Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/209/26 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 405/2222/24 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2026 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду міста Кропивницького від 02 лютого 2026 року,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Подільського районного суду міста Кропивницького знаходиться кримінальне провадження № 0000670 по обвинуваченню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження у відношенні обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 строку дії запобіжних заходів у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що на даний час не зменшилися ризики, які були встановлені під час обрання останнім запобіжних заходів.

Ухвалою Подільського районного суду міста Кропивницького від 02 лютого 2026 року клопотання прокурора задоволено та продовжено щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто з 02 лютого 2026 року по 02 квітня 2026 року включно, з визначенням кожному розміру застави в сумі 121120 гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , яким інкриміновано вчинення злочину проти власності у складі організованої групи, опинившись на волі, зможуть перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження з огляду на тяжкість покарання, що загрожує їм в разі визнання їх винуватими у інкримінованому злочині, та беручи до уваги те, що останні мають не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, офіційно не працевлаштовані, тобто офіційного та постійного джерела доходу не мають, обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_7 не мають стійких соціальних зв`язків, а отже можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, а також незаконно впливати на свідків і потерпілих, які ще не допитані судом.

За сукупності таких обставин, місцевий суд прийшов до висновку за необхідне продовжити дію раніше обраного щодо останніх запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування вимог зазначає, що при винесенні ухвали судом першої інстанції не враховано особу обвинуваченого, його майновий стан, міцність соціальних зв`язків (наявність сестри) та те, що ОСОБА_7 є представником вразливої верстви населення - переселенцем, а також те, що сторона захисту просила зменшити розмір застави.

Зазначає, що в судовому засіданні сторона обвинувачення не змогла в повному об`ємі довести існування ризиків, вказаних в клопотанні.

Звертає увагу, що в даній справі розумність строку тримання під вартою вже давно порушена, оскільки жодних нових доказів, які б підтверджували вину за цей час не встановлено, а можливості їх отримати вичерпані.

Також не погоджуючись з вказаним рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

Вважає ухвалу Подільського районного суду міста Кропивницького від 02 лютого 2026 року необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що ризики, які надає прокурор не доказані. Також в нього є постійне місце проживання з його рідною сестрою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подані апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг сторони захисту, колегія суддів приходить до такого висновку.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд першої інстанції, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження його права перебувати на волі.

Доводи апеляційних скарг правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції належним чином врахував наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину (ч. 4 ст. 190 КК України в редакції від 22.11.2018), за який кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_7 , якому інкриміновано вчинення злочину проти власності у складі організованої групи, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому у разі доведеності його вини. Також колегія судді враховує, що ОСОБА_7 має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність законного джерела доходу, при цьому не має стійких соціальних зв`язків, а отже може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, колегія суддів вважає, що обвинувачений матиме змогу незаконно впливати на свідків і потерпілих, які ще не допитані судом, оскільки кримінальне провадження не завершене, здійснюється судовий розгляд, тому ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені судом ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_11 статусу переселенця, не спростовують висновків суду щодо доцільності продовження щодо останнього строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з огляду на наведені вище обставини.

Щодо визначення розміру застави, колегія суддів вважає, що суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, визначив розмір застави ОСОБА_7 , який є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, та не є завідомо непомірним для обвинуваченого.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому врахував наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та обставини передбачені ст. 178 КПК України в їх сукупності.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною, а тому підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду міста Кропивницького від 02 лютого 2026 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4