Провадження № 1-кп/201/1359/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі: судді ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000080 від 11.11.2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калуга РФ, громадянина РФ, який має середню освіту, неодружений, утриманців не має, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше багаторазово судимий, востаннє 18.01.2022 Селідівським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, звільнений 17.03.2023 умовно-достроково з невідбутим покаранням 1 рік 11 місяців 13 днів позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 будучі раніше неодноразово судимим, останній раз 18.01.2022 Селідівським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, звільнений 17.03.2023 умовно-достроково з невідбутим покаранням 1 рік 11 місяців 13 днів позбавлення волі, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, вчинив новий корисливий злочин, за наступних обставин.

24.02.2022 указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, в останнє Законом про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15 січня 2025 року № 4220-IX, та Указом від 15 квітня 2025 року № 793/2025, затвердженим Законом України від 20 жовтня 2025 року № 4356-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб.

У ОСОБА_3 у невстановленому місці та у невстановлені дату та час, але не пізніше 11 години 21 хвилини 01.11.2025, виник умисел на повторне відкрите викрадення чужого майна вчинене в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій умисел, направлений на повторне відкрите викрадення майна вчинене в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 01.11.2025 об 11 годині 21 хвилини зайшов до приміщення магазину «Аврора 2480» ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА», за адресою м. Дніпро, пр. Героїв, 40, прим. 1-26, де побачив на прилавку товар, а саме: колонку портативну HAVIT HV-SK872BT Black, Колонку портативну з підсвіткою Cyboo 85x160 см арт. 34536, колонку портативну з підсвічуванням L117 арт. 39881, які він визначив об`єктом свого злочинного посягання.

Після чого ОСОБА_3 , знаходячись в зазначеному місці та в зазначений час, продовжуючи реалізовувати свій умисел на повторне відкрите викрадення майна, вчинене в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи, що його дії носять відкритий характер та можуть бути помічені сторонніми особами, діючи умисно з корисливих мотивів та особистої зацікавленості взяв з торгівельного прилавку до рук вищевказані товари, а саме: колонку портативну HAVIT HV-SK872BT Black вартістю 399 гривні в кількості 1 шт., Колонку портативну з підсвіткою Cyboo 85x160 см арт. 34536 вартістю 279 гривні в кількості 2 шт. на загальну вартість 558 гривні, колонку портативну з підсвічуванням L117 арт. 39881 вартістю 299 гривні та побіг до виходу з приміщення магазину з наміром покинути дане місце не розрахувавшись за товар.

Вказані незаконні дії ОСОБА_3 були помічені продавцем-консультантом магазину ОСОБА_8 , яка намагалась припинити вчинення злочину ОСОБА_3 . Незважаючи на дії працівниці магазину, ОСОБА_3 , завершуючи реалізовувати умисел, покинув приміщення магазину «Аврора 2480» ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА» з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинивши ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА» майнову шкоду на загальну суму 1 256 гривень.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

2.Позиція обвинуваченого

ОСОБА_3 під час встановлення порядку та обсягу дослідження доказів вину в інкримінованому йому злочині визнав частково: повідомив, що визнає обставини вчинення ним кримінального правопорушення, але не погоджується з правовою кваліфікацією його дій за ч. 4 ст. 186 КК, оскільки вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК. Тому судом повністю досліджені матеріали кримінального провадження та допитані свідки.

Після дослідження матеріалів кримінального провадження та допиту свідків ОСОБА_3 відмовився від надання показань на підставі ст. 63 Конституції України, повідомив про невизнання вини за ч. 4 ст. 186 КК України, щирого каяття не продемонстрував.

В подальшому попри початкову відмову від надання показань та заперечення вини під час судового слідства, перед початком судових дебатів ОСОБА_3 радикально змінив свою процесуальну поведінку. Зокрема, у промовах під час дебатів та в останньому слові він повідомив про визнання вини за ч. 4 ст. 186 КК України та про щире каяття.

3.Позиція захисника

Захисник просив застосувати ОСОБА_3 положення статей 69 і 75 КК України.

4.Позиція представника потерпілого

Представник потерпілого через канцелярію суду надіслав заяву, в якій повідомив про відсутність до ОСОБА_3 претензій, просив розглянути справу без його участі та призначити покарання на розсуд суду (т. 2 а.п. 33).

