Справа №345/1239/22
Провадження № 1-кп/345/28/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2026 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10

ОСОБА_11

ОСОБА_12

ОСОБА_13

ОСОБА_14

ОСОБА_15

ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції об`єднане кримінальне провадження по обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.209, ч.1 ст.222, ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.305, ч.1 ст.306, ч.2 ст.306, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.3 ст. 28, ч.2 ст.317 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.209, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.305, ч.2 ст.306, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.3 ст.28, ч.2 ст.317 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 305, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.3 ст.307, ч.4 ст. 28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.3 ст.28, ч.2 ст.317 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України, -

встановив:

на розгляді суду перебуває дане кримінальне провадження.

19.03.2026 судом отримано клопотання прокурора стосовно запобіжних заходів обвинувачених. Клопотання обґрунтовані тим, що Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 12.04.2026.

Прокурор зазначає, що обґрунтованість обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: відомостями, які містяться у протоколах проведення негласних слідчих (розшукових) дій, протоколах обшуків, протоколах огляду, висновках експертиз та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Також, прокурор зазначає, що наявні ризики, передбачені ст. 177 ч. 1 КПК України, а саме:

- переховуватися від суду. Даний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, є реальним, оскільки обвинувачені, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання їх винними у вчиненні злочинів, можуть переховуватись від суду.

- незаконно впливати на свідків, експертів та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні. Даний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України є реальним, оскільки після відкриття матеріалів кримінального провадження обвинуваченим стало відомо про обсяг зібраних доказів, у тому числі про зміст наданих свідками показань, які можуть бути визнані такими, що викривають його та інших обвинувачених у вчиненні інкримінованих злочинів. В ході судового розгляду свідків ще не допитано. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Враховуючи особи обвинувачених, існує вірогідність незаконного впливу на них зі сторони обвинувачених з метою зміни показань та спотворення доказів;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Перебуваючи на волі, обвинувачені можуть не з`являтися на виклики до суду і таким чином перешкоджати у здійсненні судового розгляду у розумні строки;

- вчинити інше кримінальне правопорушення. Даний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України є реальним, оскільки обвинувачені обвинувачуються у ряді особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин (корисливих злочинів), тому є підстави вважати, що вони, з метою одержання доходів продовжать вчиняти кримінальні правопорушення пов`язані з незаконним виготовленням, придбанням, перевезенням з метою збуту наркотичних засобів та психотропних речовин.

Враховуючи вищенаведені ризики, прокурор вважає, що обрання більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченим буде недостатнім. Прокурор вважає неможливим застосувати до вищевказаних обвинувачених запобіжний захід у вигляді поруки, особистого зобовязання, застави чи домашнього арешту, оскільки ці запобіжні заходи не можуть запобігти ризикам.

Тому прокурор просить суд продовжити обвинуваченим ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави як альтернативного запобіжного заходу.

Крім того, 19.03.2026 судом отримано клопотання прокурора стосовно покладення на обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 терміном на 2 місяці обов`язків, які передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до суду за кожною вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утриматися від спілкування із свідками, експертами; здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Дані клопотання прокурор мотивує тим, що на даний час відносно перелічених обвинувачених застосований запобіжний захід у вигляді застави. ОСОБА_15 та ОСОБА_16 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України, що підтверджується сукупністю належних і допустимих доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження. Також на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, експертів та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. Також зазначає, що підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж застава, відносно вказаних обвинувачених на даний час немає, тому просить клопотання задовольнити.

20.03.2026 судом отримано від захисника ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_8 письмові заперечення на клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисник звертає увагу суду на той факт, що її клієнту ОСОБА_11 та їй як захиснику вручено лише клопотання без додатків. Вважає, що вищевказаний факт свідчить про порушення права на захист ОСОБА_11 , що повинно бути підставою для повернення клопотання прокурору або відмови прокурору у його задоволенні. Вважає, що на даний час відсутні підстави для застосування запобіжного заходу як тримання під вартою щодо ОСОБА_11 .

Захисник ОСОБА_8 зазначає, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_11 відсутні, а саме:

- стосовно ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, - то ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Поведінка ОСОБА_11 свідчить про відсутність наміру переховування від суду. ОСОБА_11 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стосовно ризику знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, - то ОСОБА_11 позбавлений можливості знищити, сховати, спотворити будь які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як всі речові докази, які мають суттєве значення для справи були вилучені під час обшуку та були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні та перебувають у відповідних органах, на які покладено обов`язок їх збереження, а отже ризик щодо їх знищення, приховування або спотворення є безпідставним та необґрунтованим;

- стосовно ризику вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження вчинення, - то ОСОБА_11 є раніше несудимою особою та ніколи не притягувався до адміністративної, кримінальної відповідальності, що дає підстави вважати ризик вчинення іншого злочину не доведеним. Також ОСОБА_11 не збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується та тим більше не має будь якого наміру переховуватись від суду, більш того має постійне місце проживання де буде проживати в разі зміни запобіжного заходу;

- стосовно ризику незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, - то ОСОБА_11 не має потреби незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, обвинувачених, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні, так як під час досудового розслідування кримінальної справи були допитані свідки, поняті та інші зазначені особи, зроблені висновки експерта та попередженні про кримінальну відповідальність про завідомо неправдиві показання. ОСОБА_11 зі свідками, експертами - особисто не знайомий, ризик впливу на свідків є необґрунтованим. Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами. Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу. Однак з плином часу інтереси слідства стають недостатніми для тримання підозрюваного під вартою: за нормального перебігу подій ризик зменшується з часом завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань.

Також захисник ОСОБА_8 зазначає, що ОСОБА_11 не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню будь яким чином, так як сам зацікавлений в найшвидшому розкритті кримінальної справи. Таким чином, немає підстав в даний час стверджувати, про існування всіх зазначених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на запобігання яким спрямоване застосування виняткового запобіжного заходу тримання під вартою. Захисник вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_11 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відповідно до ст. 181 КПК, посилаючись на те, що він має постійне місце проживання. ОСОБА_11 за першою вимогою буде з`являтись до суду за викликом, тому цілодобовий домашній арешт можливо застосувати за адресою проживання.

