Справа № 521/6449/26
Номер провадження:1-кс/521/1988/26
УХВАЛА

05 травня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Хаджибейського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000467 від 18.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання слідчого, 18.04.2022 року до чергової частини відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області надійшов рапорт старшого слідчого СВ ВнП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3 про те, що під час досудового розслідування кримінального провадження N?0000466 від 18.04.2026 року, за фактом таємного викрадення грошових коштів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, виявлено факт придбання права на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який перебував у приватній власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом обману. Сума збитку встановлюється.

Під час розгляду матеріалів встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3 , проживала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - матір ОСОБА_5 .

В АДРЕСА_1 , проживав дідусь останньої - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був єдиним власником вказаного вище житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 помер. Спадкоємцями були ОСОБА_5 , її матір ОСОБА_6 та колишня дружина покійного ОСОБА_8 . Оскільки, на момент смерті ОСОБА_7 шлюб між ним та ОСОБА_8 було розірвано, то остання зверталась до суду у цивільно-правовому порядку про визнання розірвання шлюбу фіктивним та анулювання актового запису.

Під час розгляду цивільної справи №521/4337/14-ц суддею Малиновського районного судум. Одеси, було прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 . Враховуючі судові тяжби, процес вступу у спадщину та набуття права власності на житловий будинок ОСОБА_6 дещо ускладнився та зайняв тривалий час.

Виходячи з вище викладеного, на початку осені 2023 року у ОСОБА_5 з матір?ю ОСОБА_6 відбулась розмова, в ході якої мати повідомила, що її знайомий ОСОБА_9 може допомогти зі вступом у спадщину.

Надалі, наприкінці листопада 2023 року ОСОБА_5 , за прохання своєї матері, разом з нею приїхали в нотаріальну контору, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , де останній дали довіреність на представництво інтересів, якою вона уповноважує представляти свої інтереси якусь особу, ПІБ вказаної вище особи ОСОБА_5 не пам?ятає, при посвідченні довіреності нотаріусом на той час був присутній адвокат, його ПІБ вона також назвати не може так як не пам?ятає. Термін дії довіреності ОСОБА_5 не пам?ятає.

У подальшому, 28.01.2026 року ОСОБА_6 трагічно загинула (була вбита своїм чоловіком у власній квартирі). ОСОБА_5 займалась похованням матері, за день до поховання до мене зателефонувала жінка, яка представилась ОСОБА_10 , та повідомила, що є колегою її матері, яка працювала ріелтором.

ОСОБА_5 повідомила, що мати загинула, а також назвала дату, час та місце прощання. Інна приїздила на похорон матері, однак жодних питань з приводу нерухомого майна не піднімала.

Після цього, 23.02.2026 року у месенджері «Вайбер» ріелтор ОСОБА_11 , як вона себе представила, написала ОСОБА_5 з прохання зустрітись зі знайомим матері ОСОБА_12 .

Надалі, 24.02.2026 року приблизно о 16 годині 30 хвилин на перехресті вул. Луніна та Адміральсього проспекту, ОСОБА_5 зустрілась зі знайомим матері ОСОБА_12 . В ході зустрічі ОСОБА_13 запропонував вирішити питання зі спадком на житловий будинок її покійного дідуся ОСОБА_7 , та повідомив, що у нього є покупець на будинок дідуся, який готовий дати 20 000 доларів США, однак з цієї суми ОСОБА_5 повинна була оплатити податки та збори, від суми, що залишиться отримати лише 40 відсотків. Будинок повинен був передаватись іншому власнику на підставі договору дарування, щоб процедура була простіше.