5. Докази, які досліджені судом

Витяг з ЄРДР по к/п № 0000080 від 11.11.2025 підтверджує факт внесення відомостей до ЄРДР та початок проведення досудового розслідування з відповідною правовою кваліфікацією кримінального правопорушення (т. 1 а.п. 2);

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР є протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.11.2025 року, згідно якого представник потерпілого ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА» ОСОБА_9 повідомила про те, що 01.11.2025 невстановлена особа відкрито заволоділа майном ТОВ «ВИГІДНА ПОКУПКА» в магазині Аврора № 2480, що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, 40 (т. 1 а.п. 12);

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження у наданих прокурором та досліджених в судовому засіданні доказах, а саме:

Протоколом огляду від 01.11.2025, відповідно до якого оглянуто приміщення магазину Аврора № 2480, що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, 40 (т. 1 а.п. 11-13);

Протоколом огляду відеозапису від 11.11.2025 з приміщення магазину Аврора № 2480, що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, 40, з якого встановлено наступне.

- При відкритті відеофайлу «А0_1 2059» відкрилось робоче вікно з зображенням відео, яке фіксувалось на камеру відеоспостереження ТОВ «Вигідна покупка». У лівому куті зверху відображено дата та час здійснення відеозйомки: «11-01-2025 Сб 11:21:00». На відеозаписі помітно, що відеозйомка проводиться в приміщенні магазину «Аврора».

11:21:54 до полиці з товарами підходить ОСОБА_3 , маючий коротку зачіску та світле-русяве волосся, який був одягнутий в куртку темного кольору, джинсові штани. ОСОБА_3 підійшов до полиці і відразу почав з верхньої полиці своєю правою рукою брати товар в коробках та складати на долоню лівої руки. 11:24:00 відсо запис закінчується.

- При відкритті відеофайлу з назвою «А14_2059» відкрилось робоче вікно з зображенням відео, яке фіксувалось на камеру відеоспостереження ТОВ «Вигідна покупка». У лівому куті зверху відображено дата та час здійснення відеозйомки: «11-01-2025 Сб 11:21:00». На відеозаписі помітно, що відеозйомка проводиться и приміщенні магачину «Аврора».

11:21:51 до приміщеним магазину «Аврора» заходить ОСОБА_3 , маючий коротку зачіску та світле-русяве волосся, який був одягнутий у куртку темного кольору, джинсові штани. ОСОБА_3 направляється до полиць з товарами. ОСОБА_3 , підійшовши до полиці відразу почав з верхньої полиці рукою брати товар в коробках та складати на руку. Після чого, тримаючи товар в руках, ОСОБА_3 різко почав бігти на вихід з магазину та слідом та ним продавчиня магазину. 11:24:02 відеозапис закінчується.

Відеозаписами з камер відеоспостереження магазину «Аврора» (т. 1 а.п. 38), зміст якого повністю відповідає змісту зазначеного протоколу огляду. У судовому засіданні під час перегляду відеозаписів ОСОБА_3 себе впізнав;

Висновком експерта № СЕ-19/104-25/44919-ТВ від 18.11.2025, за яким ринкова вартість колонки портативної HAVIT HV-SK872BT Black станом на 01.11.2025 року складає 399,00 грн (т. 1 а.п. 57-59);

Висновком експерта № СЕ-19/104-25/44916-ТВ від 18.11.2025, за яким ринкова вартість колонки портативної Cyboo MS-2204BT станом на 01.11.2025 року складає 558,00 грн (т. 1 а.п. 65-67);

Висновком експерта № СЕ-19/104-25/44915-ТВ від 18.11.2025, за яким ринкова вартість колонки портативної L117 станом на 01.11.2025 року складає 299,00 грн (т. 1 а.п. 73-75);

Протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_3 (т. 1 а.п. 131-139), який добровільно і детально розповів про обставини вчинення ним грабежу, продемонстрував безпосередньо у магазині Аврора як він вчиняв грабіж. У судовому засіданні ОСОБА_3 повідомив, що під час проведення слідчого експерименту на нього ніхто не тиснув і нічого не пропонував за надання щодо себе викривальних показів;