Захисник ОСОБА_8 зазначає, що слід взяти до характеризуючі дані ОСОБА_11 . Він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Соціальні зв`язки: мама та дві молодші сестри, які будуть проживати за однією адресою: АДРЕСА_1 , та перший час нададуть підтримку, як моральну так і фінансову. ОСОБА_11 до затримання мав ФОП, який працював, основна діяльність 49.41 Вантажний автомобільний транспорт. Характеризується позитивно за місцем проживання, скарг не надходило. За час перебування в СІЗО неодноразово звертався до мед частини через погіршення здоров`я. Також до матеріалів справи долучені документи, що є люди які готові внести за ОСОБА_11 заставу, якщо суд дійде до такого переконання.

Також захисник ОСОБА_8 звертає увагу, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Захисник ОСОБА_8 вважає, що цілком можливим було б застосувати ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з електронним носієм контролю, не порушуючи норми КПК України, або ж визначити помірний розмір застави, передбачений законодавством України. Продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави в даному випадку є занадто суворим запобіжним заходом та таким, що розходиться з практикою ЄСПЛ. При визначенні розміру застави захисник просить суд врахувати особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, а також відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Окрім цього, відповідно до норм ч. 3 ст. 183 КПК України, сторона захисту вважає за необхідне у разі внесення застави покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзді з України та в`їзд в Україну.

У зв`язку з цим, захисник ОСОБА_8 просить суд відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 ; змінити запобіжний захід ОСОБА_11 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або цілодобовий домашній арешт з електронним носієм контролю за адресою: АДРЕСА_1 , та встановити чітке коло осіб з якими буде заборонено спілкуватись.

20.03.2026 судом отримано від захисника ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_8 письмові заперечення на клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисник звертає увагу суду на той факт, що її клієнту ОСОБА_12 та їй як захиснику вручено лише клопотання без додатків. Вважає, що вищевказаний факт свідчить про порушення права на захист ОСОБА_12 , що повинно бути підставою для повернення клопотання прокурору або відмови прокурору у його задоволенні. Вважає, що на даний час відсутні підстави для застосування запобіжного заходу як тримання під вартою щодо ОСОБА_12 .

Захисник ОСОБА_8 зазначає, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_12 відсутні, а саме:

- стосовно ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, - то ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Поведінка ОСОБА_12 свідчить про відсутність наміру переховування від суду. ОСОБА_12 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- стосовно ризику знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, - то ОСОБА_12 позбавлений можливості знищити, сховати, спотворити будь які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як всі речові докази, які мають суттєве значення для справи були вилучені під час обшуку та були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні та перебувають у відповідних органах, на які покладено обов`язок їх збереження, а отже ризик щодо їх знищення, приховування або спотворення є безпідставним та необґрунтованим;

- стосовно ризику вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження вчинення, - то ОСОБА_12 є раніше несудимою особою та ніколи не притягувався до адміністративної, кримінальної відповідальності, що дає підстави вважати ризик вчинення іншого злочину не доведеним. Також ОСОБА_12 не збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується та тим більше не має будь якого наміру переховуватись від суду, більш того має постійне місце проживання де буде проживати в разі зміни запобіжного заходу;

- стосовно ризику незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, - то ОСОБА_12 не має потреби незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, обвинувачених, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні, так як під час досудового розслідування кримінальної справи були допитані свідки, поняті та інші зазначені особи, зроблені висновки експерта та попередженні про кримінальну відповідальність про завідомо неправдиві показання. ОСОБА_12 зі свідками, експертами - особисто не знайомий, ризик впливу на свідків є необґрунтованим. Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами. Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу. Однак з плином часу інтереси слідства стають недостатніми для тримання підозрюваного під вартою: за нормального перебігу подій ризик зменшується з часом завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань.

Також захисник ОСОБА_8 зазначає, що ОСОБА_12 не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню будь яким чином, так як сам зацікавлений в найшвидшому розкритті кримінальної справи. Таким чином, немає підстав в даний час стверджувати, про існування всіх зазначених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на запобігання яким спрямоване застосування виняткового запобіжного заходу тримання під вартою. Захисник вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_12 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відповідно до ст. 181 КПК, посилаючись на те, що він має постійне місце проживання. ОСОБА_12 за першою вимогою буде з`являтись до суду за викликом, тому цілодобовий домашній арешт можливо застосувати за адресою проживання.

Захисник ОСОБА_8 зазначає, що слід взяти до характеризуючі дані ОСОБА_12 . Він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Соціальні зв`язки: мама: ОСОБА_17 та батько ОСОБА_18 , які будуть проживати за однією адресою: АДРЕСА_2 , та перший час нададуть підтримку, як моральну так і фінансову. ОСОБА_12 до затримання був працевлаштований на ТОВ «Калуський Комбінат хлібопродуктів» водієм - автонавантажувача. В ТОВ «Калуський Комбінат хлібопродуктів», де ОСОБА_12 працював водієм автонавантажувача, характеризується позитивно. ОСОБА_12 закінчив Студінську гімназію Калуської міської ради Івано-Франківської області. ОСОБА_12 закінчив Державний навчальний заклад «Войнилівський професійний ліцей», професія Авто Механік. Стан здоров`я: має медичний діагноз, часто рецидивуючий перебіг з 2013 року.

Захисник ОСОБА_8 вважає, що цілком можливим було б застосувати ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з електронним носієм контролю, не порушуючи норми КПК України, або ж визначити помірний розмір застави, передбачений законодавством України. Продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави в даному випадку є занадто суворим запобіжним заходом та таким, що розходиться з практикою ЄСПЛ. При визначенні розміру застави захисник просить суд врахувати особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, а також відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Окрім цього, відповідно до норм ч. 3 ст. 183 КПК України, сторона захисту вважає за необхідне у разі внесення застави покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзді з України та в`їзд в Україну.

У зв`язку з цим, захисник ОСОБА_8 просить суд відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_12 ; змінити запобіжний захід ОСОБА_12 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або цілодобовий домашній арешт з електронним носієм контролю за адресою: АДРЕСА_1 , та встановити чітке коло осіб з якими буде заборонено спілкуватись.

20.03.2026 судом отримано від захисника ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_4 письмові заперечення на клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В запереченнях захисник вказує, що на сьогодні загальний строк перебування ОСОБА_13 під вартою становить фактично 2 (два) роки. Сторона захисту наголошує, що ризики передбачені статтею КПК України на сьогоднішній день перестали існувати та є всі передумови для того, щоб змінити обвинуваченому запобіжний захід.

