печерський районний суд міста києва
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2026 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0005364 від 23.05.2016 за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т.Топар Мічуринського району Карагандинської області Республіки Казахстан, громадянина України, з професійно-технічною освітою, який одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , такий, що не має судимості, згідно ст. 89 КК України, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 153, ч.2 ст. 152 КК України (в редакції Закону станом на 22.05.2016), -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_10 вчинив умисне кримінальне правопорушення проти статевої свободи та недоторканості особи, а саме насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом відносно потерпілої ОСОБА_11 за наступних обставин.

22.05.2016, приблизно о 23:30 год., ОСОБА_10 , перебуваючи на

відкритій ділянці місцевості навпроти будинку №1 по вул. Набережно-Печерська дорога, 1, побачив раніше не знайому ОСОБА_11 , яка в цей час прямувала до місця свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 . Побачивши ОСОБА_11 , у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на задоволення статевої пристрасті неприродним шляхом.

З цією метою ОСОБА_10 , діючи умисно на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, підійшов ззаду до потерпілої ОСОБА_11 та, застосувавши до неї фізичне насильство, а саме, схопивши її однією рукою за шию, а іншою - за волосся, відтягнув її в напрямку залізничних колій, які знаходяться поряд. При цьому, ОСОБА_10 висловив погрозу ОСОБА_11 застосування до неї фізичного насильства відносно її життя, у разі якщо вона буде кричати або намагатиметься втекти, які остання сприймала як реальні, та боюлася за своє життя та здоров`я. Подолавши таким чином волю потерпілої ОСОБА_11 до опору, ОСОБА_10 примусив ОСОБА_11 зняти нижній одяг, після чого ОСОБА_10 вступив з ОСОБА_11 в статевий зв`язок неприродним способом, вчинивши з нею аногенітальний контакт, після якого також проник інородним предметом (блиск для губ) в анальний отвір ОСОБА_11 , залишивши його там.

Після чого ОСОБА_10 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, користуючись тим, що воля потерпілої ОСОБА_11 до опору повністю подавлена, висловленими ОСОБА_10 погрозами застосування до неї фізичного насильства, наказав ОСОБА_11 задовольнити його статеву пристрасть іншим неприроднім шляхом. ОСОБА_11 , реально сприймаючи погрози ОСОБА_10 про застосування до неї фізичного насильства, у випадку невиконання його вимог, та боячись за своє життя, проти власної волі, виконала вимоги ОСОБА_10 , який вчинив із нею орогенітальний контакт.

Крім того ОСОБА_10 , будучи особою, яка вчинила відносно потерпілої ОСОБА_11 злочин, передбачений ч.1 ст. 153 КК України, вчинив її зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування, за наступних обставин.

Так, 22.05.2016, приблизно о 23:35 год., ОСОБА_10 , перебуваючи на відкритій ділянці місцевості навпроти будинку №1 в м. Києві, по вул. Набережно-Печерська дорога, 1, задовольнив статеву пристрасть неприродним способом відносно потерпілої ОСОБА_11 . Після чого, у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на зґвалтування потерпілої ОСОБА_11 . З цією метою ОСОБА_10 , користуючись тим, що воля потерпілої ОСОБА_11 до опору повністю подавлена, висловленими до останньої погрозами застосування до неї фізичного насильства, вступив з ОСОБА_11 у статевий зв`язок природним шляхом, проти її волі, після чого, залишив потерпілу на місці вчинення кримінального правопорушення та зник з місця події.

Обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав, і пояснив, що на території Україні він проживає з 1975 року, хоча народився у Казахстані, оскільки його батьки із Західної України. Станом на 2016 рік він проживав і на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Ця квартира належала його матері. Станом на 2016 рік він працював неофіційно, здійснюючи ремонтні роботи в квартирах у м.Києві. Зокрема, з кінця 2015 року він у складі бригади, де крім нього було ще три особи, робив ремонт у одній з квартир 24-поверхового будинку на Осокорках, де і проживав. Приблизно 2-3 травня 2016 року він поїхав з м. Києва до м. Кривий Ріг, де доглядав за тяжкохворою на той момент матір`ю за вищевказаною адресою. 27.05.2016 він маршруткою повернувся на роботу до м. Києва. Того ж дня ввечорі, коли вони з хлопцями вийшли на вулицю покурити, до них підійшли працівники поліції, які запитали, чи хтось із них судимий. На це він відповів, що судимий за згвалтування. Він дійсно, раніше двічі був судимий за згвалтування, а саме у 1986 році та у 1992 році на 8 років позбавлення волі, відбував реальний строк покарання, після якого спочатку «пішов на хімію, потім звільнився». Саме це стало підставою для цієї кримінальної справи, оскільки коли він це повідомив працівникам поліції, вони відразу йому запропонували проїхати із ними до Голосіївського УП ГУНП України у м. Києві, на що він погодився. Там, на вимогу поліцейських, він зняв і віддав їм весь свій одяг, в якому на той момент був вдягнений (брюки, труси, шкарпетки, олімпійка, кепка), а вони навзайм йому надали одяг, який йому не належав (джинси на флізеліні та олімпійка з довгими рукавами), в який він вдівся. Наступного дня, 28.05.2016 з ним та трьома іншими раніше незнайомими чоловіками проводилась слідча дія - впізнання потерпілою ОСОБА_11 особи, яка її згвалтувала 22.05.2016. Цю потерпілу він вперше побачив на цій слідчій дії. При цьому, вказана слідча дія проводилась із грубими порушеннями вимог КПК України, оскільки впізнання було серед чоловіків, які суттєво відрізнялись від нього за віком, одягом. Крім того, його не було забезпечено захисником. Під час цього впізнання потерпіла відразу вказала на нього - особу під номером 4, як на особу, яка її згвалтувала. Проте вважав, що це сталось тому, що попередньо слідчій сказав потерпілій, під яким номером вона повинна впізнати злочинця. Він її не гвалтував. Під вказаним номером його поставив слідчий, проте він про це не вніс зауважень до протоколу впізнання. Оскільки потерпіла вказала на нього під час впізнання на досудовому розслідування, саме це було причиною, чому вона вказала на нього і під час допиту в судовому засіданні, почавши «вішати на нього», адже «вона ж не буде відмовлятись від своїх показань потім». Стверджував, що в день злочину - 22.05.2016 він перебував у м. Кривий Ріг, це могли б підтвердити його дружина і брат. Останній приїздив до Голосіївського УП під час досудового розслідування, проте йому працівники поліції сказали, що згвалтував саме він, тому вони ніяких заяв не подавали. На місці злочину він ніколи не був, згалтування потерпілої не здійснював. Таку позицію він займав з самого початку досудового розслідування, не змінював, не зважаючи на те, що працівники поліції намагались гратись із ним у «поганий - добрий поліцейський», заставляли «взяти на себе» це згвалтування, до якого він не причетний.

Так, незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого ОСОБА_10 щодо невизнання ним своєї вини, суд, провівши судове слідство у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно яких судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дослідивши надані сторонами докази, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за встановлених судом обставин, яка повністю підтверджується сукупністю досліджених та перевірених в судовому засіданні нищенаведених доказів.