Показами свідка ОСОБА_8 , яка суду повідомила наступне. Точну дату не пам`ятаю, в той день в листопаді 2025 року до обіду я знаходилася на робочому місці за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, 40 в магазині «Аврора», де працювала продавцем-консультантом. Я була поряд з вітриною і викладала товар. В магазин зайшов ОСОБА_3 і підійшов до стелажу з мобільними аксесуарами та колонками. Здається він був у темній куртці. Я його чітко бачила. Він почав брати з верхньої полиці колонки для прослуховування музики і пішов у бік каси, яка розташовувалася майже поруч із тією полицею. Він взяв чотири колонки. Спочатку я подумала, що він хоче їх перевірити і придбати. Потім він пройшов другу касу і повернувся до виходу з магазину я зрозуміла що він не буде їх купувати. Від другої каси до виходу (дверей) відстань приблизно два метри. Я крикнула йому «стій». На що він почав вибігати з магазину, тримаючи колонки, притиснувши до своїх грудей. Тобто він почав бігти після того, як я крикнула йому «стій». Двері були зачинені. Вони відчиняються назовні на вулицю. Він відкрив двері, вибіг на вулицю, я побігла за ним, вибігла з магазину і пробігла десь кілька метрів і зрозуміла, що я його не зможу наздогнати. Я не пам`ятаю чи обертався він. Потім я повернулася до магазину і пішла до керуючої ОСОБА_10 , якій розповіла про те, що трапилося. ОСОБА_10 була у складському приміщенні. Вона одразу побігла на вулицю подивитись. Зі мною проводилося впізнання за фотознімками. На яких я впізнала того хлопця. В залі суду я впізнаю ОСОБА_3 , це саме він взяв колонки і вибіг з ними з магазину.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердив покази свідка;

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.11.2025, за яким свідок ОСОБА_8 впізнала ОСОБА_3 як особу, яка 01.11.2025 о 11:21 годині в магазині Аврора 2480 взяв до рук 4 портативні колонки та покинув приміщення магазину не сплативши за них та не звертаючи увагу на команду «Стій!!» (т. 1 а.п. 20-22);

Показами свідка ОСОБА_10 , яка суду повідомила наступне. Я працюю керуючою магазином Аврора 2480 за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, 40. 01.11.2025 десь в 11-20 годині я знаходилася в магазині Аврора 2480 за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, 40, перебувала в підсобному приміщенні. Я почула як ОСОБА_11 (наш продавець) кричить «стій». Через декілька хвилин вона забігла в підсобне приміщення до мене і сказала, що у нас украли 4 колонки і вона бачила як чоловік їх вкрав. ОСОБА_12 на той час знаходився за монітором комп`ютера, але він не бачив момент крадіжки. Ми з ним подивився відео і побачили на відео, як хлопець бере 4 колонки, він був молодий, одягнений у кросівки, сині джинси, темна кофта з капюшоном, сіра куртка, коротке світле волосся, кругле обличчя. Він вибіг з колонками з магазину. Я одразу вибігла на вулицю і йшла по вул. Героїв, побачила цього хлопця з нашим товаром, я йому крикнула «стій», він мене побачив і втік. Наздогнати я його не змогла. Зі мною проводилося впізнання за фотознімками, на них я впізнала того хлопця. В залі суду я впізнаю ОСОБА_3 , це саме він взяв колонки і вибіг з ними з магазину.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердив покази свідка;

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.11.2025, за яким свідок ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_3 як особу, яка 01.11.2025 о 11:21 годині в магазині Аврора 2480 взяв до рук 4 портативні колонки та покинув приміщення магазину не сплативши за них та не звертаючи увагу на команду «Стій!!» від ОСОБА_8 (т. 1 а.п. 26-28).

6.Оцінка Суду

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А., заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що докази, які перелічені у розділі «Докази, які досліджені судом» цього вироку, в сукупності з показаннями свідків, є належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Судом не встановлено порушень КПК України під час досудового розслідування, які б були підставами для визнання досліджених доказів недопустимими.

Так, положеннями ст. 186 КК визначено, що грабіж - це відкрите викрадення чужого майна. При цьому викрадення вважається відкритим, якщо воно вчинюється у присутності потерпілого (власника майна або особи, у віданні чи під охороною якої перебуває майно) та/або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що ці особи помітили і розуміють сутність її злочинних дій, спрямованих на відкрите заволодіння чужим майном. Таким чином, основною ознакою об`єктивної сторони грабежу є відкрите викрадення майна.

Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом є поява у винного реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.