Адвокат ОСОБА_4 вважає, що при поданні клопотання про продовження запобіжного заходу, згідно п. 5, 6 ч.1 ст.184 КПК України, сторона обвинувачення повинна була зазначити: обставини на підставі яких дійшли висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у клопотанні, і посилання на матеріали які це підтверджують; обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Докази обґрунтування ризиків передбачених ст. 177 КПК України не були зазначені у клопотанні і не долучені до матеріалів. При поданні клопотання сторона обвинувачення в порушення п. 6 ч.1 ст.184 КПК України, не зазначила будь-якого обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування альтернативного виду запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_4 зазначає, що небезпека переховування обвинуваченого (підозрюваного) не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою.

Адвокат ОСОБА_4 зазначає, що сторона обвинувачення у своєму клопотанні навіть не обґрунтовує, чому до ОСОБА_13 неможливо застосувати альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту (із носінням електронного браслету) або застави. Стороною обвинувачення не наведено обґрунтованості, чому тримання під вартою є більш ефективніший запобіжний захід ніж цілодобовий домашній арешт (із носінням електронного браслету) чи застава у даній ситуації. Захисник також вказує, що заборонено автоматичне продовження тримання під вартою.

Також захисник ОСОБА_4 звертає увагу суду на те, що будь-які ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на сьогоднішній день перестали існувати, зокрема:

- сторона обвинувачення припускає, що ОСОБА_13 може переховуватись від слідства або суду в силу тяжкості інкримінованого злочину. Це ризик є надмірним припущенням і не підтверджується жодним доказом. Стороною обвинувачення не долучено до матеріалів клопотання доказів з яких вбачалося б, що ОСОБА_13 раніше ухилявся від явки до суду чи правоохоронних органів в інших справах;

- сторона обвинувачення визначає ризик як те, що ОСОБА_13 може незаконно впливати на свідків, експертів, інших обвинувачених. Цей ризик нівелюється тим, що ОСОБА_13 не буде мати реальної змоги навіть контактувати із іншими обвинуваченими. Стороною обвинувачення не долучаються до матеріалів цього клопотання будь-яких доказів з яких б вбачалось, що інші обвинуваченні дають свідчення або визначають свою вину. Стороною обвинувачення не долучено жодних доказів, які б вказувати на необхідності допиту свідків. Сторона Захисту вважає, що твердження про вплив на експертів жодним чином не підтверджується, оскільки всі необхідні експертизи на досудовому розслідування були проведені;

- щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то захисник звертає увагу, що даний ризик не підтверджується жодним доказами, оскільки в ході проведення слідчих дій вже було вилучено психотропні речовини. Іншим чином приховати докази не можна;

- чинити інше кримінальне провадження. Даний ризик є непідтвердженим, оскільки сторона обвинувачення не надала вагомих доказів, що ОСОБА_13 вчиняв злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів раніше. Також, це буде грубим порушенням приписів Конституції, оскільки діє презумпція невинуватості. Також сторона Захисту зауважує, що справа за обвинувальним актом у вчинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 296 КК України закрита на підставі ст. 49 КК України, вироку у даній справі нема, особа вважається не засудженою.

Адвокат ОСОБА_4 вказує, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень. Тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням. Вказані обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_13 не збирається переховуватись від слідства та суду.

Захисник ОСОБА_4 вважає, що цілодобовий домашній арешт (із носінням електронного браслету) нічим не поступається триманню під вартою за ефективністю контролю за процесуальною поведінкою підозрюваного. Бо цілодобовий домашній арешт (із носінням електронного браслету) так само обмежує пересування особи, як і ув`язнення, проте є більш комфортним для обвинуваченого. Тим більше, що цілодобовий домашній арешт (із носінням електронного браслету) можливо поєднати з обов`язками, передбаченими ч. 5 ст. 194 КПК України.

У зв`язку з цим, захисник ОСОБА_4 просить суд відмовити частково у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_13 ; застосувати до ОСОБА_13 домашній арешт із носінням електронного браслету. У випадку, якщо суд прийде до переконання щодо застосування тримання під вартою, захисник просить взяти до уваги, що батьки та родичі ОСОБА_13 мають змогу внести за останнього заставу, в розмірі визначеному КПК України, тому просить визначити альтернативний вид тримання під вартою як заставу.

20.03.2026 судом отримано від захисника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 письмові заперечення на клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисник з даним клопотанням не погоджується повністю. Зазначає, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який характеризується найвищим ступенем втручання у сферу основоположних прав і свобод людини. Його правова природа виключає можливість набуття ним ознак покарання, оскільки на відповідній стадії кримінального провадження відсутній обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили. За таких умов презумпція невинуватості продовжує діяти у повному обсязі, а отже, будь-яке фактичне прирівнювання тримання під вартою до форми попереднього відбуття покарання є несумісним із фундаментальними засадами кримінального процесу. Застосування тримання під вартою, власне, як і будь-якого іншого запобіжного заходу, допустиме виключно в межах його процесуального призначення для забезпечення належного перебігу кримінального провадження та запобігання конкретним ризикам, прямо передбаченим законом (але ці ризики мають бути доведені, а не просто зазначені в клопотанні). Вихід за ці межі, зокрема використання тримання під вартою як реакції на тяжкість інкримінованого діяння, як засобу впливу або як превентивного обмеження свободи, суперечить як змісту національного кримінального процесуального закону, так і стандартам, сформованим у практиці Європейського суду з прав людини.

Адвокат ОСОБА_9 просить суд звернути увагу на стандарти Європейського суду з прав людини та застосувати їх при винесенні рішення. Наявність обґрунтованої підозри є умовою для обґрунтованості продовження тримання під вартою, але з моменту першого судового рішення про тримання під вартою цього вже недостатньо. Суд повинен встановити: чи продовжували інші підстави, надані судовими органами, виправдовувати позбавлення волі, та якщо такі підстави були «доречними» та «достатніми», чи проявили національні органи влади «особливу ретельність» під час ведення провадження. Обґрунтованість будь-якого терміну тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він був, має бути переконливо продемонстрована органами влади.

Більше того, подальше тримання під вартою може бути виправданим лише за наявності фактичних ознак справжньої вимоги суспільного інтересу, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає правило поваги до особистої свободи, встановлене статтею 5 Конвенції. Крім того, презумпція завжди діє на користь звільнення. Національні судові органи повинні, враховуючи принцип презумпції невинуватості, розглянути всі факти, що свідчать за або проти існування вищезазначеної вимоги суспільного інтересу або виправдовують відхилення від правила статті 5, і повинні викласти їх у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення.

