Справа № 1-26/11
Номер провадження 1/489/2/26
ПОСТАНОВА

20 березня 2026 місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

із секретарем судових засідань - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 про відновлення провадження по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 263 КК України, та його звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 263 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, закриття кримінальної справи,

встановив.

Згідно з матеріалами справи, зокрема обвинувального висновку, у середині травня 2009, точна дата в ході слідства не встановлена, ОСОБА_4 знаходячись у лісосмузі по вул. Космонавтів в м. Миколаєві знайшов металевий прут. Вказаний металевий прут ОСОБА_4 обмотав ізоляційною стрічкою і примотав до одного кінця мотузку для утримання в руці. Таким чином, ОСОБА_4 виготовив холодну зброю дубинку, яку почав носити при собі без передбаченого законом дозволу. 16.06.2009 приблизно о 18:10 ОСОБА_4 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку № 41 по пр. Жовтневому у м. Миколаєві, був затриманий співробітниками міліції за адміністративне правопорушення, а холодну зброю «Дубинку», яку він виготовив і носив без передбаченого законом дозволу вилучено. Згідно висновку експерта № 112 від 01.07.2009 металевий предмет, вилучений 16.06.2009 у ОСОБА_4 являється холодною зброєю ударно-роздроблюючої дії. Даний предмет виготовлено саморобним способом по типу дубинок.

ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, а саме у виготовленні і носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

05 лютого 2026 прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням, в якому просить звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, посилаючись на те, що з моменту скоєння ОСОБА_4 кримінального правопорушення минуло більше 16 років.

Заслухавши думку прокурора ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінальної справи, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що підсудний ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (нетяжкий злочин), передбаченого ч. 2 ст. 263 України (в редакції 1960 року).

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.12.2009 підсудного ОСОБА_4 оголошено у розшук, а кримінальну справу відносно останнього зупинено.

Станом на 20 березня 2026 місцезнаходження ОСОБА_4 не встановлено.

Відповідно до ст. 48 КК України (в редакції 1960 року) особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину минули такі строки: один рік з дня вчинення будь-якого з злочинів, передбачених статтями 106 і 25 частина 1, або злочину, за який згідно з законом може бути призначено покарання не більш суворе, ніж виправні роботи або направлення в дисциплінарний батальйон; три роки з дня вчинення злочину, за який згідно з законом може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (крім злочинів, передбачених статтями, які вказані в пункті 1 даної статті); п`ять років з дня вчинення злочину, за який згідно з законом може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше п`яти років; десять років з дня вчинення злочину, за який згідно з законом може бути призначено більш суворе покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років.

Перебіг давності зупиняється, коли особа, що вчинила злочин, скривається від слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з моменту затримання особи або явки її з повинною. При цьому особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, який скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі. У зв`язку з чим підлягає застосуванню ст. 49 КК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину минуло десять років.

Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 02 лютого 2023 у справі №735/1121/20, визначені у статті 49 КК України строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

Велика Палата вважає, що встановлені частиною другою статті 49 КК України загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя - як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів.

Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Згідно абз. 2 пункту 8 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч.4 ст. 49 КК України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Касаційного кримінального суду від 24 травня 2018 року у справі № 200/4664/14-к, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, суд не зобов`язаний встановлювати чи винний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення та чи підлягає він покаранню за його вчинення.

З часу вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , 16.06.2008 року, минуло більше 16 років, тобто сплив загальний строк.

Згідно з вимогами пунктів 10 та 11 Перехідних положень КПК України, кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності розглядаються судами першої, апеляційної, касаційної інстанцій і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з пунктом 5 ч.1 ст. 7-1 КПК України (в ред.1960 року) закінчення строків давності є однією з підстав закриття судом провадження в кримінальній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 11-1 КПК України (в ред.1960 року) суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених ч.1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Згідно з ч.1 ст. 248 КПК України (в ред. 1960 року) при наявності обставин, передбачених ст. 6, ч.1 ст. 7 , ст.ст. 7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, а провадження у справі закриттю.

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 81 КПК України (в редакції 1960 року).

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 7-1, 11-1, 81, 262, 282 КПК України (в ред. 1960 року), п.п.10,11 Перехідних положень КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 263 КК України на підставі ч. 2 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальну справу закрити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ОСОБА_4 скасувати.

Речові докази по справі: дубинку - знищити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Інгульський районний суд м. Миколаєва протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1