Потерпіла ОСОБА_12 показала, що 22.05.2016 вона, маючи на той період прізвище ОСОБА_12 , працюючи продавцем в АТБ Маркет на станції метро Шулявка, закінчила зміну приблизно о 20:00 год. Після чого вона трохи затрималась, тому приблизно о 22:00 год. поверталась з роботи додому на метро. На той момент вона проживала у гуртожитку, який знаходився неподалік шляхопроводу на станції метро «Видубичі», приблизно у 20 хвилинах пішки від метро. Приблизно о 22:20-22:30 вона вийшла зі станції метро «Видубичі» і пішла у бік свого гуртожитку. Пройшовши приблизно половину шляху, вона побачила тінь та зрозуміла, що за нею хтось йде. У цей момент чоловік, який йшов позаду, накинув їй на голову свою куртку, одною рукою він схопив її за підборіддя, придушуючи, а іншою рукою тримав її за голову. Він, перебуваючи позаду неї, нахиляючи однією рукою її голову, що перебувала під курткою, донизу, а іншою рукою тримаючи її за підборіддя, застосовуючи до неї фізичну силу, повів її у напрямку прибудови, що була неподалік. При цьому, він наказав їй не кричати, людей поруч не було. Привівши у цю прибудову, коли вона спробувала кричати, чоловік наказав їй не кричати і не пручатись, погрожуючи її вбити. Він сказав, що буде гвалтувати її вже мертвою, тому вона вимушена була підкоритись. Він наказав їй роздягнутись, зняти повністю верх, джинси стягнути донизу. Його куртка при цьому була все ще у неї на голові, в цей момент вона його ще не бачила. У неї не було можливості втекти. Він наказав їй робити все, що він їй скаже. При цьому, він сказав, що у нього при собі є ніж, хоча він його не діставав. Побоюючись за своє життя, усвідомлюючи можливість реалізації відносно неї вказаних погроз, вона виконувала всі його вимоги, оскільки воля її була подавлена, вона не могла чинити йому супротив. Вона зняла одяг, чоловік повалив її на землю і почав гвалтувати, перебуваючи позаду неї. Спочатку він вчинив із нею статевий акт анально, після чого він наказав їй встати на коліна та примусив до орального статевого акту. При цьому, він світив їй фонариком або телефоном в очі, щоб вона не бачила його обличчя. Проте, саме в цей момент їй вдалось розгледіти його обличчя. Потім він кинув її знову на землю на спину, накинув їй на голову куртку, і згвалтував її вже у природній спосіб. Під час цих дій він також дістав у неї із сумки блиск для губ, який ввів їй в анальний отвір і залишив там. Вона намагалась в цей момент стягнути куртку зі свого обличчя і також бачила обличчя злочинця, розгледівши його. Всі ці події тривали близько години. Вона намагалась кликати на допомогу, але там зверху їздили потяги чи електрички, взагалі нікого не було чути. Потім цей чоловік знов примусив її до орального сексу, сказавши, що якщо закінчить, то її відпустить. Вона, продовжуючи перебувати під страхом і примусом, підкорилась. Коли він закінчив, цей чоловік наказав їй вдягнутись, знов накинув їй на голову куртку, і таким же способом, як і привів туди, вивів назовні з прибудови на дорогу. Він наказав їй йти і не обертатись, і вона пішла додому. Прийшовши у гуртожиток, вона пішла до туалету, намагалась дістати блиск для губ з анального отвору, проте у неї нічого не вийшло. Її сусідка побачила кров у туалеті, викликала працівників поліції, її відвезли у лікарню, де лікар провів її огляд, дістав блиск. На той момент їй було 19 років. Стверджувала, що обвинувачений ОСОБА_10 є тою особою, яка 22.05.2016 вчинила відносно неї ці злочини, її згвалтувала. Вона переконана у цьому на 100%, впізнавши його відразу, як на впізнанні у травні 2016 року, так і в судовому засіданні. Вона впізнала ОСОБА_10 під час впізнання по зовнішим прикметам, зріст, нижня половина обличчя, підборіддя, голос. ОСОБА_10 на момент злочину був у кепці, яку він старанно натягував на обличчя, щоб його прикрити, проте, вона все рівно його розгледіла. На ньому була на впізнанні схожа куртка, в якій він був під час згалтування, сірого кольору. Коли на впізнанні вона вказала на ОСОБА_10 , як на особу, яка вчинила відносно неї 22.05.2016 ці злочини, останній вказані обставини не заперечував, вів себе спокійно, мовчав. Цивільний позов не заявляла, оскільки хотіла пошвидше це забути. Зазначила, що хотіла б, щоб ОСОБА_10 був покараний справедливим рішенням суду.

Свідок ОСОБА_14 показав, що у 2016 році і на даний час він працює в КМКЛ №18 на посаді лікаря-проктолога, підтвердив свої показання під час досудового розслідування, за змістом яких 23.05.2016 приблизно о 15:00 год. каретою ШМД було доставлено ОСОБА_11 , у прямій кишці якої ним було виявлено сторонній предмет - пластиковий контейнер (блиск для губ), який було ним вилучено. Як пояснила ОСОБА_11 , вказаний предмет був насильно їй введений в пряму кишку чоловіком, який її згвалтував. Як лікар він виконав свою роботу без госпіталізації, без оперативного втручання. В подальшому цей блиск для губ був вилучений працівниками поліції. Огляд ОСОБА_11 також проводив лікар-гінеколог та лікар-хірург.