Адвокат ОСОБА_9 зазначає, що строк фактичного позбавлення волі у даному випадку обчислюється вже не місяцями, а роками, що саме по собі вимагає від суду особливої ретельності та підвищеного стандарту оцінки кожного наступного клопотання. Сам по собі факт того, що тримання під вартою вже застосовувалося раніше, не звільняє сторону обвинувачення від обов`язку щоразу заново доводити необхідність подальшого обмеження права на свободу, а суд - від обов`язку здійснювати повноцінну, самостійну та змістовну перевірку всіх релевантних обставин. Кожного разу, коли прокурор ініціює питання про продовження виняткового запобіжного заходу, суд зобов`язаний переглядати всю сукупність фактичних підстав для подальшого тримання особи під вартою. У зв`язку із цим посилання прокурора у клопотанні на те, що судом встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України є неправильним та абсолютно помилковим - те, що було встановлено попереднім судовим рішенням, залишається в межах відповідного судового рішення і аж ніяк не переноситься на нову ініціативу прокурора про продовження тримання під вартою.

Окрім того, прокурор зобов`язаний додати копії матеріалів, якими обґрунтовує свої доводи. Стаття 194 Кримінального процесуального кодексу України покладає на Суд обов`язок перевірити, чи доводять надані сторонами докази: по-перше, наявність обґрунтованої підозри (обвинувачення); по-друге, існування хоча б одного із ризиків, визначених статтею 177; по-третє, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів. У разі, якщо прокурор не доводить усі ці обставини, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в продовженні запобіжного заходу. Втім, попри наявність чіткої та недвозначої вимоги закону, сторона обвинувачення, як і усі попередні рази, ігнорує необхідність доведення обґрунтованості підозри. Копіювання тексту обвинувального акту в частині викладення обставин не означає, що прокурор довів обґрунтованість підозри (обвинувачення). Ніхто не може гарантувати, що текст, який викладений а обвинувальному акті, хоча б ймовірно (тобто не поза розумним сумнівом) може відповідати дійсності. Саме тому законодавець покладає на сторону обвинувачення обов`язок доводити це за допомогою доказів, які можуть при їх дослідженні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа може бути причетною до вчинення злочину, про який йдеться. Захисник звертає увагу, що ніхто не вимагає доводити вину поза розумним сумнівом, ніхто не вимагає досліджувати докази для того, щоб встановлювати вину потрібно надати суду можливість дослідити матеріали виключно в частині, які би вказали на ймовірний зв`язок між особою та злочином. Однак прокурор, як і всі попередні рази, нічого не надає для підтвердження обставин, які були скопійовані ним з обвинувального акту. Таким чином, короткий виклад підозри (а в даному випадку обвинувачення) в тексті клопотання жодним чином не доводить її обгрунтованості, а тому суд не може визнати її такою. На підставі цього, суд зобов`язаний відмовити в задоволенні такого клопотання, керуючись положеннями частин першої та другої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.

Також адвокат ОСОБА_9 вказує, що сторона обвинувачення знову не надала жодних доказів на підтвердження заявлених ризиків, не зазначила, які саме обставини за час, що минув, підтверджують їх існування або посилення. Прокурор обмежується загальними фразами про ймовірність перешкоджання правосуддю чи можливість переховування від суду, не підкріплюючи ці твердження жодними доказами.

Щодо нібито існуючого ризику переховування ОСОБА_10 від суду, прокурор обмежився єдиним аргументом - тяжкістю інкримінованих йому злочинів та передбаченим за них покаранням у виді позбавлення волі. Сторона обвинувачення зобов`язана підтвердити заявлений ризик доказами, які про це свідчать: наприклад показаннями свідка, якому обвинувачений міг повідомити про намір переховуватись; матеріали НСРД, в яких зафіксовано подібні висловлювання або плани; документи, наприклад, квиток на літак чи потяг тощо. Подібні докази дійсно можуть свідчити про ймовірний намір особи переховуватись, а загальні твердження про те, що ризик існує, тому що прокурор так вважає, нічого не доводять, окрім її особистої думки. Ризик втечі не можна оцінювати виключно на основі суворості можливого покарання; його необхідно оцінювати з урахуванням низки інших факторів, таких як характер обвинуваченого, його моральні якості, майно, зв`язки з юрисдикцією та міжнародні контакти. Більше того, у поданому клопотанні взагалі відсутній будь-який аналіз того, як саме змінювалися заявлені ризики з плином часу. ОСОБА_10 перебуває під вартою тривалий період, а отже сам фактор часу набуває самостійного правового значення при оцінці доцільності подальшого застосування цього виняткового запобіжного заходу. Відповідно до частини третьої статті 199 Кримінального процесуального кодексу України, при кожному зверненні з клопотанням про продовження строку тримання під вартою прокурор зобов`язаний чітко і переконливо пояснити, чому раніше заявлені ризики не зменшилися з урахуванням спливу часу або ж у чому саме полягає поява нових ризиків, які раніше не існували. У даному випадку текст клопотання прокурора не містить жодної нової обставини, яка б свідчила про посилення ризику втечі або про збереження його інтенсивності на тому ж рівні. У клопотанні не зазначено жодного факту, який би вказував на те, що ОСОБА_10 вчиняв будь-які дії, спрямовані на ухилення від суду, на підготовку до втечі чи на перешкоджання здійсненню правосуддя. Відсутні також будь-які посилання на зміну його поведінки, способу життя або обставин, які могли б об`єктивно підсилити відповідні ризики. Така процесуальна пасивність сторони обвинувачення, коли замість аналізу динаміки ризиків та наведення конкретних фактів відбувається механічне повторення абстрактних формулювань, прямо суперечить вимогам як національного кримінального процесуального законодавства, так і стандартам Європейського суду з прав людини. Вона ще раз підтверджує суто формальний характер доводів прокурора та відсутність реального, індивідуалізованого і актуального обґрунтування необхідності подальшого тримання ОСОБА_10 під вартою.

Також адвокат ОСОБА_9 вважає, що не витримують критики й спроби прокурора обґрунтувати ризик незаконного впливу ОСОБА_10 на свідків, експертів та інших обвинувачених. Суть аргументації зводиться до того, що після відкриття матеріалів провадження ОСОБА_10 нібито стало відомо, хто саме свідчить проти нього, а отже він може впливати на цих осіб. Однак відкриття матеріалів провадження відповідно до статті 290 Кримінального процесуального кодексу України це норма, обов`язкова у кожній кримінальній справі. Крім того, прокурор не навів жодного прикладу поведінки ОСОБА_10 , яка хоч би натякає на намагання впливати на свідків чи інших учасників провадження. Відсутні заяви свідків про тиск, відсутні будь-які звернення, протоколи, фіксація спроб контакту з метою зміни показань. Відтак, твердження про можливий вплив є знову ж таки проявами уяви сторони обвинувачення, яка не має під собою фактичного ґрунту.