На думку суду, винуватість ОСОБА_3 у кримінально-караному діянні, яке йому пред`явлено, є доведеною на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України. Суд прийшов до цього висновку, базуючись на сукупності прямих та непрямих доказів, які є належними, допустимими та достатніми:

1. Відеодокази.

- записи з камер магазину «Аврора»: на відео чітко зафіксовано момент, як ОСОБА_3 бере товар (4 колонки) і, не розрахувавшись, різко починає бігти до виходу, коли його помічає продавчиня.

- особисте визнання: під час судового засідання ОСОБА_3 ідентифікував себе на відеозаписах, підтвердивши факт заволодіння товаром.

2. Показання свідків.

- свідок ОСОБА_8 (продавець) прямо заявила, що бачила дії ОСОБА_3 , крикнула йому «Стій!», але він, замість того щоб зупинитися, притиснув колонки до грудей і вибіг з магазину. Це доводить, що обвинувачений усвідомлював: його дії помітили, але він продовжив викрадення відкрито.

- свідок ОСОБА_10 (керуюча) підтвердила, що бачила ОСОБА_3 вже на вулиці з товаром, також кричала йому зупинитися, але він втік.

3. Результати слідчих дій.

- протоколи впізнання: обидва свідки незалежно один від одного впізнали ОСОБА_3 за фотознімками як особу, що вчинила злочин.

- слідчий експеримент: ОСОБА_3 добровільно та детально показав на місці події, як саме він брав товар та в якому напрямку тікав. Суд встановив, що жодного тиску на нього при цьому не чинилося.

4. Експертні висновки.

- висновки трьох судових експертиз чітко встановили ринкову вартість викраденого майна, що дозволило точно визначити суму завданих збитків (1 256 грн).

При цьому для розмежування крадіжки та грабежу визначальним є спосіб викрадення. Якщо винна особа розпочинає дії як таємне викрадення майна, але під час вилучення її дії помічають власник або інші особи, і винна особа, усвідомлюючи це, продовжує свої дії з метою заволодіння майном - такі дії кваліфікуються як грабіж.

Як встановлено судом з показів свідка ОСОБА_8 та відеозапису з камер спостереження:

- ОСОБА_3 почав рух до виходу, не розрахувавшись за товар;

- Продавець-консультант ОСОБА_8 помітила ці дії та чітко висунула вимогу припинити правопорушення, вигукнувши «Стій!»;

- ОСОБА_3 усвідомлював, що його дії викриті, проте не зупинився, а навпаки - притиснув викрадене майно до грудей і почав тікати з приміщення магазину;

Аналогічна ситуація повторилася на вулиці, коли вимогу «Стій!» висунула керуюча магазином ОСОБА_10 , яку обвинувачений також проігнорував.

Таким чином, трансформація таємного викрадення у відкрите (грабіж) відбулася в момент, коли ОСОБА_3 , розуміючи, що його дії помічені персоналом магазину, продовжив утримувати майно та вдався до втечі.

Суд також враховує, що злочин вчинено в умовах воєнного стану, що згідно з чинним законодавством України є кваліфікуючою ознакою, передбаченою ч. 4 ст. 186 КК України, незалежно від вартості викраденого. Факт повторності підтверджується даними про попередню судимість обвинуваченого за корисливий злочин.

7.Висновок суду про винуватість

Всі досліджені судом докази, а також покази свідків в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, вірно.

8.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Загальні положення.

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудним у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Класифікація вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчиненого злочину, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, віднесено до категорії тяжкого злочину.

Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Суд не приймає щире каяття за обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, виходячи з наступного.

За усталеною практикою Верховного Суду щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження (постанова ВС ККС від 13.11.2024 у справі № 444/856/23, посилання https://reyestr.court.gov.ua/Review/123081924).

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Як зазначив ВС ККС у постанові від 23.01.2024 по справі № 283/2169/19, щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, вирішальним є встановлення факторів, які б свідчили про справжність, щирість визнання вини, шляхом відповідного ставлення до скоєного, що передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, і має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Разом з тим факт визнання засудженим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого як обставину, що пом`якшує покарання. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки. На це наголосив ВС ККС у постанові від 01.04.2020 по справі № 750/11509/18.

