Номер провадження: 11-кп/813/718/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 19.02.2025 року в кримінальному провадженні №0000617 від 04.05.2023 року щодо:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Веймар Німеччини, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_11 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та йому призначене покарання у виді штрафу у розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн (п`ятдесят одну тисячу гривень), та позбавлено права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Запобіжний захід ОСОБА_11 вироком суду не обирався.

Вироком суду скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 15.05.2023 року на автомобілі: транспортний засіб - «Mitsubishi Pajero Wagon», р.н. НОМЕР_1 , номер шасі: НОМЕР_2 (який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_12 ), на транспортний засіб - сідловий тягач «DAF CF 85.460», р.н. НОМЕР_4 , номер шасі: НОМЕР_5 (який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 належить ТОВ «Трансмет Юг»), на напівпричеп бортовий тентований «KOGEL SN 24» р.н. НОМЕР_7 , номер шасі: НОМЕР_8 (який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 належить ТОВ «Трансмет Юг».

Речові докази вироком суду визначено вважати повернутими власникам.

Вироком суду стягнуто з ОСОБА_11 на користь Держави судові витрати пов`язані із залученням експертів у розмірі 9559,20 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» () на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 160000 грн (сто шістдесят тисяч гривень).

Стягнуто з ТОВ «Трансмет Юа» () на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 37668,35 грн (тридцять сім тисяч шістсот шістдесят вісім гривень тридцять п`ять копійок).

Стягнуто з ТОВ «Трансмет Юа» () на користь потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 50000 грн (п`ятдесят тисяч гривень).

Окрім цього, вироком суду вирішено, що після відшкодування матеріальної шкоди зобов`язано потерпілого ОСОБА_9 на вимогу передати Відповідачу - ТОВ «Трансмет Юа» () пошкоджений автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon», р.н. НОМЕР_1 , номер шасі: НОМЕР_2 .

Судом першої інстанції ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

11.04.2023 року, приблизно о 08:40 год., ОСОБА_11 , керуючи технічно справним автопотягом у складі сідлового тягача «DAF CF 85.460», реєстраційний номер НОМЕР_4 , з причепом «KOGEL SN 24», реєстраційний номер НОМЕР_7 , перебуваючи у нерухомому стані біля лівого краю проїжджої частини вул. Отамана Головатого біля будинку №161 та в подальшому відновлюючи рух і виконуючи маневр повороту праворуч по асфальтованому, мокрому дорожньому покриттю проїжджої частини вул. Отамана Головатого, діючи необережно, в порушення вимог п. 10.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - Правила дорожнього руху), не впевнився, що це не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, не звернувся до інших осіб для забезпечення безпеки дорожнього руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 , який рухався проїжджою частиною вул. Отамана Головатого з боку вул. 7-ої Пересипської в напрямку пров.Солонцюватого, в результаті чого потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівого колінного суглобу в вигляді розриву заднього рогу медіального (внутрішнього) меніску, часткового ушкодження сухожилку підколінного м`язу, яка супроводжувалась синовітом (запаленням синовіальної оболонки) колінного суглобу, синець лівого плеча, забій та садна області лівого ліктьового суглоба, які складають єдиний морфологічний комплекс тілесних ушкоджень та за критерієм тривалого розладу здоров`я строком понад 21 день, згідно п.п. 2.2.2 та 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

При цьому, в умовах даної дорожньо-транспортної події, дії водія ОСОБА_11 регламентувалися вимогами пункту 10.6 Правил дорожнього руху, згідно з якими, якщо транспортний засіб через свої габарити або інші причини не може виконати поворот з відповідного крайнього положення, дозволяється відступити від вимог пункту 10.4 цих Правил, якщо це не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. У разі потреби, для забезпечення безпеки дорожнього руху, слід звернутися за допомогою до інших осіб. Виконанням вимог пункту 10.6 Правил дорожнього руху, відмовившись від повороту праворуч до проїзду автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», або забезпечивши безпеку дорожнього руху шляхом перекриття проїзної частини за допомогою інших осіб для можливості виконання тривалого маневру великогабаритного автопоїзда, водій автопотягу у складі сідлового тягача «DAF CF 85.460» з причепом «KOGEL SN 24» мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon». Дії водія ОСОБА_11 , які не відповідали вимогам пункту 10.6 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, перебувають в причинному зв`язку із даною ДТП.

Місцевий суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.1ст.286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 та представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 , подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_11 за ч.1 ст.286 КК України. Захисник посилається на незаконність та необґрунтованість вироку, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Захисник вважає, що стороною обвинувачення не надано суду належних та допустимих доказів, які доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Захисник звертає увагу, що відповідно до висновку експерта, дорожньо-транспортна пригода взагалі б не відбулася, якщо б потерпілий дотримувався швидкісного режиму та не перевищував допустиму швидкість в межах населеного пункту, тобто якби сам потерпілий не порушував правил дорожнього руху.

Захисник також стверджує, що ОСОБА_11 не порушував правил дорожнього руху, оскільки як учасник дорожнього руху був вправі розраховувати, що і інші учасники, в тому числі і потерпілий, будуть дотримуватись вказаних правил, та не будуть їх порушувати.

Представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років виправних робіт з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Також представник потерпілого просить цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» () на користь потерпілого ОСОБА_9 164690 грн матеріальної шкоди та 234,50 грн. моральної шкоди, всього 164924,50 грн.

Стягнути з ТОВ «Трансмет Юа» () на користь потерпілого ОСОБА_9 268024,82 грн. матеріальної шкоди та 99765,50 грн. моральної шкоди, всього 367790,32 грн.

Окрім цього, в апеляційній скарзі представник потерпілого просить під час апеляційного розгляду повторно дослідити докази щодо цивільного позову, а саме:

1)висновок судово-медичної експертизи №597 від 30.06.2023 року;

2)консультативні висновки травматолога від 19.04.2023 року та від 01.06.2023 року;

3)довідки МКЛ- 11 від 11.04.2023 року та від 01.05.2023 року;

4) МРТ від 11.04.2023 року та від 30.05.2023 року;

5)висновок автотехнічної експертизи по дослідженню обставин ДТП №23-4330 від 16.10.2023 року;

6)постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 06.03.2024 року по справі №523/558/24;

7)звіт від 30.04.2023 року №42-D/12/00 автотоварознавця ОСОБА_13 ;

8)звіт від 07.05.2023 року №04-025 автотоварознавця ОСОБА_14 .

Одночасно, в апеляційній скарзі представник потерпілого просить під час апеляційного розгляду викликати та допитати у якості свідка автотоварознавця ОСОБА_14 щодо роз`яснення ним свого автотоварознавчого дослідження в частині комплектації автомобіля, його стану та врахування цих обставин у рахунках і висновку.

Окрім цього, в апеляційній скарзі представник потерпілого просить призначити по справі судову транспортно-товарознавчу експертизу, проведення якої доручити Одеському НДІ судових експертиз, на вирішення якої поставити питання:

1)який розмір матеріального збитку завдано власнику автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», н/з НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження 11.04.2023 року?

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Окрім цього, до початку апеляційного розгляду представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 подав такі клопотання:

1)про визнання доказів недопустимими, в якому просив визнати недопустимими доказами Звіти оцінювача ОСОБА_13 від 30.04.2023 року №42-D/12/00 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», н/з НОМЕР_1 , та від 05.05.2023 року №44-D/12/82 про оцінку цього пошкодженого транспортного засобу;

2)про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи, на вирішення якої поставити питання:

-який розмір матеріального збитку завдано власнику автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», н/з НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження 11.04.2023 року?

