Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/1036/26
номер провадження 1-кс/695/226/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 рокум. Золотоноша

Слідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги ОСОБА_2 на дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 про незаконне затримання особи, -

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області надійшла скарга ОСОБА_2 на дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 про незаконне затримання особи, подана 15.03.2026 в порядку ст.206 КПК України через систему «Електронний суд» представником скаржниці адвокатом ОСОБА_3 .

Скарга обгрунтована тим, що 13.03.2026 року приблизно о 14 годині гр-н ОСОБА_4 був затриманий працівниками ТЦК на 80 км автошляху Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя, Світанок, Київська область, 08472 біля автозаправний станції КЛО та примусово з застосуванням насильства був доставлений до Золотоніського РТЦК та примусово направлений для проходження ВЛК.

14.03.2026 року дружина ОСОБА_2 звернулась про правову допомогу та повідомила що її чоловіка ОСОБА_4 з 13.03.2026 року незаконно утримують працівники ТЦК за адресою АДРЕСА_1 , у останнього були вилучені особисті речі та мобільний телефон, але ОСОБА_4 встиг її повідомити, що йому спричинили тілесні ушкодження та примусово везуть до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також ОСОБА_2 повідомила, що 13.02.2026 року до Національної поліції звернулась із заявою про скоєне правопорушення (незаконне позбавлення волі) ОСОБА_5 , 2000 р.н, дочка ОСОБА_2 та ОСОБА_4 копія заяви у додатках.

14.03.2026 року на підставі п.4 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» яка вказує, що «Договір про надання правничої допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах.» між адвокатом (захисником) ОСОБА_3 та гр-кою ОСОБА_2 був укладений Договір про надання правової допомоги щодо ОСОБА_4 .

Далі 14.03.2026 року приблизно о 12 год. адвокат ОСОБА_3 прибув за адресою АДРЕСА_1 але працівники РТЦК не допустили його в приміщення та перешкоджали здійсненню адвокату його професійних обов`язків тому ОСОБА_3 звернувся по телефону 112 та повідомив про незаконне позбавлення волі ОСОБА_4 та умисне перешкоджання адвокату виконувати свої функції відповідно до Договору.

14.03.2026 року приблизно 12 год. 30 хв. наряд патрульної поліції який прибув за викликом після спілкування з працівниками РТЦК, повідомив, що нібито ОСОБА_4 утримується в іншому приміщенні за адресою м. Золотоноша, вул. Захисників України, буд. 2 районного ТЦК.

Далі 14.03.2026 року о 13 год. працівники РТЦК знов не пропустили адвоката ОСОБА_3 до приміщення не дивлячись що разом з ним прибули працівники поліції, також проігнорували вимоги захисника щодо надання спілкування з ОСОБА_4 внаслідок чого ОСОБА_3 був змушений написати заяву працівникам поліції про скоєння правопорушення (ст. 146 КК України) незаконне позбавлення волі ОСОБА_4 та (ст. 397 КК України) за незаконне втручання, тиск, недопуск до клієнта, та інші незаконні дії щодо захисника.

Працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовились надавати інформацію щодо затримання та доставлення ОСОБА_4 , ознайомити з відповідними матеріалами його затримання та доставлення до вищевказаної установи тому через електронну адресу та Укрпошту був до ІНФОРМАЦІЯ_1 відправлений Адвокатський запит.

Як було встановлено ОСОБА_4 перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає за місцем реєстрації, своєчасно поновив свої анкетні дані, стосовно останнього з слів ОСОБА_4 ніколи не складались протоколи про порушення правил військового обліку, постанови про накладання штрафу стосовно останнього не виносились. До ІНФОРМАЦІЯ_1 його ніхто не викликав. Так званому «розшуку» не перебував.

13.03.2026 року під час затримання ОСОБА_4 з слів останнього протокол затримання не складався. Отже ОСОБА_4 позбавлений свободи протизаконно та має бути звільнений.

Згідно норм кримінального процесуального законодавства чи КУпАП службові (посадові) особи РТЦК та СП не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання особи та її подальшого утримання.

Відповідно до ч.ч.2-5 ст.206 КПК якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Скаржниця просить перевірити законність затримання та доставлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_2 ; негайно звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_3 .

При вирішенні питання про відкриття провадження по скарзі слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.10 ч.1ст.3 КПК України).

Положеннями ч.3 ст.26 КПК України закріплено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч.3 ст.206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Як вбачається з матеріалів клопотання, адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зі скаргою, в порядку ст. 206 КПК України, в якій просить звільнити ОСОБА_4 , який незаконно утримується службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Глава 18 КПК України, в якій розміщено ст. 206 КПК України, регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Зі змісту скарги не вбачається, що правовідносини виходять із норм КПК України; що відносно ОСОБА_4 здійснюється кримінальне провадження чи особа тримається під вартою в установі, перелік яких передбачено ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», крім того, в скарзі не оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора.

Як вбачається із змісту клопотання у даному випадку має місце незгода заявника із діями посадових осіб РТЦК та СП, пов`язаними з мобілізацією.

Згідно норм кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи ТЦК та СП не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Відтак ОСОБА_4 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу скаржниці на те, що у разі порушення її прав чи інтересів, чи прав або інтересів ОСОБА_4 службовими (посадовими) особами ІНФОРМАЦІЯ_1 при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними з мобілізацією, для судового захисту вона вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо неї протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями Кримінального процесуального Кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку ст. 206 КПК України.

Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, ч. 4 ст.304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Подібні висновки викладені у постановах Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27.05.2019 (справа № 766/22242/17) та Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 11.04.2019 (справа №757/35596/18-к).

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою скаргою.

Керуючись ст.ст. 2,3,9,24,26,206,309,372 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 про незаконне затримання особи.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1