Вказані вище умови ОСОБА_5 , вважала неприйнятними та звернулась за правовою допомогою адвоката. Адвокат спілкувався з представником юридичної компанії «Правильний вибір» та попросив організувати зустріч з ОСОБА_5 , для врегулювання питань з їх компанією. Адвокат юридичної компанії «Правильний вибір» посилався на договір міни, який нібито був укладений між їх компанією та ОСОБА_5 , згідно якого остання нібито зобов?язана передати їм 60 відсотків від вартості будинку свого покійного дідуся ОСОБА_7 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Після цього, 15.04.2026 року о 17 годині 39 хвилин до ОСОБА_5 зателефонував чоловік, який назвався ОСОБА_14 , та повідомив, що він є особою, на яку вона видала довіреність та запропонував зустрітись, оскільки йому необхідно дещо передати. Зустріч так і не відбулась.

Надалі, 17.04.2026 року від працівників поліції ОСОБА_15 дізналась про наявність договору купівлі-продажу житлового будинку її дідуся від 13.04.2026 року та крадіжку грошових коштів, отриманих за вказаним договором. Про продаж житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 дізналася безпосередньо у відділенні поліції, жодних угод між нею та ОСОБА_4 з вказаного приводу не укладалось, про намір ОСОБА_4 передати їй 40 відсотків від суми продажу будинку вона також почула вперше від працівників поліції.

Окремо ОСОБА_5 зауважила, що нею та ТОВ «Юридична компанія «Правильний вибір» фактично виник спір з приводу нікчемності укладеного договору міни від листопада 2023 року, без числа. З цього приводу вона звернулась до адвоката ОСОБА_16 . Разом із ним вона мала намір врегулювати спір та здійснити оплату фактично наданих послуг у розумному та обґрунтованому обсязі.

Окрім цього, згідно договору купівлі-продажу від 13.04.2026 року ОСОБА_4 , від імені та в інтересах ОСОБА_5 передав у власність (продав) ОСОБА_17 49/200 часток на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

На теперішній час власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Так, з метою збереження майна ОСОБА_5 , а саме будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виникла необхідність у накладенні арешту на вказане нерухоме майна.

20.04.2026 року вищевказаний будинок визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, розгляд клопотання слідчого здійснювався у відсутність осіб у володінні яких знаходиться майно, із метою забезпечення арешту майна.

Вивчивши клопотання та матеріали додані до нього, вислухавши пояснення слідчого, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Частина 2 ст. 167 КПК України закріплює, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Так, слідчим у клопотанні зазначено, що підставою тимчасового вилучення майна згідно п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України, є те, що майно може бути підшукано, виготовлено, пристосовано чи використано як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегло на собі його сліди, а також є предметом кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України, встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, слідчим у клопотанні зазначено, що метою накладення арешту на майно, а саме будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Пункт 2 ч. 2 ст. 173 КПК України закріплює, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею на даний час встановлено, що майно на яке накладається арешт відповідає критеріям ст. 98 КПК України, та накладення арешту на вказане майно потрібно для позбавлення осіб можливості відчужувати вказане майно, або псування, втрати, знищення, перетворення, пересування, та його передачі.

Так, об`єкт нерухомого майна, а саме будинок за адресою: АДРЕСА_1 , є важливим доказом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

Зв`язок даного майна із вчиненням кримінального правопорушення, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Частина 10 статті 170 КПК України встановлює, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішені питання про арешт майна слідчий суддя враховує: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та можливого цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На думку слідчого судді, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, їх специфіку і тяжкість. За таких обставин, слідчий суддя вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданими, співмірними із завданнями кримінального провадження та пропорційними меті, з якою такі обмеження застосовуються.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 172, 173, 175, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000467 від 18.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на об?єкт нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , заборонивши будь-яким особам розпорядження, відчуження та здійснення будь-яких реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (в тому числі поділу, об?єднання, виділу частки) щодо житлової нерухомості, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 100.

Заборонити користуватись, розпоряджатись та відчужувати майно, на яке накладено арешт, до прийняття рішення, щодо зняття раніше накладеного арешту у встановленому законом порядку.

Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити слідчому та прокурору, в порядку передбаченому Постановою КМ України №1104 від 19.11.2012 року.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_18