Згідно правової позиції ККС ВС, висловленої у постанові від 30.08.2021 у справі № 554/8674/18, основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

В своїй ухвалі від 20.03.2025 по справі № 570/3862/16-к, в якій місцевий суд, з яким погодився апеляційний суд, винному призначене покарання у виді реального позбавлення волі та не враховане щире каяття за пом`якшуючу обставину, ККС ВС вказав про таке: апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив та врахував під час призначення покарання те, що протягом всього часу розгляду кримінального провадження ОСОБА_5 щиро не розкаювався і свою вину визнавав частково, лише наприкінці розгляду справи, під час надання йому останнього слова, розкаявся і визнав свою вину повністю… Крім того, суд апеляційної інстанції вірно зауважив, що потерпілий ОСОБА_12 під час апеляційного розгляду зазначив, що не вбачає в діях обвинуваченого щирого каяття, оскільки визнання ним вини майже наприкінці розгляду кримінального провадження, досудове розслідування і судовий розгляд якого тривало декілька років, свідчить лише про те, що останній намагається такими діями пом`якшити покарання. За обставин цього кримінального провадження відсутні підстави вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим через суворість, в аспекті приписів ст. 414 КПК, оскільки у даній конкретній справі досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Тому суд не вбачає підстав для визнання щирого каяття ОСОБА_3 обставиною, що пом`якшує покарання, оскільки воно не було підтверджено жодними фактичними діями протягом судового розгляду. Так, ОСОБА_3 щирий жаль та осуд своєї поведінки протягом судового слідства не продемонстрував, його заява про визнання вини, яка заявлена лише під час судових дебатів після тривалого невизнання вини та відсутності щирого каяття, а також відмови від надання показань, свідчить не про розкаяння, а про намагання підсудного формально створити умови для пом`якшення кримінальної відповідальності під тиском неспростовних доказів його винуватості. При цьому попри формальну заяву про визнання вини, поведінка ОСОБА_3 під час свого виступу в дебатах (зокрема, невербальні прояви та іронічна манера мовлення) свідчила про відсутність справжнього критичного ставлення до вчиненого та демонстративний характер його "каяття". Його заява про щире каяття мала суто декларативний та прагматичний характер і супроводжувалася ухмилкою, яка прямо заперечувала серйозність його слів.

Отже обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому, судом також не встановлено.

Призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально-психологічні риси.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину (який є тяжким), конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, який багаторазово судимий за злочини проти власності, враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, тобто виправлення обвинуваченого, а також попередження можливості вчинення ним нових злочинів можливо лише в умовах ізоляції від суспільства.

При цьому підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання суд не вбачає, оскільки таке не буде відповідати меті покарання, буде суперечити вимогам ст. 65 КК України і не сприяти вихованню ОСОБА_3 в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо.

Підсумок.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

9.Вирішення цивільного позову

Цивільний позов не заявлений.

10.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

11.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

12.11.2025 слідчим суддею Соборного районного суду м. Дніпра ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 242 240,00 грн (т. 1 а.п. 103), який в подальшому продовжувався і на момент винесення даного вироку є діючим, застава не сплачена.

Разом з цим, згідно із п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема «рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження», у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили».

Суд враховує, що різниця між пунктами а) та с) статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує, що ці пункти визначають різний правовий характер, різні підстави, різні вимоги до рішення про тримання під вартою.

Пункт а) вимагає лише законного вироку суду, яким особу визнано винуватою і призначено відповідне покарання. Пункт с) вимагає розумної підозри, наявності ризиків, якомога коротшого періоду перебування під вартою невинуватої особи. Крім того, для затримання за пунктом с) передбачаються спеціальні гарантії частини 3 статті 5 Конвенції. Також гарантії частини 4 статті 5 Конвенції мають дуже обмежене застосування до пункту а).

За правом багатьох країн затримання у очікуванні розгляду апеляції вважається попереднім триманням під вартою і засуджена особа не починає відбувати своє покарання, поки вирок не набере чинності. Однак відмінності між підходами до процедури призначення покарання є відмінності за формою, а не за суттю, якщо розглядати наслідки для зацікавленої особи. Слід вважати, що стаття 5 §1 а), в якій не зазначається про припустимі форми правового механізму, за яким особа може законно триматися під вартою «після засудження», залишає державам-учасницям свободу вибору в цьому питанні (правова позиція, викладена у рішенні «Monnel and Morris v. the United Kingdom», заяви № 9562/81 та 9818/82, від 02 березня 1987 року).

