ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року місто Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Фастів питання щодо розгляду клопотання представника заявника про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000311, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч.1 ст. 126 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_4 16 лютого 2026 року звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області із клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000311, у якому просив накласти арешт на все майно ОСОБА_5 .

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 подав до Фастівського міськрайонного суду Київської області заперечення на клопотання про накладення арешту на майно, в якому зазначив, що із інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухому майно вбачається, що середня вартість нерухомого та рухомого майна, на яке заявник просить суд накласти арешт становить 2850000 гривень, та вважає, що заявник заявляє неспіврозмірні вимоги.

У судовому засіданні прокурор відніс вирішення клопотання на розсуд суду.

Представник заявника у судовому засіданні просив клопотання задовольнити з підстав викладених у ньому.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні висловив заперечення проти клопотання про накладення арешту на майно, зазначивши, що вартість майна, на яке накладається арешт , повинна бути співрозмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Сума цивільного позову складає 210 798 гривень. Сукупна вартість усього майна, на якому наполягає потерпілий у десятки разів перевищує суму позову, що є очевидним порушенням балансу інтересів, невідповідність вартості майна сумі цивільного позову.

Суд дослідивши матеріали поданого клопотання, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вирішив наступне.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення суд, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для обвинуваченого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні представника заявника, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Правовою підставою арешту майна є положення ст.170 КПК України.

Згідно із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Пункт 2 частини 1 статті 170 КПК України вказує на те, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Як вбачається зі змісту клопотання представника заявника, відсутні доводи про те, що незастосування заборони у вигляді арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження нерухомого майна, зазначеного у клопотанні або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, оскільки дане твердження представника заявника ОСОБА_4 належним чином необґрунтоване та невмотивоване, та є лише посиланням на відповідну норму закону.

Отже, відповідно до вимог процесуального законодавства, арешт майна є заходом забезпечення, який застосовується виключно за наявності достатніх та обґрунтованих підстав, що підтверджують реальну загрозу невиконання або утруднення виконання судового рішення. Однак подане клопотання не містить належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність уособлених ризиків, що виправдовували б застосування арешту майна згідно з вимогами статті 170 КПК України та які б свідчили про існування реальної загрози відчуження чи втрати майна, а наведені доводи мають характер припущення та не підтверджені фактичними даними, які б давали підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна. Крім того, суд враховує принцип співмірності заходів забезпечення заявленим вимогам та необхідність дотримання балансу між правами сторін.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого клопотання в частині арешту майна.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені клопотання про накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_7