На думку захисника ОСОБА_9 , не витримує жодної критики й аргументація щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, яка зводиться до припущення, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_10 може не з`являтися за викликами суду. Сам по собі ризик неприбуття до суду може ефективно нейтралізуватися шляхом застосування значно м`якших запобіжних заходів, наприклад, застави з покладенням обов`язків, у тому числі обов`язку прибувати на всі судові засідання, повідомляти про зміну місця проживання тощо.

Що стосується посилання на ризик вчинення нового кримінального правопорушення, то прокурор фактично зводить його до твердження про наявність інших кримінальних проваджень щодо ОСОБА_10 . Однак сама по собі наявність проваджень не є доказом вини і не може автоматично трансформуватися у висновок про те, що особа становить підвищену суспільну небезпеку. Така логіка прямо суперечить презумпції невинуватості, закріпленій у статті 62 Конституції України та статті 6 Конвенції.

Адвокат ОСОБА_9 вважає, щожоден із заявлених прокурором ризиків не підтверджений жодним доказом, не має фактичного підґрунтя та не відповідає стандартам обґрунтування, визначеним Кримінальним процесуальним кодексом України та практикою Європейського суду з прав людини. За таких умов клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_10 під вартою не може бути визнано обґрунтованим.

Крім того, у поданому клопотанні прокурора не наведено жодних обгрунтованих аргументів, які б дозволяли зробити висновок про те, що альтернативні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_10 . Фактично питання альтернативи триманню під вартою зведене до формального заперечення без наведення конкретних причин, без оцінки індивідуальних обставин особи, її соціальних зв`язків, поведінки під час тривалого перебування під вартою та інших релевантних факторів. Фактична відсутність у клопотанні будь-якого конкретного пояснення того, чому саме ця справа та саме за цих обставин потребує подальшого тримання ОСОБА_10 під вартою з огляду на суспільний інтерес, свідчить про неналежне застосування стандартів Європейського суду з прав людини спочатку прокурором, а в разі задоволення клопотання без усунення цих недоліків і судом.

Захисник ОСОБА_9 вказує, що уданому клопотанні прокурор, обґрунтовуючи неможливість застосування домашнього арешту щодо ОСОБА_10 , фактично просто повторює свої міркування про ризик переховування: нібито обвинувачений може уникати кримінальної відповідальності. Тобто ті самі уявні припущення, які наводяться як обґрунтування існування ризику, автоматично використано й для пояснення, чому цей ризик нібито не можна усунути більш м`яким заходом. Жодного аналізу того, які саме обмеження може передбачати домашній арешт, які обов`язки можна покласти на обвинуваченого, чи можливо поєднати його із засобами електронного контролю у клопотанні немає. Ігнорування можливості носіння електронного браслета при застосуванні домашнього арешту в ситуації, коли прокурор апелює лише до абстрактної загрози втечі, свідчить не про реальний аналіз обставин, а про відмову навіть спробувати забезпечити баланс між інтересами правосуддя та правами обвинуваченого. Аналогічно безпідставною є й відмова сторони обвинувачення (а відтак і суду) від розгляду застави як альтернативного запобіжного заходу. Частина четверта статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачає, що суд, обираючи тримання під вартою, може не визначати заставу. Але це право, а не обов`язок суду. Для відмови від застави потрібні особливі, належно обґрунтовані підстави. Сам по собі факт, що обвинувачений не має офіційного джерела доходів чи значних активів (як зазначає сторона обвинувачення), не може бути аргументом проти визначення застави. Це може бути підставою для врахування майнового стану особи, щоб розмір застави не був завідомо непосильним, але не підставою для відмови в застосуванні такого запобіжного заходу. Разом з цим, заставодавцем може бути не тільки обвинувачений. У даній справі прокурор не наводить жодних реальних аргументів, які б свідчили про неможливість застосування застави або домашнього арешту. Не вказано, чому навіть за умови визначення розміру застави, покладення обов`язків і застосування електронного засобу контролю ОСОБА_10 все одно мав би реальний намір переховуватися, тиснути на свідків чи іншим чином перешкоджати провадженню. Відсутня будь-яка оцінка його особистості, соціальних зв`язків, стану здоров`я, сімейного становища, які суд повинен враховувати згідно зі статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України. По суті, єдиним аргументом залишається абстрактне уявне посилання на тяжкість обвинувачення, що саме по собі є неприйнятним як з точки зору національного законодавства, так і з точки зору практики ЄСПЛ.

Адвокат ОСОБА_9 також зазначає, що, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд не може обмежуватися аналізом клопотання прокурора. Він зобов`язаний врахувати всі обставини, що характеризують особу обвинуваченого: стан здоров`я, сімейні та соціальні зв`язки, попередню поведінку у кримінальному провадженні, наявність постійного місця проживання, працевлаштування, репутацію.

У випадку ОСОБА_10 ці обставини мають надзвичайно важливе значення. Стороною захисту неодноразово надавалися відповідні медичні документи, які свідчать про незадовільний стан здоров?я ОСОБА_10 . Захворювання ОСОБА_10 вимагає постійного контролю, спеціального лікування, відповідного харчування, регулярного спостереження лікарів та дотримання індивідуального режиму. Очевидно, що в умовах слідчого ізолятора забезпечити повноцінний, належний медичний супровід надзвичайно складно, а іноді й неможливо. Обмеженість ресурсів, стандартизоване харчування, відсутність гнучкого доступу до спеціалізованої медичної допомоги створюють реальну загрозу погіршення стану здоров`я, розвитку ускладнень і завдання непоправної шкоди життю та здоров`ю обвинуваченого. В таких умовах продовження тримання під вартою вже виходить за межі допустимого втручання в право на свободу та переходить у площину порушення права на повагу до людської гідності та права на охорону здоров`я, що суперечить як Конституції України, так і Конвенції та практиці ЄСПЛ.

Не менш суттєвими є родинні та соціальні обставини. ОСОБА_10 має міцні сімейні зв`язки: дружину, малолітнього сина, хвору матір, які об`єктивно потребують його підтримки. До затримання він був єдиним годувальником сім`ї, брав активну участь у вихованні сина, допомагав матері, яка наразі через важкий стан здоров`я потребує постійної допомоги й догляду. Багатомісячна ізоляція фактично позбавляє дитину батьківської присутності та підтримки, створює надмірний психологічний, емоційний та матеріальний тягар для дружини й матері. Право дитини на повноцінне сімейне виховання, право членів сім`ї на підтримку - це не абстрактні цінності, а реальні обставини, які Суд зобов`язаний враховувати при оцінці пропорційності подальшого позбавлення свободи ОСОБА_10 . Крім того, ОСОБА_10 має постійне місце проживання, стабільні соціальні зв`язки і не виявляв жодних ознак готовності ухилятися від правосуддя. Окрім того, що він офіційно працював до затримання, існує й офіційне підтвердження його намірів працювати після зміни йому запобіжного заходу. Це свідчить про реальну можливість соціальної адаптації, економічної самостійності у випадку зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Додатково захисник відзначає його активну благодійну діяльність: ОСОБА_10 є засновником і керівником Міжнародного благодійного фонду Перемога за нами, який займається допомогою військовослужбовцям, внутрішньо переміщеним особам та іншим громадянам, що опинилися у складних обставинах. Така діяльність свідчить про високий рівень соціальної відповідальності та стійку громадянську позицію. У сукупності ці обставини переконливо свідчать, що ОСОБА_10 не становить тієї загрози, про яку формально заявляє прокурор, і що його подальше тримання під вартою не є необхідним для забезпечення належного ходу провадження.

Адвокат ОСОБА_9 вважає, що за таких умов продовження тримання під вартою є не лише юридично необґрунтованим, а й явно непропорційним. У сукупності всі наведені обставини: тривалість перебування під вартою, відсутність належних доказів ризиків, ігнорування альтернативних запобіжних заходів, стан здоров`я, міцні сімейні та соціальні зв`язки, позитивна характеристика особи та її благодійна діяльність переконливо свідчать, що подальше тримання ОСОБА_10 під вартою не має ані правових, ані фактичних підстав.

У зв`язку з цим, захисник ОСОБА_9 просить суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_10 .

У судовому засіданні прокурор підтримала подані клопотання щодо продовження обвинуваченим ОСОБА_15 , ОСОБА_16 строку дії обов`язків, покладених на них судом, з підстав, зазначених у клопотаннях. Також прокурор підтримала подані клопотання щодо продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченим ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 з підстав, зазначених у клопотаннях. Зазначила, що вони обгрунтовано обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів. Також є доведеною наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, експертів та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні просив суд задовольнити частково клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_13 з підстав, які зазначені у його письмових запереченнях. Просив застосувати до ОСОБА_13 домашній арешт із носінням електронного браслету. У випадку, якщо суд прийде до переконання щодо застосування тримання під вартою, захисник просив визначити альтернативний вид тримання під вартою як заставу. Звернув увагу суду, що ОСОБА_13 2 роки знаходиться під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу, що є порушенням. Зазначив, що прокурором не доведено ризиків. Тільки тяжкість покарання не може бути підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також звернув (вдруге) увагу суду, що ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.01.2026 справу за обвинувальним актом щодо ОСОБА_13 у вчинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 296 КК України було закрито на підставі ст. 49 КК України (у зв`язку із закінченням строків давності), вироку у даній справі немає.

Захисник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечив щодо клопотання прокурора про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави з підстав, зазначених у його письмових запереченнях. Просив суд повністю відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_10 . Зазначив, що клопотання не відповідає вимогам закону, абстрактні ризики не можуть покладатися в основу продовження тримання під вартою, прокурором не обґрунтовано неможливість застосування обвинуваченому інших запобіжних заходів. Звернув увагу, що ОСОБА_10 2 роки перебуває під вартою. Також адвокат ОСОБА_9 звернув увагу на практику Європейського суду з прав людини. Просив врахувати характеризуючі дані ОСОБА_10 , зокрема стан його здоров`я, стан здоров`я його матері, а також те, що він до затримання займався підприємницькою діяльність та активною волонтерською діяльністю.

Захисник ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження її підзахисним запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави з підстав, зазначених у письмових запереченнях. Просила застосувати до них більш м`який запобіжний захід у виді застави або цілодобового домашнього арешту (з носінням електронного браслету). Зазначила, що клопотання прокурора є ідентичним з попередніми. Ризики, зазначені прокурором є безпідставними та недоведеними (немає жодних доказів на підтвердження ризиків), що порушує право на захист обвинуваченого. Не обґрунтовано необхідність тримання під вартою, не може строк тримання під вартою продовжуватися автоматично. Просила врахувати характеризуючі дані обвинуваченого, зокрема його стан здоров`я. Звернула увагу, що ОСОБА_11 два роки перебуває під вартою. Зазначила, що є люди, які готові внести за нього заставу.

Захисник ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження її підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. Захисник в судовому засіданні подала письмові заперечення. Адвокат ОСОБА_5 вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Захисник зазначила, що сторона обвинувачення у своєму клопотанні вкотре посилається на практику ЄСПЛ як на підставу для легітимізації тривалого тримання під вартою без визначення застави. Однак, посилання прокурора на практику ЄСПЛ з метою погіршення становища обвинуваченого є безпідставним, оскільки призначення Конвенції захист особи від свавілля держави, а не створення додаткових можливостей для обвинувачення. Посилання на Конвенцію не замінює обов`язок прокурора довести наявність конкретних ризиків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом, для обмеження свободи.

Також адвокат ОСОБА_5 вказує, що сама лише наявність підозри ОСОБА_19 не може бути безумовною підставою для відмови у призначенні застави при неодноразовому продовженні строку запобіжного заходу. Відсутність визначеної альтернативи перетворює запобіжний захід на «передчасне відбування покарання», що грубо порушує ст. 5 Конвенції та принцип презумпції невинуватості.

Крім того, відповідно до висновку в рішенні Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 08.07.2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту. Захисник ОСОБА_5 звертає увагу, що ОСОБА_14 утримується безальтернативно під вартою з квітня 2024 року, що складає вже майже 2 роки. Поряд з цим, приписи ст.199 КПК зобов`язують суддю визначити не тільки продовження існування заявлених ризиків, але і обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Отже, ключовим питанням є наявність чи відсутність ризиків, достатніх для продовження тримання ОСОБА_14 під вартою, обґрунтованість невизначення розміру застави і можливість забезпечення його належної процесуальної поведінки іншим процесуальним способом. Даних про ризики, рівень яких обумовлює необхідність продовження утримання ОСОБА_14 під вартою на момент розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави, або про нові ризики, які з`явились під час судового розгляду, матеріали провадження не містять, перерахування ризиків передбачених ст.177 носить декларативних характер та суб`єктивні домисли прокурора, без підтвердження їх реальної загрози настання, а тому висновки прокурора захисник вважає необґрунтованими.