Обвинувачений вважається затриманим «після засудження компетентним судом» у значенні статті 5 § 1 a) після того, як рішення було винесено в першій інстанції, навіть якщо воно ще не виконується і підлягає оскарженню (правова позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ «Ruslan Yakovenko v. Ukraine», заява № 5425/11, від 04 червня 2015 року).

Термін «після засудження» не можна тлумачити так, ніби він стосується лише остаточного засудження. Не можна ігнорувати того, що винуватість особи, яка тримається під вартою під час апеляційного або наглядового провадження, вже встановлена в ході судового розгляду, проведеного відповідно до вимог статті 6 (правова позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ «Wemhoff v. Germany», заява 2122/64, від 27 червня 1968 року).

Отже, незважаючи на те, що за законодавством України таке тримання під вартою термінологічно відрізняється від відбування покарання за вироком, що набрав законної сили, з погляду статті 5 Конвенції воно буде розглядатися як таке, що підпадає під пункт а): законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

Відповідно немає необхідності у будь-якому клопотанні при вирішення питання запобіжного заходу на цій стадії, оскільки суд у цьому випадку діє у якості влади, що призначила покарання і забезпечує його виконання, а не вирішує спір між сторонами; немає потреби аналізувати питання, необхідні для тримання під вартою до вироку: розумна підозра стає неактуальною, оскільки вже є висновок про винуватість, ризики не мають значення, оскільки відбувається де факто відбування покарання, обґрунтованість вироку не потребує періодичного перегляду; обмеження строку дії запобіжного заходу має на меті забезпечити можливість періодичного перегляду тримання під вартою до вироку, у разі винесення обвинувального вироку міркування, які зумовлюють необхідність періодичного перегляду, не мають значення, тому тримання під вартою на підставі вироку здійснюється для забезпечення його виконання, в той час, як ст. 197 КПК України передбачає не строк тримання під вартою, а строк дії відповідної ухвали, після якого вона втрачає силу, а тому вирок діє протягом строку покарання, якщо не скасований. Обґрунтованість вироку не стосується законності тримання під вартою, навіть у разі його скасування, тримання під вартою на його підставі буде законним, у тому числі з погляду статті 5 Конвенції.

Враховуючи викладене, оскільки суд дійшов висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, враховуючи вимоги п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, пункту а) ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ, зокрема, рішення «Ruslan Yakovenko v. Ukraine» згідно якої обвинувачений вважається затриманим «після засудження компетентним судом» у значенні пункту а) ст. 5 Конвенції після того, як рішення було винесено в першій інстанції, навіть якщо воно ще не виконується і підлягає оскарженню, суд вважає, шо в даний час немає потреби аналізувати питання, необхідні для тримання під вартою до вироку, розумна підозра стає неактуальною, оскільки вже є висновок про винуватість, ризики не мають значення, оскільки відбувається де факто відбування покарання, тримання під вартою на підставі вироку здійснюється для забезпечення його виконання.

Виходячи із наведеного, з огляду на вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України та призначене судом покарання, застосований обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили підлягає залишенню без змін, можливість внесення застави як альтернативного запобіжного заходу підлягає скасуванню.

Початок строку відбування покарання відраховувати з дня набрання вироком законної сили та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання за цим вироком час тримання його під вартою по день набрання цим вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Під час досудового розслідування проведено судові експертизи:

- судову товарознавчу експертизу №СЕ-19/104-25/44919-ТВ від 18.11.2025, витрати на яку склали 1 591,80 грн (т. 1 а.п. 56);

- судову товарознавчу експертизу №СЕ-19/104-25/44915-ТВ від 18.11.2025, витрати на яку склали 1 782,80 грн (т. 1 а.п. 72);

- судову товарознавчу експертизу №СЕ-19/104-25/44916-ТВ від 18.11.2025, витрати на яку склали 1 591,80 грн (т. 1 а.п. 64).

Загальні витрати на проведення експертиз складаєть 4966,40 грн, які слід стягнути із засудженого на користь держави.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

ОСОБА_3 початок строку відбування покарання відраховувати з дня набрання вироком законної сили та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання за цим вироком час тримання його під вартою з 12.11.2025 по день набрання цим вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити незмінним. Можливість внесення застави як альтернативного запобіжного заходу скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в розмірі 4966,40 грн.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази:

- оптичний диск з відеозаписом з камер відеоспостереження - залишити в матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.п. 38).

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Соборний районний суд міста Дніпра протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя ОСОБА_1