Крім того, винність обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому злочинів повністю підтверджується письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- даними рапорту помічника чергового Голосіївського УП ГУНП України у м. Києві від 23.05.2016, складеного на підставі повідомлення лікаря бригади ШМД на лінію 102, згідно якого зі слів потерпілої ОСОБА_11 , прибувши на виклик по АДРЕСА_4 , було встановлено, що (напередодні) приблизно о 23:00 год. невідомий чоловік віком до 40 років, зріст 180, середньої статури по вул. Набережно-Печерська дорога у м. Києві на неї напав та згвалтував її. ОСОБА_11 було доставлено до КМКЛ №18 (т.3 а.с. 14);

- даними протоколу прийняття заяви потерпілої ОСОБА_11 від 23.05.2016, відповідно до якої 22.05.2016 у період часу з 22:35 по 23:05 год. невідомий чоловік, зріст 180-185 см, плотної тілобудови, одягнений у сірий светр, темно-сині джинси, на голові кепка, під погрозою насильства вчинив відносно неї насильницькі дії сексуального характеру (т.3 а.с. 83-84);

- довідкою лікарів КМКЛ №18, в т.ч. лікаря ОСОБА_14 , від 23.05.2016, відповідно до якої під час огляду ОСОБА_11 (19 років) у проктологічному відділенні, у прямій кишці було виявлено стороннє тіло - пластиковий контейнер (блиск для губ), який видалено без ускладнень. На тілі потерпілої виявлені подряпини, крововиливи та синці та спині, животі, внутрішніх поверхнях стегон (т.3 а.с. 85);

- даними протоколу огляду місця події від 23.05.2018, відповідно до якого в приміщенні КМКЛ №18 вилучено поліетиленовий пакет типу файл в якому знаходиться косметичний засіб - блиск для губ, нижня білизна (труси) потерпілої ОСОБА_11 , змиви з її рук та обличчя, зрізи нігтів з лівої та правої руки (т.3 а.с. 86-88). Вказані речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні (т.3 а.с. 33-35);

- даними протоколу огляду місця події від 23.05.2016, проведеного за участі потерпілої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якого остання вказала місце по вул. Набережно-Печерська дорога у м. Києві, де відносно неї було вчинено насильницькі дії сексуального характеру під погрозою застосування фізичного насильства (т.3 а.с. 89-99);

- висновком судово-медичної експертизи №1344 від 23.06.2016 (т.3 а.с. 36-42), відповідно до якого лікарем-експертом КМБ СМЕ 23.05.2016 розпочато проведення дослідження, проведено огляд потерпілої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час якого виявлено численні синці овальної та подовженої форми, блідо-синього кольору, а саме: на задній поверхні шиї в проекції остистих відростків та по правій прихребетній лінії 6-7 шийних - 1-го грудного хребців, в проекції 2-3 грудних хребців по правій прихребетній лінії, в проекції 2-го поперекового хребця по лінії остистих відростків, по правій лопатковій лінії на рівні 3-го поперекового хребця, на внутрішній поверхні лівого стегна у верхній третині, на внутрішній поверхні правого стегна в верхній третині, в середній його третині, на передній поверхні лівого стегна в середній та в нижній третині, на передній поверхні лівої гомілки в середній третині, в ділянці передньої спайки великих статевих губ. Крім того, виявлені садна подовженої форми з підсохлою поверхнею рожево-червоного кольору, а саме: в правій виличній ділянці, в ділянці підребер`я по лівій середнє-ключичній лінії, на задній поверхні грудної клітки між лівими лопатковою та прихребетною лініями в проекції 9-го ребра, розташованою на рівні оточуючих тканин. В ділянці піднебіння справа виявлений крововилив овальної форми червоного кольору. Враховуючи ненадання експерту станом на 23.06.2016 медичних документів, встановити характер та ступінь тяжкості вказаних тілесних ушкоджень не надалось можливим;

- висновком судово-цитологічної експертизи №164/ц від 29.06.2016 (т.3 а.с. 47-50), відповідно до якого при дослідженні піднігтьового вмісту рук ОСОБА_11 знайдені кров людини, статева належність якої не визначена через малу кількість ядер лейкоцитів та клітини багатошарового плаского незроговілого епітелію особи жіночої генетичної статі. При визначенні групової належності слідів виявлені антигени А, В, Н ізосерологічної системи АВО.

