що 13 лютого 2024 року зверталися у відділення екстреної медичної допомоги у с-щі Ратне. У Ковельській ЦРЛ лікувався 7 днів із діагнозом струс головного мозку, закрита черепно-мозкова травма, крім цього, була виявлена кіста голови. Огляд проводила педіатр із поліклінічного відділення ОСОБА_43 . Дитину було скеровано до нейрохірурга, бо кіста під час росту може викликати головні болі. Однак кіста не з`являється різко, зупинити її ріст лікарі не можуть. На його думку, головні болі спричинив струс головного мозку, причиною якого міг бути удар у щелепу. Болі в зубах можуть викликати підвищення температури, якщо існує запальний процес. Він рекомендував звернутися за консультацією до стоматолога. ОСОБА_39 скеровувала ОСОБА_11 до отоларинголога, наявний висновок лора від 23.02.24. Однак за результатами аналізів потреби лікування патології ЛОР-органів не було, клінічні прояви фронтиту закладеність носа, нежить у потерпілого не спостерігалися. Підвищення температури не є обов`язковою ознакою струсу головного мозку, струс може у перші дні провокувати невеликий ріст температури тіла як реакцію організму на стрес. Протокол лікування струсу і фронтиту різний, за наявності фронтиту призначене ОСОБА_11 лікування до покращення не призвело б.

Згідно висновку судово-медичного експерта №41 від 29.03.2024, у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які утворилися внаслідок травматичної дії тупого предмета (предметів). За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я(т.1 а.к.п.146-147).

Згідно з висновком додаткового судово-медичного експерта №49 від 03.04.24, у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді патологічної рухливості І ступеня 12 зуба і травматичного відлому емалі коронкової частини 11, 31, 13 зубів без порушення цілісності пульпової камери, як зі ступенем тяжкості належать до категорії легких тілесних ушкоджень(т.1 а.к.п.191-192).

Відповідно до додаткового висновку експерта №61 від 25.04.24, тілесні ушкодження у вигляді патологічної рухливості І ступеня 12 зуба і травматичного відлому емалі коронкової частини 11, 31, 13 зубів без порушення цілісності пульпової камери могли утворитися за обставин, викладених у показаннях потерпілого, а саме внаслідок удару кулаком правої руки в ділянку нижньої щелепи зліва (т1 а.к.п.201-202).

Допитаний місцевим судом судово-медичний експерт ОСОБА_44 суду показав, що у вказаному провадженні готував висновки, які підтримав. ОСОБА_11 об`єктивно він не оглядав, експертизи проводив на підставі медичної документації й матеріалів кримінального провадження. Вказав, що фронтит це запалення лобної пазухи, для судмедексперта фронтит будь-якого значення не має, оскільки не несе травматичного ґенезу.

Відповідно ч.ч.1, 3 ст.101 КПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Зміст висновків експерта, які проведено в рамках даного кримінального провадження, відповідають вимогам ст.ст.101, 102 КПК України, і містять необхідні відомості щодо механізму, локалізації, ступеню тяжкості та давності утворення тілесних ушкоджень у потерпілого. Вказані висновки складені атестованим судово-медичним експертом, який попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову або ухилення від дачі висновку, тому підстави вважати висновки судово-медичних експертиз необ`єктивним або таким, що суперечать вимогам закону, відсутні.

Оцінюючи додані стороною обвинувачення докази, місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку про недопустимість доказу - протоколу допиту свідка ОСОБА_7 від 10.03.24, оскільки законний представник заперечив факт допиту сина 10 березня 2024 року у вихідний день із участю психолога ОСОБА_45 .. Крім того, психолог ОСОБА_46 такий факт також заперечила.

Разом з тим, на погляд апеляційного суду,недопустимість вказаного доказу жодним чином не впливає на допустимість висновки експерта №61 від 25.04.24 та №66 від 29.04.24, оскільки цей висновок зроблено експертом на підставі інших доказів, належність і допустимість яких стороною захисту не оспорювалась.

Оцінивши всі зібрані докази відповідно ст.94 КПК України з точки зору їх належності, достовірності й допустимості, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції, здійснивши судовий розгляд, дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 вказаного суспільно небезпечного діяння.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні не було залучено захисника, то такі доводи суперечать матеріалам кримінального провадження.

Так, згідно постанови дізнавача СД ВП №2 (сел.. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_47 від 28.05.2024, залучено адвоката ОСОБА_9 в якості захисника особи, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність неповнолітнього ОСОБА_7 (т.1 а.к.п.216-217).

Так, в апеляційній скарзі апелянти просили повторно дослідити докази, які вже виступали предметом дослідження в суді першої інстанції.

Однак, з урахуванням матеріалів справи та доводів такого клопотаннясуд апеляційної інстанції в його задоволенні відмовляє з таких підстав.

Відповідно до приписів ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми процесуального закону учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Апеляційний суд з даного питання зауважує, що розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у суді першої інстанції, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Незгода сторони обвинувачення з письмовими доказами по справі, не є підставою для повторного дослідження цих доказів. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 10.02.2021 року в справі №127/14811/17.

В іншій постанові від 21.12.2022 року (справа №759/5737/17) Верховний Суд також зазначив, що на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги з урахуванням наявності або відсутності обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження щодо повторного дослідження доказів.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховується правова позиція Верховного Суду в постанові по справі№712/2341/15-к, відповідності до якої, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду.

Отже, відсутність обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів, за умови того, що в оскарженому рішенні суд дав оцінку всім доказам, на неправильну оцінку яких посилається сторона на стадії апеляційного оскарження цього рішення, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч.3 ст.404 КПК України.

Як слідує з мотивувальної частини ухвали суду, а також журналів судових засідань, судом першої інстанції в присутності всіх учасників судового провадження були досліджені письмові докази в повному обсязі.

Також з матеріалів провадження вбачається, що судом допитувались свідки, при цьому, сторона захисту не була обмежена ні в часі, ні в можливості ставити цим особам питання, висловлювати суду заперечення чи заявляти клопотання.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенням ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів закріплених в положеннях зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства. Вказаний висновок апеляційного суду узгоджується з позицією викладеною в постанові Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21.12.2022 (справа №759/5737/17).

Враховуючи, що апелянтами не наведено будь-яких раціональних обґрунтувань, які вказують та те, що докази були досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав, в розумінні положень ч.3 ст.404 КПК України, для задоволення клопотання.

Доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять даних про порушення судом першої інстанції при розгляді провадження в частині застосування примусових заходів виховного характеру норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, обставин і фактів, які могли б вплинути на законність, вмотивованість чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення відносно ОСОБА_7 , і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому ухвалу суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Напідставівикладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407 КПКУкраїни,Волинськийапеляційнийсуд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 06 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: