Справа № 215/9341/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0019383 від 26.09.2025,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської областіперебуває на розгляді обвинувальний акт щодо обвинуваченого ОСОБА_3 ..

Прокурор направив до суду клопотання про продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Дане клопотання обґрунтовується тим, що на даний час продовжують існувати ризики, які були підставою для обрання та продовження йому саме такого запобіжного заходу, зокрема, що обвинувачений, перебуваючи на волі може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Інші більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти заявленого клопотання прокурора, зазначив, що він не є і ніколи не був військовослужбовцем.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора. При цьому вказав, що прокурором лише перераховані ризики, а докази їх існування не надані. Вказує, що обвинувачений має місце реєстрації, раніше не судимий та в нього є міцні соціальні зв`язки, що буде достатнім для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Суд, вислухавши клопотання прокурора, з`ясувавши думку обвинуваченого та його захисника, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Суд при вирішенні питання про обрання, продовження строку дії запобіжного заходу повинен врахувати всі обставини, які можуть вплинути на вид обраного запобіжного заходу, що випливає зі змісту ст. 178 цього Кодексу.

Таким чином, із зазначених положень слідує, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, які застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях їх застосування, якими є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які ст. 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність сукупності як обґрунтованої підозри, так і вищенаведених ризиків.

Суд ґрунтується на принципі презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість пред`явленого обвинувачення, суспільну небезпеку злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_3 , а також дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, міцність його соціальних зв`язків, а саме: ОСОБА_3 є громадянином України, неодружений, має неповну середню освіту, задовільний стан здоров`я, не є особою з інвалідністю, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, з високою ймовірністю може спонукати його до переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст.177 КПК України.

Існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що обвинувачений, перебуваючи на волі і маючи змогу вільно пересуватися зможе здійснити спробу впливу різними методами та способами на свідків, що вказує на існування даного ризику. Так, ОСОБА_3 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 разом з іншими військовослужбовцями, які ще не допитані як свідки у цьому кримінальному провадженні. Враховуючи, що зазначені особи перебували з ним у безпосередніх службових відносинах, обвинувачений може впливати на їхні показання через особисті контакти з метою спотворення фактичних обставин справи.

Суд вважає обґрунтованими аргументи сторони обвинувачення, що перебуваючи на волі обвинувачений зможе продовжити ухилятись від військової служби, тобто продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, що вказує на існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

ОСОБА_3 був затриманий працівниками поліції поза межами військової частини, що свідчить про відсутність у нього наміру повернутися на службу добровільно. Його поведінка демонструє стійку схильність ухилятися від військової служби та невиконання наказів командування. В умовах воєнного стану продовження чи повторення таких дій створює пряму загрозу обороноздатності держави, підриває військову дисципліну та може негативно вплинути на інших військовослужбовців.

Наведене вище дає підстави вважати, що в подальшому ОСОБА_3 може ухилитися від суду, незаконного впливати на свідків та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується. За таких обставин продовження тримання обвинуваченого під вартою є виправданим, а підстави для обрання менш обтяжливого запобіжного заходу відсутні.

На думку суду, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та запобігання зазначеним вище ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При цьому, вони обумовлені як вказаними відомостями, так і факторами, пов`язаними з особою обвинуваченого, його родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками, з огляду на що суд вважає, що, у даному конкретному випадку, обставини визначені ст.177 КПК України щодо ризиків є обґрунтованими.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом не встановлено та сторонами не доведено.

Згідно з ч. 8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

З урахуванням викладеного, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання передбаченим ст.177 КПК України, зазначеним вище ризикам, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Тому, за результатами розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до вимог ст. 183 КПК України, суд вважає за доцільне, з урахуванням усіх обставин справи та особи обвинуваченого, не визначати йому розмір застави.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 197, 199, 331, 350, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Продовжити застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Криворізькій установі виконання покарань (№3)» на час розгляду справи у суді, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів, тобто до 25 травня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Суддя