Вказані докази в сукупності вказують на правдивість показань потерпілої ОСОБА_11 про те, що відносно неї мало місце вчинення злочинів 22.05.2016 за фактичних обставин, які вона зазначила під час досудового розслідування і підтвердила в суді, які, в свою чергу, мали ознаки насильницьких дії сексуального характеру, вчинені із застосування до неї фізичного насильства, при цьому 19-річна потерпіла чинила супротив вказаним діям, про що вказують численні синці та ссадна на її тілі, а також кров людини в епітелії під її нігтями, при цьому також мало місце поміщення злочинцем в її анальний отвір стороннього предмету - блиску для губ поза її волею, що було вилучено лікарем-проктологом.

Сторона захисту вказані обставини не заперечувала, зазначаючи лише про те, що всі зібрані письмові докази лише вказують на те, що проводились слідчі дії у кримінальному провадженні, спрямовані на розслідування злочинів сексуального насильства відносно потерпілої ОСОБА_12 .. Проте, ці докази на вказують на причетність до них саме обвинуваченого ОСОБА_10 .

В цьому контексті, суд вважає необхідним звернути увагу на наступні письмові докази, що також були досліджені в судовому засіданні, якими також підтверджується винність обвинуваченого ОСОБА_10 до вчинення злочинів відносно потерпілої ОСОБА_12 за встановлених судом обставин, а саме:

- даними протоколу огляду місця події від 28.05.2016 (т.3 а.с. 56-58), відповідно до якого в приміщенні Голосіївського УП ГУНП України у м. Києві був оглянутий кабінет, в якому перебував ОСОБА_10 , під час якого останній на добровільних підставах видав свій одяг, в якому він був одягнений, а саме: труси сірого кольору, штани джинси синього кольору, футболку в горизонтальну полосу сірого та світло-синього кольорів, куртку сірого кольору, кепку синього кольору. Вилучені речі були опечатані, скріплені підписами понятих;

- висновком судово-цитологічної експертизи №329ц від 16.09.2016, відповідно до якого кров потерпілої ОСОБА_11 належить до групи АВ з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВО. При судово-цитологічному дослідженні джинсів (об.2,3) (вилучених у ОСОБА_10 ) знайдена кров, статева належність якої не визначена через відсутність клітинних елементів крові, при визначенні групової належності, якої виявлені антигени A.B.H ізосерологічної системи АВО, що не виключає походження крові від потерпілої ОСОБА_11 (т.3 а.с.77-76);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 28.05.2016 та фотознімків до нього (т.3 а.с. 59-63), відповідно до якого потерпіла ОСОБА_11 в присутності двох понятих, серед чотирьох пред`явлених їй під час слідчої дії чоловіків, вказала на ОСОБА_10 (особу під №4), яка 22.05.2016 приблизно о 23:00 год. вступила із нею у статеві зносини, в тому числі неприродним способом. При цьому, потерпіла впізнала ОСОБА_10 за рисами обличчя, статурою та одягом, вказуючи на нього пальцем у безпосередній близості до нього (фото т.3 а.с. 62).

Твердження обвинуваченого ОСОБА_10 про грубе порушення вимог КПК України при проведенні вказаної слідчої дії, які наведені у змісті його показань, судом ретельно перевірялись і визнані безпідставними, оскільки спростовуються змістом цього ж протоколу впізнання, згідно якого слідчим в присутності понятих було запропоновано чотирьом чоловікам, серед яких був і ОСОБА_10 , зайняти будь-яке місце. ОСОБА_10 самостійно вибрав крайнє праворуч місце під номером 4. Лише після цього була запрошена потерпіла ОСОБА_11 , яка, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, вказала на ОСОБА_10 , як на особу, яка вчинила відносно неї злочини. Протокол вказаної слідчої дії було підписано всіма учасниками, жоден з яких, в тому числі і сам ОСОБА_10 як «впізнана особа», не вніс своїх зауважень.