Адвокат ОСОБА_5 зазначає, що рівень ризиків сам по собі зменшується з плином часу, а ефективність і потреби конкретного запобіжного заходу об`єктивно корелюються з прогресом у розслідуванні. Ризик переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування, суду залежить від об`єктивних можливостей його пересування та засобів контролю за цим. Є інші схожі запобіжні заходи, які в достатній мірі зможуть обмежити пересування обвинуваченого, не допустять його втечі з визначеного запобіжним заходом місця, і матимуть достатній контроль за цим у разі належного виконання відповідними посадовими особами своїх службових обов`язків. Особливо це стосується умов режиму воєнного стану з комендантською годиною та іншими об`єктивно обмеженими можливостями пересування осіб, як у межах країни, так і можливостями виїзду за кордон.

Ризик впливу на свідків залежить від можливостей безпосередньої комунікації і контролю за цим. Електронний браслет у визначеному судом місці цілодобового домашнього арешту дозволить знати, чи відлучався обвинувачений із житла і чи порушував він тим самим умови запобіжного заходу. Якщо свідки самі прибудуть до обвинуваченого для впливу на них, то сучасні засоби аудіовізуальної фіксації подій матимуть ті самі можливості, що і відповідна посадова особа в установі виконання покарань № 12. Рівень цього ризику, слід уважати, зменшений об`ємом вже зібраних матеріалів досудового розслідування, де є фабула підозри, її фігуранти, результати НРСД. Окрім того, є й інші способи контролю комунікацій обвинуваченого, які перебувають в розпорядженні органу досудового розслідування. Реальність цього ризику невисока і не виправдовує подальше утримання особи під вартою.

Адвокат ОСОБА_5 ввавжає, що якщо рівень ризиків зменшується або взагалі відсутні, то і тримання під вартою у такому випадку виглядає, як відбування покарання у виді позбавлення волі без обвинувального вироку суду. Тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом. Його жорсткість обумовлена фізичними обмеженнями звичного способу життя особи і доступу до можливостей забезпечення базових потреб, у тому числі відповідного медичного обслуговування, що з врахуванням віку та об`єктивного загострення всіх хронічних захворювань внаслідок таких умов тривалого тримання під вартою не дає можливості забезпечити в умовах СІЗО. Крім того, ОСОБА_14 раніше не судимий, має постійне місце проживання в с. Студінка, Калуського району Івано-Франківської області, тобто має міцні соціальні зв`язки.

Адвокат ОСОБА_5 вважає, що за викладених обставин, враховуючи відсутність ризиків, подальше утримання підозрюваного під вартою не обгрунтоване відповідно до закону, а належну процесуальну поведінку ОСОБА_14 може забезпечити цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю або визначений розмір застави.

Захисник ОСОБА_12 та ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження її підзахисним запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави з підстав, зазначених у письмових запереченнях. Просила застосувати до них більш м`який запобіжний захід у виді застави або цілодобового домашнього арешту (з носінням електронного браслету). Зазначила, що клопотання прокурора є ідентичним з попередніми. Ризики, зазначені прокурором є безпідставними та недоведеними (немає жодних доказів на підтвердження ризиків), що порушує право на захист обвинуваченого. Не обґрунтовано необхідність тримання під вартою, не може строк тримання під вартою продовжуватися автоматично. Просила врахувати характеризуючі дані обвинуваченого, зокрема його стан здоров`я. Звернула увагу, що ОСОБА_12 два роки перебуває під вартою. Зазначила, що є люди, які готові внести за нього заставу.

Захисник ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження його підзахисному строку покладення обов`язків, передбачених ст.194 КПК України. Вказав, що ризики є недоведеними та необґрунтованими. Звернув увагу, що ОСОБА_15 до цього часу не порушував покладені на нього судом обов`язки. До клопотання не долучено матеріалів.

Захисник ОСОБА_16 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження його підзахисному строку покладення обов`язків, передбачених ст.194 КПК України. Захисник вказує, що клопотання не відповідає вимогам закону і є необґрунтованим, ризики не підтверджені.

Обвинувачені у судовому засіданні підтримали позиції своїх захисників.

Крім того, обвинувачені ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 просили застосувати до них альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Щодо клопотань прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_15 , ОСОБА_16 строку дії обов`язків, покладених на них судом, то суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_15 , ОСОБА_16 є обвинуваченими в кримінальному провадженні № 0000057 від 18.06.2021.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.05.2022 обвинуваченому ОСОБА_16 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 календарних днів до 23.07.2022 включно. Також визначено альтернативний запобіжний захід щодо ОСОБА_16 у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також визначено обов`язки, які покладаються на обвинуваченого в разі звільнення з-під варти: прибувати до прокурора та суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування із свідками, експертами та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні та здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну. Строк дії обов`язків - 2 (два) місяці з моменту внесення застави та звільнення з-під варти.

Також даною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_15 обрано запобіжний захід у вигляді застави та покладено на нього вищевказані обов`язки.

Після внесення за обвинуваченого ОСОБА_16 застави у визначеному судом розмірі його було звільнено з-під варти та він вважається таким, відносно кого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Крім того, ухвалою суду від 16.09.2022 на обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 строком на 2 місяці були покладені наступні обов`язки: прибувати до прокурора та суду за кожною вимогою; не відлучатися за межі Івано-Франківської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утриматися від спілкування із свідками, експертами та іншими обвинуваченими в даному провадженні; здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Ухвалою суду від 09.11.2022 продовжено термін дії покладених на ОСОБА_15 та ОСОБА_16 обов`язків. Ухвалами суду від 04.01.2023, 03.03.2023, 28.04.2023, 14.06.2023, 11.08.2023 продовжено строк дії покладених на обвинувачених обов`язків терміном на 2 місяці.

Ухвалою суду від 11.08.2023 обсяг покладених на ОСОБА_15 та ОСОБА_16 обов`язків було зменшено, а саме продовжено їм строк дії покладених судом обов`язків, а саме: 1) прибувати до суду за кожною вимогою; 2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання; 3) утриматися від спілкування із свідками, експертами; 4) здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Ухвалами суду від 06.10.2023, 30.11.2023, 25.01.2024, 15.03.2024, 14.05.2024, 10.07.2024, 29.08.2024, 24.10.2024, 28.11.2024, 08.01.2025, 26.02.2025 продовжено строк дії покладених на обвинувачених обов`язків терміном на 2 місяці.