-у випадку визнання автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», н/з НОМЕР_1 , фізично знищеним визначити його ринкову вартість до і після ДТП.

До початку апеляційного розгляду, прокурор Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_15 та представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 подали заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в задоволенні якої просили відмовити. При цьому, прокурор просив вирок залишити без змін, а адвокат ОСОБА_7 просив вирок скасувати та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання та задовольнити цивільні позови потерпілого згідно його апеляційної скарги.

Також, до початку апеляційного розгляду представником цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - адвокатом ОСОБА_16 подано «відзив» на апеляційні скарги, в якому адвокат просила задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту та залишити без задоволення апеляційну скаргу представника потерпілого.

Також до початку апеляційного розгляду, 11.02.2026 року, потерпілий ОСОБА_9 та його представники - адвокати: ОСОБА_7 та ОСОБА_10 подали заяву про часткову зміну апеляційних вимог, а саме відмовилися від апеляційних вимог в частині оскарження застосованого судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , а також від заявлених в апеляційній скарзі клопотань про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи та про виклик і допит у якості свідка автотоварознавця ОСОБА_14 .

В той же час, потерпілий та його представники апеляційну скаргу в частині незгоди з вироком місцевого суду щодо вирішення цивільного позову підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі - КПК), проведено за відсутності обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_9 та його представника - адвоката ОСОБА_10 , представника цивільного відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», а також представника цивільного відповідача ТОВ «Трансмет Юа», які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення судового засідання не заявляли.

При цьому, не зважаючи на те, що в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просив розгляд здійснювати за участю обвинуваченого ОСОБА_11 , останній у судові засідання неодноразово не з`являється, зокрема 18.06.2025 року, 13.10.2025 року, 28.01.2026 року, 17.02.2026 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.01.2026 року задоволено клопотання прокурора та до обвинуваченого ОСОБА_11 застосовано примусовий привід у судове засідання, призначене на 17.02.2026 року, у зв`язку із його неодноразовим неявками до суду.

На виконання вказаної ухвали апеляційного суду про привід обвинуваченого, на адресу суду надійшов рапорт о/у СКП ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_17 , відповідно до якого було здійснено телефонний дзвінок за номером телефону НОМЕР_10 , під час якого на зв`язок вийшов ОСОБА_11 , якого повідомлено про призначене судове засідання на 17.02.2026 року. ОСОБА_11 пояснив, що про дату та час судового засідання йому відомо, однак з`явитися не має можливості, у зв`язку із перебуванням у м. Харкові з робочих питань. У подальшому, оперативним шляхом встановлено, що ОСОБА_11 дійсно перебуває у м. Харків. За таких обставин, здійснити примусовий привід у судове засідання обвинуваченого не надалось можливим.

Захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні підтвердив, що обвинувачений ОСОБА_11 обізнаний про дату та час розгляду справи, однак не має можливості з`явитися до суду.

За таких обставин, враховуючи апеляційні вимоги (зі змінами), в яких не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, приймаючи до уваги неодноразові неявки обвинуваченого ОСОБА_11 у судові засідання, невжиття останнім заходів щодо прибуття в судове засідання 17.02.2026 року, відсутність на цей день клопотань від обвинуваченого про відкладення судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності обвинуваченого ОСОБА_11 , який не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, тому такий розгляд направлений на дотримання розумного строку розгляду кримінального провадження.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив, що потерпілий ОСОБА_9 обізнаний про дату розгляду справи, однак не має можливості з`явитися у судове засідання, вважав можливим здійснювати розгляд за його відсутності.

Представники цивільних відповідачів ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ТОВ «Трансмет Юа» підстав неявки в судове засідання апеляційному суду не повідомили.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації прав учасників судового провадження на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; думку захисника ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого; думку представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 , який частково підтримав апеляційну скаргу представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 (з урахуванням поданих змін до неї), просив змінити вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого відповідно до апеляційних вимог, не наполягав на розгляді поданих представником потерпілого клопотань, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника та представника потерпілого; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг (зі змінами); колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі - КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Оскільки потерпілий ОСОБА_9 та його представники - адвокати: ОСОБА_7 та ОСОБА_10 подали заяву про часткову зміну апеляційних вимог, а саме відмовилися від апеляційних вимог в частині оскарження призначеного місцевим судом покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , а також від заявлених клопотань про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи та про виклик у якості свідка автотоварознавця ОСОБА_14 , за таких обставин колегія суддів переглядає оскаржений вирок в частині апеляційних вимог захисника ОСОБА_8 щодо наявності чи відсутності підстав для виправдання обвинуваченого ОСОБА_11 за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та апеляційної скарги представника потерпілого в частині вирішення питання щодо цивільного позову потерпілого у кримінальному провадженні.

Щодо апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 стосовно існування підстав для виправдання обвинуваченого ОСОБА_11 за пред`явленим йому обвинуваченням за ч.1 ст.286 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на перегляд вироку, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Окрім того, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вироку суду, обвинувачений ОСОБА_11 не визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а також пред`явлений цивільний позов. Обвинувачений надав суду покази про те, що 11.04.2023 року, він, працюючи водієм в ТОВ «Трансмет юг», разом з колегами виконував завдання по перевезенню металу з вагонів на базу. Біля магазину «Пюре» через вул.Чорноморського козацтва м.Одеси під`їхав до вул. Отамана Головатого м. Одеси. Перед виїздом на вул.Отамана Головатого зупинився. Коли світлофор для водіїв по вул. О.Головатого загорівся червоним, він став рухатися. Виїхав на вул. Отамана Головатого та перед заїздом у ворота зупинився, за ним зупинився інший водій ОСОБА_18 . Він дочекався наступного світлофору. Коли для водіїв світлофор засвітився червоним та не було автомобілів, він почав рух в напрямку воріт пересікаючи смуги руху. Рухався зі швидкістю не більше 10 км на годину, дивився в дзеркала за причепом. Коли «голова» автомобіля почала заїздити у ворота, тобто дорога була перегороджена автомобілем дві смуги руху відчув удар. Вийшовши з автомобіля, побачив, що в нього в`їхав автомобіль «Міцубісі Педжеро», який стояв під причепом. При цьому, удар відбувся в задню частину тягачу. Як йому здається позаду нього спереду світлофора стояв зерновоз. Відстань до світлофору була метрів 300. Причеп був пустий, але заїхати на швидкості там не можливо і це не впливає на початкову швидкість автомобіля.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Апеляційний суд наголошує, що сама по собі незгода обвинуваченого з висновками, зробленими судом першої інстанції на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів в порядку ч.3 ст.404 КПК.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не просить повторно досліджувати докази в кримінальному провадженні чи допитувати учасників провадження. Не заявляв таких клопотань захисник і в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_11 у судове засідання апеляційного суду не з`явився, своїх пояснень щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди не надав.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в цілому відповідає вимогам ст.374 КПК, оскільки в ньому міститься формулювання обвинувачення та викладені висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, оцінивши надані стороною обвинувачення докази на підтвердження доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_11 відповідно до пред`явленого обвинувачення, визнав обвинуваченого винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, зазначивши у вироку відповідні мотиви прийнятого рішення з посиланням на докази.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності висновків суду у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки доказам у кримінальному провадженні, а також про безпідставне врахування судом доказів, які є недопустимими, колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження встановлених фактичних обставин справи суд першої інстанції послався на пояснення потерпілого ОСОБА_9 , який надав суду послідовні та логічні показання щодо місця та обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно показань потерпілого ОСОБА_9 , 11.04.2023 року, приблизно о 8:40 год, керуючи автомобілем «Міцубісі Педжеро», рухався по вул. Отамана Головатого м.Одеси в бік Пересипського мосту, в середній смузі зі швидкістю 50км/год, при наявності трьох смуг для руху. Під`їжджаючи до магазину «Пюре», перед заправкою «Сокар» по вул.Отамана Головатого в м. Одесі, він побачив вантажні автомобілі, які стояли в лівій третій смузі. Спочатку побачив один автомобіль і коли під`їхав до цього автомобіля побачив, що попереду стоїть ще один автомобіль. Проїхавши до задньої частини другого автомобіля, останній почав рухатися на його смугу руху перетинаючи її. Він почав гальмувати та став вивертати праворуч, але уникнути зіткнення не зміг і лівою передньою частиною вдарився в причеп вантажівки. При цьому уточнив, що між вантажними автомобілями була відстань 5-7 метрів. Усі смуги були заповнені автомобілями, тобто середня і праворуч. Потерпілий вказав, що вантажний автомобіль рухався досить швидко майже під кутом 90 градусів. На ділянці дороги, де сталося ДТП була «калюжа». Його автомобіль обладнаний системою АБС, тому слідів гальмівного шляху не було. Саме зіткнення відбулося на межі середньої та правої смуг для руху в частину авто потягу, де причеп чіпляється до «голови» автопотягу. При цьому, чи вмикав поворот водій ОСОБА_19 сказати не зміг. Коли автопотяг почав рух (рухався зі швидкістю 10-15 км/год), він був на відстані приблизно 25 метрів і до зіткнення минуло дуже мало часу приблизно 2 секунди.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання потерпілого ОСОБА_9 допустимим доказом винуватості обвинуваченого, оскільки ці показання об`єктивно підтверджуються показаннями свідків: ОСОБА_18 (окрім швидкості руху автомобіля «Міцубісі») та ОСОБА_20 , які дали суду послідовні, логічні та взаємодоповнюючі показання щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, які викладені у вироку суду.

Так, свідок ОСОБА_21 пояснив, що 11.04.2023 року, в ранковий період часу, став свідком дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю водіїв ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , з яким разом працювали водіями в ТОВ «Трансмет юг». Свідок зазначив, що вони рухалися по вул. Чорноморського козацтва м. Одеси, біля магазину «Пюре» по вул. Отамана Головатого м. Одеси вони розвернулися, ОСОБА_11 на автомобілі «ДАФ» їхав попереду, він за ним теж на автомобілі «ДАФ» і третій водій на автомобілі «Сканді». Їхали колоною. ОСОБА_11 під`їхав до виїзду на вул. Отамана Головатого зупинився на деякий час 2-3 хвилини і почав рухатися, повернув наліво та поїхав прямо, а він став на його місце в провулку. ОСОБА_11 став неподалік магазину «Пюре», біля воріт, де потрібно було заїздити на загрузку, і так він також виїхав на вул. Отамана Головатого та став ліворуч в лівій крайній смузі. Коли під`їздив до автомобіля ОСОБА_11 він подивився в дзеркало заднього виду та побачив, що позаду світлофор для автомобілів, що їхали по ОСОБА_22 засвітився червоним. ОСОБА_11 став пересікати смуги руху, голова автомобіля виїхала вже на третю смугу руху і в цей момент він побачив в дзеркало заднього виду, що зі світлофору в бік ОСОБА_11 їде автомобіль «Міцубісі Педжеро» з увімкненими габаритами на великій швидкості. Як і звідкіля почав рухатися автомобіль «Міцубісі» він не бачив. ОСОБА_11 їхав зі швидкістю не більше 5 км на годину. Свідок вказав, що автомобіль «Міцубісі» вдарив автомобіль ОСОБА_11 в районі де прикріплюється причеп до «голови» автопотягу.

Свідкок ОСОБА_20 пояснив, що 11.04.2023 року, в ранковий період часу, став свідком ДТП. При цьому зазначив, що він працював водієм у ТОВ «Трансмет юг» разом із ОСОБА_11 . Біля магазину «Пюре» по вул. Отамана Головатого м.Одеси вони розвернулися, ОСОБА_11 на автомобілі «ДАФ» їхав попереду, за ним ще один «ДАФ», а потім він на своєму автомобілі «Сканія». Їхали колоною. ОСОБА_11 під`їхав до виїзду на вул. Отамана Головатого зупинився на деякий час 2-3 хвилини і почав рухатися, повернув наліво та поїхав прямо, за ним водій «Даф», а він доїхав до перехрестя та дивився коли проїде інша партія автомобілів. Дивився на світлофор і в той момент загорівся зелений для водіїв по вул.О.Головатого, тому він і зупинився. Потім, коли загорівся зелений для водіїв по вул. Отамана Говатого вперед усіх виїхав автомобіль «Міцубісі» і він почав дивитися на цей автомобіль, при цьому на автомобіль ОСОБА_11 не дивився. Автомобіль «Міцубісі» проїхав повз нього, потім він почув шум та коли звернув увагу ліворуч побачив, що автомобіль «Міцубісі» вдарив автомобіль Пархомюка який стояв поперек дороги. При цьому, свідок зазначив, що де стояв автомобіль «ДАФ» не пам`ятає.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав допустимими доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 , показання потерпілого ОСОБА_9 та вищевказаних свідків, оскільки вони об`єктивно підтверджуються іншими належними та допустимими доказами, які були дослідженні судом, а саме: протоколом огляду місця події від 11.04.2023 року з додатками у вигляді схеми ДТП і фототаблиці, відповідно до якого було оглянуто ділянку автодороги, яка є асфальтованою, мокрою, розташована за адресою: вул.Отамана Головатого, в районі будинку №161, в напрямку з боку вул.7-ої Пересипської в напрямку пров. Солонцюватого м. Одеси. При огляді було виявлено автомобілі: сідловий тягач «DAF CF 85.460» реєстраційний номер НОМЕР_4 з причепом «KOGEL SN 24» реєстраційний номер НОМЕР_7 , та «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на яких малися механічні пошкодження; висновком щодо результатів огляду на стан сп`яніння від 11.04.2023 року, згідно якого ОСОБА_11 на час ДТП був тверезим; копією посвідчення водія на ім`я ОСОБА_11 , відповідно до якого останній має право керування автомобілями категорії «С»; висновком судово-медичної експертизи №597 від 11.05.2023 року щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ; висновком автотехнічноого дослідження технічного стану автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» реєстраційний номер НОМЕР_1 №22-3497; висновком автотехнічного дослідження технічного стану транспортного засобу «DAF CF 85.460», реєстраційний номер НОМЕР_4 , з причепом «KOGEL SN 24», № НОМЕР_11 ; висновком експерта №23-2423 від 11.05.2023 року; а також висновком автотехнічної експертизи обставин ДТП №23-4340 від 21.08.2023 року.

Суд першої інстанції визнав наведені докази узгодженими між собою, належними, допустимими та такими, що в повному обсязі доводять вину ОСОБА_11 в порушенні п.10.6 ПДР України, наслідком якого сталося зіткнення транспортних засобів, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідивши й зіставивши надані стороною обвинувачення докази дійшов обґрунтованого висновку, що їх сукупність є достатньою для визнання ОСОБА_11 винуватим за ч.1 ст.286 КК України, в порушені правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Місцевий суд обґрунтовано критично оцінив доводи обвинуваченого стосовно не порушення ним Правил дорожнього руху, та визнав їх спробою обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_9 є такими, що варті довіри, оскільки вони в цілому узгоджуються із письмовими доказами.

Колегія суддів звертає увагу, що сторона захисту фактично не заперечує той факт, що ОСОБА_11 став учасником дорожньо-транспортної пригоди, як водій автомобіля «DAF CF 85.460», реєстраційний номер НОМЕР_4 , з причепом «KOGEL SN 24», реєстраційний номер НОМЕР_7 , що мала місце 11.04.2023 року, о 08:40 год., на вул. Отамана Головатого, буд.161, в м. Одесі.

Разом з цим, захисник наполягає на тому, що обвинувачений ОСОБА_11 здійснював рух транспортним засобом із дотриманням Правил дорожнього руху України, а винуватцем ДТП є інший водій - потерпілий ОСОБА_9 , який не дотримався швидкісного режиму та перевищив допустиму швидкість в межах населеного пункту.

Проте, заперечення сторони захисту щодо порушення обвинуваченим ОСОБА_11 ПДР України, спростовуються доказами у кримінальному провадженні, зокрема висновком експерта №23-4340 автотехнічної експертизи обставин ДТП від 21.08.2023 року, відповідно до якого дії водія автопоїзда «DAF CF-85.460» регламентувалися вимогами пункту 10.6 ПДР, згідно з якими, якщо транспортний засіб через свої габарити або інші причини не може виконати поворот з відповідного крайнього положення, дозволяється відступити від вимог пункту 10.4 цих Правил, якщо це не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. У разі потреби, для забезпечення безпеки дорожнього руху, слід звернутися за допомогою до інших осіб. Виконанням вимог пункту 10.6 ПДР, відмовившись від повороту праворуч до проїзду автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», або забезпечивши безпеку дорожнього руху шляхом перекриття проїзної частини за допомогою інших осіб для можливості виконання тривалого маневру великогабаритного автопоїзда, водій автопоїзда «DAF CF-85.460» мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «Mitsubishi».

Тобто, вказаним висновком експерта підтверджується, що причинно-наслідковий зв`язок із виниклою ДТП, внаслідок якої потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно середньої тяжкості тілесних ушкоджень, полягає у порушенні Правил безпеки дорожнього руху України (п.10.6), водієм ОСОБА_11 .

Вказаний висновок повністю узгоджується із показаннями потерпілого ОСОБА_9 .

Доводи захисника стосовно того, що причинно-наслідковий зв`язок із виниклою дорожньо-транспортною пригодою полягає саме у діях водія ОСОБА_9 , внаслідок перевищення ним допустимої швидкості руху в межах населеного пункту, з посиланням на цей же висновок експерта, колегія суддів визнає необґрунтованими з огляду на таке.

Так, відповідно до висновку експерта №23-4340 автотехнічної експертизи обставин ДТП від 21.08.2023 року, експертом констатовано, що дії водія автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» ( ОСОБА_9 ) регламентувалися вимогами пункту 12.3 ПДР, згідно з якими, у разі виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Водій автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» виконанням вимог пункту 12.3 ПДР мав технічну можливість запобігти зіткненню з автопоїздом «DAF CF-85.460». ??

Разом з цим, вказаним висновком не встановлено точної швидкості руху автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» під керуванням ОСОБА_9 , а лише взято до уваги версію водія ОСОБА_9 про те, що він рухався зі швидкістю 50 км/год, а також версію свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_20 про те, що ОСОБА_9 рухався зі швидкістю 90-100 км/год.

У висновку експерт також зазначив про те, що «якщо автомобіль «Mitsubishi» рухався зі швидкістю 90-100 км/год (за версією свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_20 ), дії водія автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon регламентувалися вимогами пункту 12.4 ПДР, згідно з якими, в населенні пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год».

Тобто вказаним висновком експерта не констатовано перевищення водієм автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» швидкості руху у населеному пункті, а лише зроблено припущення, що у разі врахування версії свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , якщо можливо за їх показами автомобіль «Mitsubishi» рухався зі швидкістю 90-100 км/год, у такому разі, дії водія автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon регламентувалися б вимогами пункту 12.4 ПДР, згідно з якими, в населенні пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год».

Разом з цим, у вказаному висновку, не зазначено про допущення водієм ОСОБА_9 порушення вимог п.12.4 ПДР України, на що посилається сторона захисту.

При цьому, посилання експерта на те, що з врахуванням версії свідків щодо можливої швидкості руху автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» під керуванням водія ОСОБА_9 приблизно 90-100 км/год, не може свідчити доведеним перевищення останнім допустимої швидкості руху в межах населеного пункту, та відповідно порушення ним п.12.4 ПДР України.

За таких обставин, доводи захисника, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок недотримання швидкісного режиму потерпілим ОСОБА_9 , який перевищив допустиму швидкість руху в межах населеного пункту, колегія суддів визнає необґрунтованими та такими, що спростовуються висновком автотехнічної експертизи обставин ДТП №23-4340 від 21.08.2023 року.

Одночасно, колегія суддів враховує, що у висновку експертом встановлено, що дії водія автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» ( ОСОБА_9 ) регламентувалися вимогами пункту 12.3 ПДР, згідно з якими, у разі виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Водій автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» виконанням вимог пункту 12.3 ПДР мав технічну можливість запобігти зіткненню з автопоїздом «DAF CF-85.460». ??

Таким чином, експерт дійшов висновку, що з технічної точки зору, в причинному зв`язку із настанням ДТП перебувають, дії як водія автопоїзда «DAF CF-85.460», які не відповідали вимогам пункту 10.6 ПДР, так і дії водія автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», які не відповідали вимогам пункту 12.3 ПДР.

Тобто, фактично висновком експерта констатовано порушення ПДР двома учасниками ДТП.

У випадку дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність в їхніх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК України, необхідно встановити причинний зв`язок між діяннями (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясувати ступінь участі кожного у спричиненні злочинного наслідку. При цьому, виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.08.2019 року (справа №13-31кс19) зазначила: «Диспозиція ст.286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП. При цьому належить враховувати, що кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ст.286 КК України, є кримінальним правопорушенням (злочином) із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті 286 КК України, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановку; суспільно - небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження - частина 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження - частина 2, загибель кількох осіб - частина 3; причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати у: 1) вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (не зниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені статті 286 КК України.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у статті 286 КК України; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст.286 КК України, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 286 КК України.

Велика Палата звернула увагу на те, що склад кримінального правопорушення, передбачений ст.286 КК України, утворює не будь-яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 18.10.2023 року (справа № 128/3780/16-к) звернув увагу, що юридичний аналіз причинно-наслідкового зв`язку виходить за рамки дослідження технічної причинності між діями учасника дорожнього руху і виникненням ДТП, яку за встановленими методиками досліджують відповідні автотехнічні експерти. Суд, спираючись на висновки експерта, необхідний причинний зв`язок, що існує між поведінкою конкретних осіб та суспільно небезпечними наслідками як ознака об`єктивної сторони кримінального правопорушення, встановлює за кримінально-правовими правилами оцінки. Вирішення питання про те, діяння якого учасника ДТП є головною умовою заподіяння наслідків, належить до компетенції суду, адже за приписами кримінального процесуального закону висновки експертів не є обов`язковими для органу, який здійснює провадження (ч.10 ст.101 КПК) і вони підлягають оцінці у сукупності і взаємозв`язку з іншими доказами.