З огляду на викладене, а також враховуючи позицію потерпілої ОСОБА_12 в судовому засіданні, яка під присягою вказала на обвинуваченого ОСОБА_10 як на особу, яка вчинила відносно неї злочини 22.05.2016, судом визнається надуманою, безпідставною і такою, що спрямована на уникнення кримінальної відповідальності за свої злочинні дії позиція обвинуваченого про те, що саме слідчим йому було вказане на місце, яке йому буцім-то слід зайняти, що саме слідчий в подальшому повідомив цей номер потерпілій, яка потім його впізнала. До того ж, обвинуваченим ОСОБА_10 не наведено будь-якого розумного мотиву для такого буцім-то «неправдивого впізнання» з боку потерпілої, або як він зазначав «під вмовлянням слідчого». Так, вони з потерпілою до події злочину між собою знайомі не були, підстав обмовляти у неї ОСОБА_10 не було. До того ж, як пояснював сам ОСОБА_10 в судовому засіданні, до цих подій (травень 2016) він вже був двічі судимий раніше за згвалтування, відбував реальний строк покарання, а відтак, був обізнаний про наслідки такої слідчої дії - впізнання потерпілою особою його як злочинця. При цьому, під час впізнання і вказівкою на нього пальцем потерпілою ОСОБА_11 , як видно на фото т.3 а.с. 62, ОСОБА_10 дивився в іншу сторону у підлогу, не вніс ніяких зауважень щодо цього факту у зміст протоколу слідчої дії, не звертав увагу понятих чи будь-кого з учасників слідчої дії на помилковість такого результату, нічого не заперечував, як про це вказувала потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні.

Посилання захисника на те, що статисти під час цієї слідчої дії суттєво відрізнялись від обвинуваченого ОСОБА_10 за віком, з огляду на дати їх народження у протоколі, а також за одягом, а також на те, що ОСОБА_10 на момент впізнання було 53 роки, а не «до 40 років», як на це буцім-то вказано у первинних матеріалах зі слів потерпілої, - судом визнаються такими, що не заслуговують на увагу в контексті можливості невизнання цього протоколу належним і допустими доказом. Заслуговує на увагу те, що один з чоловіків - статистів перебував у кепці, а як вказувала потерпіла її нападник також був у кепці, проте ОСОБА_11 не вказала на цю особу, яка за змістом фото (т.3 а.с. 62,63) не надто візуально відрізнялась від ОСОБА_10 за віком та статурою, а вказала саме на ОСОБА_10 , зазначивши в судовому засіданні, що на 100% переконана, що гвалтівником був саме він. До того ж, потерпілій було 19 років, молода дівчина, яка за 6 днів до впізнання зазнала злочинного нападу і сексуального насильства, а відтак, вона могла помилитись у чіткому визначенні біологічного віку злочинця.

Щодо посилання обвинуваченого ОСОБА_10 , що під час вказаної дії не був присутній захисник, тобто було порушено його право на захист, то судом воно визнається безпідставним і до уваги не приймається, оскільки чинним КПК України не передбачено такої обов`язковості при проведенні слідчої дії за участі особи, яка не затримана і не перебуває у статусі підозрюваної у вчиненні злочину. ОСОБА_10 на момент вказаної слідчої дії не був затриманий, а лише разом з іншими трьома особами, жоден з яких також не був забезпечений захисником, був пред`явлений для впізнання потерпілій ОСОБА_11 . Відтак, дії слідчого відповідали вимогам закону, порушь КПК України при впізнанні судом не встановлено.

З огляду на вищенаведені судом докази і обгрунтування, позиція захисника щодо визнання протоколу пред`явлення осіб для впізнання потерпілій ОСОБА_11 від 28.05.2016 неналежним і недопустимим доказом, оскільки під час проведення вказаної слідчої дії були допущені істотні порушення вимог КПК України, порушено право на захист ОСОБА_10 , - судом ретельно перевірялась і визнана безпідставною, надуманою, оскільки таких істотних порушень вимог КПК України, передбачених ст. 87 КПК України, судом не встановлено.

Крім того, винність обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих злочинів підтверджується змістом протоколу його затримання як підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення від 28.05.2016 (т.3 а.с. 64-68), згідно якого того ж дня о 16:00 год. його було затримано після того, як на нього вказала потерпіла як на особу, що вчинила злочин за ч.1 ст. 153 ККУкраїни. При цьому ОСОБА_10 , якому були роз`яснені його процесульні права як підозрюваного, за змістом цього протоколу власноручно зазначив «замечаний нет», не вказавши у ньому в присутності понятих та наявного у нього на той момент вже захисника про обставини своєї буцім-то непричетності до вчинення злочину.

Згідно власноручної заяви від 28.05.2016 ОСОБА_10 зазначив, що не має жодних претензій до працівників Голосіївського УП. Жодних заходів фізичного чи психологічного тиску до нього не застосовувалось (т.3 а.с. 91).

Оцінюючи позицію захисту щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_10 алібі, оскільки в день вчинення злочину (22.05.2016) він буцім-то перебував у Кривому Розі, доглядаючи за хворою матір`ю, а повернувся до Києва лише 27.05.2016 і ввечорі був доставлений до Голосіївського УП ГУНП України у м. Києва лише тому, що повідомив на питання працівників поліції, що він раніше був судимий за згвалтування, - то судом вказана позиція також перевірялась, визнана надуманою, безпідставною, спрямованою на уникнення ОСОБА_10 кримінальної відповідальності за свої злочинні дії, з огляду на наступне:

1. жодного доказу, яким би сторона захисту підтвердила вказані обставини, суду надано не було. При цьому, слід звернути увагу на той факт, що захисник ОСОБА_9 здіснює захист ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні з 21.10.2016 (угода т.1 а.с. 20-21), і протягом всього часу досудового розслідування і тривалого судового розгляду таких доказів стороною захисту не здобуто, не зажаючи на те, що захисник був обізнаний про факт впізнання потерпілою ОСОБА_10 як особи злочинця ще 28.05.2016. Натомість, позиція захисту зведена лише до заперечення цих обставин, без надання жодного достовірного контрдоказу;

2. обвинувачений ОСОБА_10 не відповів на запитання прокурора в судовому засіданні, чи може він на даний час вказати дані сусідів, сторонніх осіб, які могли б підтвердити його алібі. ОСОБА_10 також не зміг відповісти на запитання прокурора, чому жоден із його знайомих, родичів з 28.05.2016 по даний час нікуди не звернувся із заявою про те, що ОСОБА_10 станом на 22.05.2016 був у м. Кривий Ріг, відтак, не міг вчинити злочини;

3. як було встановлено під час допиту обвинуваченого прокурором в судовому засіданні, ОСОБА_10 під час досудового розслідування на підставі ст. 63 Конституції України відмовлявся надавати будь-які показання, при цьому не повідомляв слідчому про обставини, наведені обвинуваченим вже у судовому засіданні, що в свою чергу не надало можливість органу досудового розслідування перевірити його алібі на предметом правдивості і достовірності. Обвинувачений ОСОБА_10 не зміг відповісти на запитання прокурора, чому він про обставини існування у нього алібі не повідомляв слідчого;

4. як було доведено прокурором в судовому засіданні ОСОБА_10 в період часу з 2016 року по 10.02.2026 не звертався з будь-якими зверненнями до Голосіївського УП ГУ НП України у м. Києві, згідно Інформаційного порталу Національної поліції України, а також не звертався до органів прокуратури щодо будь-яких неправомірних дій працівників Голосіївського УП ГУНП України у м. Києві під час досудового розслідування. Вказані обставини не заперечувались і захисником ОСОБА_9 , який зазначив, що сторона захисту не зверталась із будь-якими скаргами на неправомірнійсть дій працівників Голосіївського УП ГУНП України у м. Києві під час досудового розслідування у даній справі, оскільки вони не бачили для цього підстав, адже ОСОБА_10 з самого початку свою вину не визнавав, він себе не обмовляв.