Ураховуючи складність визначення універсального алгоритму встановлення причинного зв`язку між порушенням нормативних вимог та настанням шкідливих наслідків, позаяк в кожному конкретному випадку цей зв`язок ускладняється і зумовлюється значною кількістю різноманітних чинників (зміст, комбінації та послідовність виникнення яких майже завжди є унікальною), оцінці в кримінальному провадженні підлягають найбільш значущі особливості, на які потрібно зважити для встановлення необхідного причинного зв`язку як складової підстави кримінальної відповідальності. Суд з`ясовує характер порушень, які допустив кожен із учасників ДТП, на підставі чого доходить висновку про те, чиї дії є причиною заподіяних наслідків.

Використання правил встановлення необхідного причинного зв`язку, які покладено в основу практичного застосування теорії необхідного спричинення, дозволяє встановити, що у процесі послідовного розвитку протиправної дії в часі суспільно небезпечний наслідок з необхідністю походить від конкретного діяння, вчиненого особою, а не знаходиться стосовно нього у випадковому відношенні. Діяння винуватого є головною і визначальною умовою настання суспільно небезпечного наслідку. Це правило, в тих ситуаціях, коли в розвиток причинного ряду вплітаються дії інших осіб, що, відповідно, обумовлює необхідність наступної юридичної оцінки декількох чинників, які певною мірою впливають на настання передбачених законом наслідків, є ключем до розв`язання питання про наявність (відсутність) підстави кримінальної відповідальності конкретної особи. Порушення ПДР одним водієм не виключає кримінальної відповідальності іншого водія транспортного засобу, який також порушив ПДР і таке порушення є головною умовою заподіяння суспільно небезпечних наслідків, перебуває з ними в необхідному причинному зв`язку.

Як вбачається із конкретних обставин цієї справи, дорожньо-транспортна пригода мала місце в ранковий період часу, за необмеженої оглядовості в напрямку руху, при мокрому дорожньому покриттю, за участю автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався прямо, та автомобіля «DAF CF 85.460», реєстраційний номер НОМЕР_4 , з причепом «KOGEL SN 24», реєстраційний номер НОМЕР_7 , який спочатку перебував в нерухомому стані біля лівого краю проїжджої частини, відновлюючи рух, при наявності трьох смуг для руху в одному напрямку, та здійснював маневр повороту праворуч.

Місце ДТП, напрямки та траєкторія руху транспортних засобів учасниками дорожньо-транспортної пригоди не оспорюються.

Швидкість руху автомобіля «DAF CF 85.460», реєстраційний номер НОМЕР_4 , з причепом «KOGEL SN 24», реєстраційний номер НОМЕР_7 , за версією обвинуваченого ОСОБА_11 була не більше 10 км/год, за версією потерпілого - 10-15 км/год, за версією свідка ОСОБА_18 - не більше 5 км/год, розбіжність у показах є незначною, тому можна дійти висновку, що швидкість була близько 5-10 км/год.

Щодо швидкості руху автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 , то відповідно до висновку експерта №23-4340 автотехнічної експертизи обставин ДТП від 21.08.2023 року за версією свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , автомобіль «Mitsubishi» рухався зі швидкістю 90-100 км/год, а за версією самого потерпілого він рухався зі швидкістю до 50 км/год, тобто покази свідків та потерпілого в цій частині не узгоджуються, однак фактично у даному конкретному випадку не мають визначального значення, оскільки експертом встановлено, що дії потерпілого регламентувалися вимогами п.12.3 ПДР України, а не п.12.4 ПДР України.

Відповідно до висновку експерта №23-2423 від 11.05.2023 року, спочатку автомобіль «Mitsubishi Pajero» контактував лівою передньою частиною з правою бічною частиною автомобіля «DAF-CF 85.460» під кутом близько 65-75 градусів, при його відлічуванні у плані проти ходу годинникової стрілки від напрямку поздовжньої осі автомобіля «DAF» до напрямку поздовжньої осі автомобіля «Mitsubishi».

Далі мав місце контакт лівої передньої стійки панелі даху автомобіля «Mitsubishi Pajero» з правою бічною частиною напівпричепа «Kogel-SN24».

Місце зіткнення автомобіля «Misubishi Pajero» з автопоїздом «DAF-CF 85.460» розташоване в правій смузі проїзної частини - в зоні кінцевого положення лівої передньої частини автомобіля «Mitsubishi Pajero» та осипу.

Відповідно до висновку експерта №22-3497 по автотехнічному дослідженню технічного стану автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду рульове керування автомобілем, його ходова частина дозволяли водієві керувати автомобілем, не мали несправностей, які би приводили до раптової їх відмови, відведення автомобіля в бік, або до раптової втрати керованості транспортним засобом. Робоча гальмівна система дозволяла знижувати швидкість транспортного засобу з відомою водієві інтенсивністю, не мала несправностей, що призводять для раптової відмови, раптового відведення автомобіля убік при русі і гальмуванні. Несправностей не малося, тому питання впливу несправностей на керування автомобілем в умовах ДТП та можливість їх виявлення водієм перед зіткненням не має технічного сенсу.

Згідно висновку експерта №23-2424 по автотехнічному дослідженню технічного стану транспортного засобу «DAF CF 85.460», реєстраційний номер НОМЕР_4 , з причепом «KOGEL SN 24», на момент огляду рульове керування автомобілем, його ходова частина дозволяли водієві керувати автомобілем, не мали несправносте, які би приводили до раптової їх відмови, відведення автомобіля в бік, або до раптової втрати керованості транспортним засобом. Робоча гальмівна система дозволяла знижувати швидкість транспортного засобу з відомою водієві інтенсивністю, не мала несправностей, що призводять для раптової відмови, раптового відведення автомобіля убік при русі і гальмуванні. Несправностей не малося, тому питання впливу несправностей на керування автомобілем в умовах ДТП та можливість їх виявлення водієм перед зіткненням не має технічного сенсу.

Тобто вказаними висновками експертів встановлено справність вказаних транспортних засобів на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Висновком судово-медичної експертизи №597 від 11.05.2023 року, підтверджується, що внаслідок ДТП потерпілому ОСОБА_9 завдано тілесне ушкодження середньої тяжкості, а саме тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівого колінного суглобу в вигляді розриву заднього рогу медіального (внутрішнього) меніску, часткового ушкодження сухожилку підколінного м`язу, яка супроводжувалась синовітом (запаленням синовіальної оболонки) колінного суглобу, синець лівого плеча, забій та садна області лівого ліктьового суглоба, які складають єдиний морфологічний комплекс тілесних ушкоджень, які за критерієм тривалого розладу здоров`я строком понад 21 день.

Як вбачається із висновку автотехнічної експертизи обставин ДТП №23-4340 від 21.08.2023 року, дії водія автопоїзда «DAF CF-85.460» регламентувалися вимогами пункту 10.6 ПДР, згідно з якими, якщо транспортний засіб через свої габарити або інші причини не може виконати поворот з відповідного крайнього положення, дозволяється відступити від вимог пункту 10.4 цих Правил, якщо це не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. У разі потреби, для забезпечення безпеки дорожнього руху, слід звернутися за допомогою до інших осіб.

Виконанням вимог пункту 10.6 ПДР, відмовившись від повороту праворуч до проїзду автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», або забезпечивши безпеку дорожнього руху шляхом перекриття проїзної частини за допомогою інших осіб для можливості виконання тривалого маневру великогабаритного автопоїзда, водій автопоїзда «DAF CF-85.460» мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «Mitsubishi». ??

Окрім цього, згідно цього ж висновку дії водія автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» регламентувалися вимогами пункту 12.3 ПДР, згідно з якими, у разі виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Якщо автомобіль «Mitsubishi» рухався зі швидкістю 90-100 км/год (за версією свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_20 ), дії водія автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon регламентувалися вимогами пункту 12.4 ПДР, згідно з якими, в населенні пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

???Водій автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» виконанням вимог пункту 12.3 ПДР мав технічну можливість запобігти зіткненню з автопоїздом «DAF CF-85.460».

??Дії як водія автопоїзда «DAF CF-85.460», які не відповідали вимогам пункту 10.6 ПДР, так і дії водія автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», які не відповідали вимогам пункту 12.3 ПДР, з технічної точки зору, перебувають в причинному зв`язку із ДТП.

Тобто у даній ситуації, з урахуванням, дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв, якими були допущені порушення правил дорожнього руху (відповідно до вказаного висновку експерта дії водія ОСОБА_11 не відповідали п.10.6 ПДР, а дії водія ОСОБА_9 не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України) необхідно встановити причинний зв`язок між діяннями (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясувати ступінь участі кожного у спричиненні злочинного наслідку.

Причинний зв`язок у кримінальних правопорушеннях даної категорії відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями ними ПДР та відповідними наслідками.

Дорожній рух становить діяльність з підвищеним ризиком, під час якої можуть виникати непередбачувані ситуації як в силу певних зовнішніх факторів (наприклад, завалів або поваленого дерева), так і в силу людських помилок, необережності, необачності, а також і порушення правил дорожнього руху.

Тому на всіх учасників дорожнього руху покладається обов`язок дотримуватися не лише чітко визначених правил, як, наприклад, обмеження швидкості або заборони проїзду, але й загальних засад безпеки руху, що визначаються дорожньою обстановкою, що склалася.

Визначальним фактором для визначення відповідальності водія за наслідки ДТП є об`єктивна можливість виявити небезпеку і технічна можливість уникнути спричинення цих наслідків.

Суд з`ясовує характер порушень, які допустив кожен із учасників ДТП, на підставі чого доходить висновку про те, чиї дії є причиною заподіяних наслідків.

Вирішення питання про те, діяння якого учасника ДТП є головною умовою заподіяння наслідків, та належить саме до компетенції суду.

З урахуванням вищевикладеного, дослідивши всі обставини дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі надані в місцевому суді пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_9 та свідків, а також письмові докази у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що саме дії водія транспортного засобу «DAF CF 85.460», реєстраційний номер НОМЕР_4 , з причепом «KOGEL SN 24» ОСОБА_11 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із виниклою дорожньо-транспортною пригодою, яка потягла наслідки у виді тілесних ушкоджень потерпілого.

Колегія суддів звертає увагу, що автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_9 рухався у прямому напрямку у своїй смузі для руху, відповідно до висновку автотехнічної експертизи обставин ДТП №23-4340 від 21.08.2023 року дії цього водія регламентувалися вимогами пункту 12.3 ПДР, відповідно до яких, у разі виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Натомість, має бути враховано, що небезпека для руху, надійшла саме від автомобіля транспортного засобу «DAF CF 85.460», реєстраційний номер НОМЕР_4 , з причепом «KOGEL SN 24», під керуванням ОСОБА_11 , який перебуваючи спочатку в нерухомому стані біля лівого краю проїжджої частини, відновивши рух, при наявності трьох смуг для руху в одному напрямку, здійснював маневр повороту праворуч, фактично через усі смуги для руху, з урахуванням великих габаритів вказаного транспортного засобу, тим сам не дотримався вимог п.10.6 ПДР України, згідно з якими, якщо транспортний засіб через свої габарити або інші причини не може виконати поворот з відповідного крайнього положення, дозволяється відступити від вимог пункту 10.4 цих Правил, якщо це не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. У разі потреби, для забезпечення безпеки дорожнього руху, слід звернутися за допомогою до інших осіб.

Тобто, ОСОБА_11 не переконався, що виконання ним повороту праворуч через усі смуги для руху великогабаритним транспортним засобом не створить небезпеки для руху для інших учасників дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, для забезпечення дорожнього руху, чим спричинив дорожньо-транспортну пригоду з автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_9 .

При цьому, відповідно до висновку автотехнічної експертизи обставин ДТП №23-4340 від 21.08.2023 року виконанням вимог пункту 10.6 ПДР, відмовившись від повороту праворуч до проїзду автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», або забезпечивши безпеку дорожнього руху шляхом перекриття проїзної частини за допомогою інших осіб для можливості виконання тривалого маневру великогабаритного автопоїзда, водій автопоїзда «DAF CF-85.460» мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «Mitsubishi». ??

Тому, саме дії водія «DAF CF 85.460», реєстраційний номер НОМЕР_4 , з причепом «KOGEL SN 24», які не відповідали вимогам пункту 10.6 ПДР, перебувають в причинному зв`язку із ДТП.

При цьому, в умовах виниклої ситуації, недотримання водієм автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 пункту 12.3 ПДР, щодо не вжиття заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, у даному конкретному випадку, не виключає кримінальної відповідальності іншого водія транспортного засобу «DAF CF 85.460», реєстраційний номер НОМЕР_4 , з причепом «KOGEL SN 24», який також порушив ПДР, а саме п.10.6 ПДР, оскільки таке порушення є головною умовою заподіяння суспільно небезпечних наслідків, перебуває з ними в необхідному причинному зв`язку.

Адже, як зауважувала Велика Палата Верховного Суду склад кримінального правопорушення, передбачений ст.286 КК України, утворює не будь-яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

За таких обставин, доводи захисника стосовно того, що дорожньо-транспортна пригода виникла внаслідок перевищення швидкості руху автомобіля під керуванням потерпілого ОСОБА_9 , не порушення обвинуваченим ОСОБА_11 правил дорожнього руху, про відсутність належних та допустимих доказів у кримінальному провадженні, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду провадження, виконав вимоги кримінального процесуального закону, забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, навів їх детальний аналіз та з достатньою повнотою надав належну оцінку кожному з них з точки зору належності, допустимості та достовірності.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів сторони захисту про незаконність та необґрунтованість оскарженого вироку з мотивів невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження щодо доведеності вини обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив всі обставини, які мали значення для прийняття законного та мотивованого рішення у справі, повно та всебічно перевірив надані суду докази, чітко сформулював обвинувачення визнане судом доведеним, дав належну оцінку сукупності доказів, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, характер та спосіб скоєння кримінального правопорушення та його наслідки, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, обставини що характеризують особу обвинуваченого, який не визнав свою вину, вчинив нетяжке кримінальне правопорушення, раніше не судимий, одружений, та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу у розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Призначене місцевим судом покарання, на думку колегії суддів, відповідає положенням ст.65 КК України та за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обґрунтованість призначеного місцевим судом покарання обвинуваченому ОСОБА_11 учасниками кримінального провадження не оспорюється, з урахуванням поданих змін до апеляційної скарги представника потерпілого.

Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 стосовно зміни оскарженого вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілого, та прохання частково задовольнити цивільний позов потерпілого; стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» () на користь потерпілого ОСОБА_9 164690 грн матеріальної шкоди та 234,50 грн. моральної шкоди, всього 164924,50 грн.; стягнути з ТОВ «Трансмет юа» () на користь потерпілого ОСОБА_9 268024,82 грн. матеріальної шкоди та 99765,50 грн. моральної шкоди, всього 367790,32 грн., колегія суддів дійшла висновку про таке.

Так, ч.1 ст.129 КПК передбачено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до приписів ст. 128 КПК, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що представником потерпілого ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_7 до суду першої інстанції подавався цивільний позов:

1)про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь потерпілого ОСОБА_9 164924,50 грн страхового відшкодування;

2)про стягнення з ТОВ «Трансмет Юа» на користь потерпілого ОСОБА_9 335862,80 грн матеріальних збитків та 99765,50 грн моральної шкоди, всього 435628,30 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник потерпілого вказував, що автомобіль «DAF CF 85.460», реєстраційний номер НОМЕР_4 , з причепом «KOGEL SN 24», р.н. НОМЕР_7 , належить ТОВ «Трансмет Юа» на підставі свідоцтв про реєстрацію НОМЕР_12 та НОМЕР_6 , виданих 28.02.2018 року ТСЦ 5152.

ОСОБА_11 керував автопотягом у зв`язку із виконанням трудових обов`язків водія автотранспортних засобів ТОВ «Трансмет Юа» згідно наказу про прийом на роботу від 12.10.2018 року №58-к та подорожнього листа вантажного автомобіля від 11.04.2023 року.

Станом на день скоєння ДТП цивільна відповідальність власника автопотяга була застрахована в страховій компанії «ПЗУ Україна» згідно поліса №212354980.

Ліміт цивільної відповідальності страхової компанії, згідно відповіді страхової компанії від 27.12.2023 року, складає 160000 грн за шкоду заподіяну майну, та 320000 грн за шкоду заподіяну життю і здоров`ю потерпілого.

Згідно звіту фахівця-автотоварознавця від 07.05.2023 року №04-025 про оцінку вартості матеріального збитку, заданого внаслідок пошкодження автомобіля, вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок пошкодження автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 495862,80 грн.

ОСОБА_9 керував автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час ДТП на підставі свідоцтва про реєстрацію на цей автомобіль та має довіреність від власника автомобіля, тому представник потерпілого вказує, що він має право на відшкодування.

Вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок пошкодження транспортного засобу потерпілого, у позові визначено в сумі 495862,80 грн, моральну шкоду визначено у розмірі 100000 грн.

Представник потерпілого вказує, що зі страхової компанії (цивільного відповідача 1) на користь потерпілого підлягає стягненню 164924,50 грн (з яких: 160000 грн (ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну) + 4690 грн. (мінімальне страхове відшкодування лікування потерпілого понад 21 день) + 234,50 (моральна шкода, що дорівнює 5% від 4690 грн).

Далі, представник потерпілого вказує, що із ТОВ «Трансмет Юа» (цивільного відповідача 2) на користь потерпілого підлягає стягненню 335862,80 матеріальних збитків (495862,80 грн - 160000 грн = 335862,80 грн) та 99765,50 грн моральної шкоди (100000 грн - 234,50 грн = 99765,50 грн).

До цивільного позову представником потерпілого долучено копії паспорта громадянина України ОСОБА_9 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 , довіреності на вказаний транспортний засіб, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «DAF CF 85.460», реєстраційний номер НОМЕР_4 та причеп «KOGEL SN 24», наказу директора ТОВ «Трансмет Юг» №58-К від 12.10.2018 року про прийняття на роботу ОСОБА_11 на посаду водія з 12.10.2018 року, наказу директора ТОВ «Трансмет ЮА» №35-к від 10.04.2023 року про відкликання ОСОБА_11 з відпустки, подорожнього листа вантажного автомобіля від 11.04.2023 року, перевірки чинності полісу внутрішнього страхування, повідомлення про ДТП, адвокатського запиту на адресу ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», відповіді вказаної установи на адвокатський запит, свідоцтва про реєстрацію вказаної фінансової установи, Звіту №04-025 від 07.05.2023 року, протоколу огляду транспортного засобу №04-025 від 15.04.2023 року, бюлетень автотоварознавця, фототаблиці до звіту, а також свідоцтва та посвідчення ОСОБА_14 .

За вироком суду частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 .

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» () на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 160000 грн (сто шістдесят тисяч гривень).

Стягнуто з ТОВ «Трансмет Юа» () на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 37668,35 грн (тридцять сім тисяч шістсот шістдесят вісім гривень тридцять п`ять копійок).

Стягнуто з ТОВ «Трансмет Юа» () на користь потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 50000 грн (п`ятдесят тисяч гривень).

З мотивувальної частини оскарженого вироку вбачається, що при вирішенні цивільного позову потерпілого, місцевим судом було враховано, що так як цивільна відповідальність водія «ДАФ» була застрахована, що засвідчується витягом з реєстру МТСБУ та роздруківкою полісу №212354980 (шкода майну - 160000 грн, шкода здоров`ю 320000 грн.) на користь потерпілого ОСОБА_9 має бути стягнуто з Відповідача-1 страхову виплату зазначену у полісі в розмірі 160000 грн.

Щодо стягнення шкоди витраченої потерпілим на лікування, то місцевим судом враховано, що як зазначив сам потерпілий документація стосовно його лікування не збереглася. При визначенні розміру шкоди потерпілий вказав, що лікувався понад 21 день, про що зазначено у висновку експерта №597 від 10.05.2023 року і саме з цього були зроблені відповідні розрахунки.

Місцевим суд, дослідивши висновок експерта №597 від 10.05.2023 року, з`ясував, що експерт не зазначає скільки лікувався ОСОБА_9 , а лише вказав, що тілесні ушкодження потребують лікування понад 21 день. Таким чином у стягненні шкоди витраченої потерпілим для лікування, а також щодо стягнення моральної шкоди, яка визначається у розмірі 5% від вартості лікування, місцевий суд обґрунтовано відмовив, через недоведеність розміру вказаних виплат.

Далі, вирішуючи питання про стягнення матеріальної та моральної шкоди з Відповідача-2 (ТОВ «Трансмет Юг») судом першої інстанції прийнято до уваги висновок автотехнічної експертизи обставин ДТП №23-4340 від 21.08.2023 року, відповідно до якого «водій автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon виконанням вимог пункту 12.3 ПДР мав технічну можливість запобігти зіткненню з автопоїздом DAF CF-85.460. ??Дії як водія автопоїзда DAF CF-85.460, які не відповідали вимогам пункту 10.6 ПДР, так і дії водія автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, які не відповідали вимогам пункту 12.3 ПДР, з технічної точки зору, перебувають в причинному зв`язку із ДТП», тобто місцевим судом враховано порушення Правил дорожнього руху обома водіями.

Окрім цього, місцевим судом враховано, що в матеріалах справи є два висновки фахівців в області автотоварознавства, які надали висновки про вартість шкоди від ДТП яка сталася за участі обвинуваченого та потерпілого.

При цьому, у висновку №04-025 від 07.05.2023 року та у висновку №42-D/12/00 від 30.04.2023 року, ринкова вартість автомобіля потерпілого зазначена 495862,80 грн. та 395336,7 грн. відповідно.