Вказані обставини, додатково, на думку суду вказують на надуманість і безпідставність позиції обвинуваченого ОСОБА_10 в судовому засіданні про те, що його затримання та доставлення до Голосіївського УП було незаконним, впізнання проводилось буцім-то з істотними порушеннями вимог КПК України, які ним наведені, що потерпілій було вказано слідчим під яким номером їй слід впізнати злочинця, відносно ОСОБА_10 чинився тиск у виді «гри поганий-гарний поліцейський», тому він підписав протокол впізнання, що докази зібрані з порушеням вимог КПК України, тощо.

Все це є надуманою позицією захисту з метою уникнення ОСОБА_10 кримінальної відповідальності за свої злочинні дії відносно потерпілої ОСОБА_12 , з огляду на вищенаведений судом аналіз.

За таких обставин, суд вважає, що твердження захисника про необхідність виправдання обвинуваченого ОСОБА_10 у зв`язку із недоведеністю прокурором його винності у вчиненні інкримінованих йому злочинів, - є безпідставними, надуманими, оскільки така позиція спростовується сукупністю вищенаведених доказів, яким суд дав оцінку у даному рішенні вище.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильність кваліфікації його умисних дій органом досудового розслідування за ч.1 ст. 153 КК України (в редакції Закону станом на 22.05.2016), як задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства та погрозою його застосування.

Разом з тим, суд вважає, що при кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.2 ст. 152 КК України за кваліфікуючою ознакою «вчинене повторно», органом досудового розслідування допущена помилка.

Так, згвалтування, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених ст.ст.153-155 КК України, є спеціальним видом повторності та окремою кваліфікуючою ознакою цих злочинів. У разі вчинення насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом, а потім згвалтування, чи навпаки, щодо однієї і тієї ж потерпілої, ці злочини кваліфікуються самостійно, причому останній злочин кваліфікується з урахуванням спеціальної повторності.

Таким чином дії обвинуваченого ОСОБА_10 слід кваліфікувати за ч.2 ст. 152 КК України (в редакції Закону станом на 22.05.2016) як згвалтування, тобто статеві зносини із застосуваням фізичного насильства або погрози його застосування, вчинене особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.153 КК України.

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність та/або відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд враховував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відносяться до категорії нетяжкого та тяжкого (ст.12 КК України), характер злочинних дій, вчинених відноносно 19-річної дівчини, те, що ОСОБА_10 у 1986 та 1992 році був двічі судимий за згвалтування, хоча і судимість погашена, офіційно не працює та суспільно корисною працею не займається, легального джерела доходу не має, не має міцних соціальних зв`язків, хоча і приймаючи до уваги те, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має визначене місце реєстрації, де задовільно характеризується, хворіє на хронічний лімфолейкоз АІІ ст., з огляду також на позицію прокурора та потерпілої щодо міри покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, яке пов`язано з його ізоляцією від суспільства у виді позбавлення волі, яке буде справедливе і достатнє для досягнення цілей покарання.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся. Процесуальних витрат не має.

Керуючись ст.ст. 370, 371, ч.2 ст. 373, ст. ст. 374, 376 КПК України, суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_10 визнати винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 153, ч.2 ст. 152 КК України (в редакції Закону станом на 22.05.2016), і призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 153 КК України (в редакції Закону станом на 22.05.2016) у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 152 КК України (в редакції Закону станом на 22.05.2016) у виді 6 /шести/ років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 6 /шести/ років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 обраховувати з дати проголошення вироку, з 17 березня 2026 року.

Речові докази, а саме: експертний пакет №3412990, в середині якого зберігається блиск для губ, вилучений в лікарні №18 за адресою: м. Київ, бул. Т.Шевченка, 17, - які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Голосіївського УП ГУНП України у м. Києві (квитанція ФП-010807 від 12.07.2016), - знищити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 з метою виконання вироку застосувати у виді тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подачі на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту отримання ним копії вироку.

Копію вироку негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1