Різниця полягає у тому, що при визначенні вартості автомобіля в висновку №42-D/12/00 від 30.04.2023 року узято до уваги наявність на автомобілі корозії, що зумовило застосування у формулі Д-3 відсотка додаткової зміни вартості 10%.

Отже, місцевий суд врахував, що оскільки висновок №42-D/12/00 від 30.04.2023 року зроблений раніше ніж висновок №04-025 від 07.05.2023 року, суд прийняв до уваги саме висновок №42-D/12/00 від 30.04.2023 року відповідно до якого ринкова вартість автомобіля становить 395336,7 грн., а тому з урахуванням вини потерпілого та страхового відшкодування з Відповідача-2 має бути стягнуто 395336,7/2-160000=37668,35 грн.

Також, місцевий суд зазначив, що з урахуванням характеру правопорушення, яке є ненавмисним, глибини фізичних та душевних страждань, яких зазнав потерпілий, з урахуванням вимог розумності і справедливості, вини потерпілого, загальний розмір моральної шкоди станом на дату ухвалення вироку становить 100000/2=50000 грн., яка підлягає стягненню з Відповідача-2.

Із вказаними висновками місцевого суду представник потерпілого не погодився та подав апеляційну скаргу (зі змінами), в якій просить частково задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 .

Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» () на користь потерпілого ОСОБА_9 164690 грн матеріальної шкоди та 234,50 грн. моральної шкоди, всього 164924,50 грн.

Стягнути з ТОВ «Трансмет Юа» () на користь потерпілого ОСОБА_9 268024,82 грн. матеріальної шкоди та 99765,50 грн. моральної шкоди, всього 367790,32 грн.

За клопотанням представника потерпілого, при вирішенні питання щодо цивільного позову потерпілого, у судовому засіданні апеляційного суду повторно досліджені такі докази: висновок судово-медичної експертизи №597 від 11.05.2023/30.06.2023 року; постанова Суворовського районного суду м. Одеси від 06.03.2024 року по справі №523/558/24; звіт від 30.04.2023 року №42-D/12/00 автотоварознавця ОСОБА_13 ; звіт від 07.05.2023 року №04-025 автотоварознавця ОСОБА_14 .

За результатами повторного дослідження вказаних письмових доказів, представником потерпілого не спростовано обґрунтованість вироку суду щодо вирішення цивільного позову потерпілого.

Так, висновком судово-медичної експертизи №597 від 11.05.2023/30.06.2023 року підтверджується перелік отриманих ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, та зазначено, що перелік ушкоджень складають єдиний морфологічний комплекс тілесних ушкоджень, які за критерієм тривалого розладу здоров`я строком понад 21 день згідно п.п.2.2.2 та 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Доводи представника потерпілого у судовому засіданні, що місцевий суд у вироку зазначив, що нічим не підтверджено лікування потерпілого, є необґрунтованими та є власним суб`єктивним трактуванням адвоката, оскільки місцевий суд дослідивши вказаний висновок вказав, що в ньому не зазначено конкретного терміну протягом якого потерпілий перебував на лікуванні, який був би виражений часовим проміжком із конкретним зазначенням його початку та кінця.

Колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду, що зазначення у висновку експерта, що тілесні ушкодження за критерієм тривалого розладу здоров`я строком понад 21 день, не є належним підтвердженням точного терміну перебування на лікуванні потерпілого.

Більш того, під час розгляду справи в місцевому суді потерпілий повідомив, що документація стосовно його лікування не збереглася.

Представник потерпілого, в апеляційному суді також не надав раціонального пояснення щодо конкретного періоду перебування на лікуванні потерпілого ОСОБА_9 , а також не надав належних підтверджуючих документів.

Колегія суддів звертає увагу, що наявні в матеріалах справи медичні документи (а.с.175-182 т.1) неналежно якості, оскільки вбачається певне викривлення їх змісту (накладання шрифтів, незрозумілі символи тощо), а їх копії незавірені.

При цьому, посилання представника потерпілого на консультативні висновки травматолога від 19.04.2023 року та від 01.06.2023 року, довідки МКЛ- 11 від 11.04.2023 року та від 01.05.2023 року, МРТ від 11.04.2023 року та від 30.05.2023 року, не підтверджують конкретного періоду лікування потерпілого, а лише стосуються певних рекомендацій щодо його лікування.

Колегія суддів критично відноситься до доводів представника потерпілого щодо незаконності оскарженого вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілого, а також в частині врахування винуватості обох водіїв у ДТП, з посиланням на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 06.03.2024 року, з таких підстав.

Як вбачається із постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 06.03.2024 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення (справа №523/558/24, провадження №3/523/649/24).

Вказана постанова набрала законної сили 18.03.2024 року.

У вказаній справі досліджувались обставини, які стосувалися тієї ж події ДТП, яка мала місце 11.04.2023 року, за участю тих же водіїв.

Разом з цим, висновки суду у постанові щодо недоведеності факту порушення ОСОБА_9 правил дорожнього руху, що спричинило ДТП, тобто причинно-наслідного зв`язку, не спростовують факту порушення останнім п.12.3 ПДР, що було встановлено вище з урахуванням показів обвинуваченого, потерпілого, а також висновку автотехнічної експертизи обставин ДТП №23-4340 від 21.08.2023 року, дії водія автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon» регламентувалися вимогами пункту 12.3 ПДР, водій виконанням вимог пункту 12.3 ПДР мав технічну можливість запобігти зіткненню з автопоїздом «DAF CF-85.460». ??Дії як водія автопоїзда «DAF CF-85.460», які не відповідали вимогам пункту 10.6 ПДР, так і дії водія автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», які не відповідали вимогам пункту 12.3 ПДР.

Вказані обставини не спростовують винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, з урахуванням вищевикладеного, та разом з цим обґрунтовано враховані місцевим судом при вирішенні цивільного позову.

Окрім цього, представником потерпілого не спростовано висновки місцевого суду стосовно врахування при вирішенні цивільного позову звіту автотоварознавця №42-D/12/00 від 30.04.2023 року відповідно до якого ринкова вартість автомобіля становить 395336,7 грн.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені підстави для зміни оскарженого вироку, з огляду на таке.

Із абзацу дев`ятого резолютивної частини вироку вбачається, що місцевий суд ухвалив, що «після відшкодування матеріальної шкоди зобов`язано потерпілого ОСОБА_9 на вимогу передати Відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальність «Трансмет Юа» пошкоджений автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon» р.н. НОМЕР_1 , номер шасі: НОМЕР_2 ».

Разом з цим, мотивувальні частина вироку не містить жодного мотивування стосовно підстав, мети та обґрунтування прийняття місцевим судом такого рішення.

Встановлені апеляційним судом обставини є підставою для зміни вироку шляхом виключення абзацу 9 (дев`ятого) резолютивної частини вироку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч.1 ст.408 КПК суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги захисника та представника потерпілого задовольнити частково, та оскаржений вирок суду змінити, шляхом виключення абзацу 9 (дев`ятого) резолютивної частини вироку.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 (зі змінами) - задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 19.02.2025 року в кримінальному провадженні №0000617 від 04.05.2023 року, яким ОСОБА_11 засуджений за ч.1 ст.286 КК України - змінити.

Виключити абзац 9 (дев`ятий) з резолютивної частини вироку.

В іншій частині вирок місцевого суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4