07.04.2025 до суду надійшли клопотання прокурора ОСОБА_20 про продовження ОСОБА_15 та ОСОБА_16 строку дії покладених на них обов`язків. Однак у призначеному на 14.04.2025 судовому засіданні клопотання прокурора від 04.04.2025 про продовження строку дії обов`язків не розглянуто у зв`язку з неявкою одного із захисників, у зв`язку з чим визначений ухвалою суду від 26.02.2025 строк дії покладених обов`язків закінчився.

Ухвалою суду від 12.05.2025 судом було задоволено частково клопотання прокурора ОСОБА_20 про покладення на обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Покладено на цих обвинувачених терміном на 60 днів наступні обов`язки: 1) прибувати до суду за кожною вимогою; 2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання; 3) утриматися від спілкування із свідками, експертами; 4) здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну. Термін дії обов`язків визначено до 11.07.2025 включно.

Ухвалою суду від 07.07.2025 продовжено строк дії покладених на обвинувачених обов`язків терміном на 60 днів. Ухвалою суду від 27.08.2025 продовжено строк дії покладених на обвинувачених обов`язків терміном на 60 днів до 26.10.2025 включно. Ухвалою суду від 20.10.2025 продовжено строк дії покладених на обвинувачених обов`язків терміном на 60 днів до 19.12.2025 включно. Ухвалою суду від 19.12.2025 продовжено строк дії покладених на обвинувачених обов`язків терміном на 60 днів до 17.02.2026 включно. Ухвалою суду від 11.02.2026 продовжено строк дії покладених на обвинувачених обов`язків терміном на 60 днів до 11.04.2026 включно

Згідно ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу або його зміни оцінка обґрунтованості підозри/обвинувачення не може бути надана через те, що особі висунуте обвинувачення і суд за наслідками дослідження наданих доказів має встановити, чи доведена винуватість особи поза розумним сумнівом. Отже, до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи є передчасною.

Таким чином, на даний час підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, і у подальшому - про його продовження, суд зобов`язаний у сукупності оцінити обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей.

Відповідно до ч. 6 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше 2 місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора у порядку, передбаченому статтею 199 КПК України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 бажають уникнути можливого застосування до них покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років; незаконно впливати на свідків, експертів та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні з метою спотворення доказів стосовно фактичних обставин; вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки вони можуть продовжувати вчиняти злочини з метою збагачення.

На думку суду, виконання до цього часу обвинуваченими ОСОБА_15 та ОСОБА_16 покладених на них судом обов`язків не свідчить про непотрібність їх продовження, а тому продовження строку дії покладених обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, сприятиме забезпеченню дієвості кримінального провадження.

Суд приходить до висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити обвинуваченим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на 2 місяці строк дії покладених судом обов`язків, а саме: 1) прибувати до суду за кожною вимогою; 2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання; 3) утриматися від спілкування із свідками, експертами; 4) здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Щодо клопотань прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, то суд звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.209, ч.1 ст.222, ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.305, ч.1 ст.306, ч.2 ст.306, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311 КК України, ОСОБА_11 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.209, ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.305, ч.2 ст.306, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311 КК України, ОСОБА_13 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.305, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311 КК України, ОСОБА_14 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311 КК України, ОСОБА_12 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311 КК України.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 06.10.2023 було змінено ОСОБА_10 запобіжний захід із застави на тримання під вартою на строк до 04.12.2023, визначено йому заставу 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становило 805200,00 грн. та у разі звільнення його з-під варти у зв`язку із внесенням застави, покладено обов`язки: прибувати до суду за кожною вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утриматися від спілкування із свідками, експертами; здати на зберігання до Управляння Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну. 25 жовтня 2024 року за ОСОБА_10 внесено заставу та ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» його звільнено з-під варти. У подальшому під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження строк дії покладених на ОСОБА_10 обов`язків неодноразово продовжувався.

Ухвалою підготовчого судового засідання Калуського міськрайонного суду від 25.05.2022 обвинуваченому ОСОБА_11 обрано запобіжний захід тримання під вартою, визначено заставу 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становило 496200,00 грн. та покладено передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки у разі внесення застави, а у подальшому строк дії запобіжного заходу ОСОБА_11 неодноразово продовжувався. 18 листопада 2022 року за ОСОБА_11 внесено заставу та ДУ «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» його звільнено з-під варти і таким чином до нього застосовано запобіжний захід - заставу. Під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження строк дії покладених на ОСОБА_11 обов`язків неодноразово продовжувався.

Ухвалою підготовчого судового засідання Калуського міськрайонного суду від 25.05.2022 обвинуваченому ОСОБА_12 обрано запобіжний захід тримання під вартою та визначено заставу 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становило 496200,00 грн. та покладено передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки в разі її внесення. Під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження строк дії запобіжного заходу ОСОБА_12 неодноразово продовжувався. 05 грудня 2022 року за ОСОБА_12 внесено заставу та цього ж дня ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» його звільнено з-під варти. У подальшому під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження строк дії покладених на ОСОБА_12 обов`язків неодноразово продовжувався.

17.04.2024 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Студінка Калуського району, Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , громадянину України, раніше судимого 28.08.2014 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 307 КК України на 6 років позбавлення волі, щодо якого щодо якого обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000057 за ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України перебуває на розгляді в Калуському міськрайонному суді, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №00000119 за ч. 3 ст. 307 КК України перебуває на розгляді в Пустомитівському районному суді Львівської області, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000007 за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України перебуває на розгляді в Калуському міськрайонному суді, затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. 18.04.2024 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України. 19.04.2024 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_10 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який в подальшому неодноразово продовжувався. 29.01.2025 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_10 продовжено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 29 березня 2025 року включно. 18.02.2025 ОСОБА_10 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 1 ст. 306, ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 311 КК України.

17.04.2024 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Студінка Калуського району, Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , громадянину України, раніше не судимого, щодо якого обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000057 за ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України перебуває на розгляді в Калуському міськрайонному суді, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 00000119 за ч. 3 ст. 307 КК України перебуває на розгляді в Пустомитівському районному суді Львівської області, затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. 18.04.2024 ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України. 19.04.2024 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_11 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який в подальшому неодноразово продовжувався. 29.01.2025 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_11 продовжено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 29 березня 2025 року включно. 18.02.2025 повідомлену підозру ОСОБА_11 змінено та за новими епізодами повідомлено йому про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України.

17.04.2024 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Студінка Калуського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого, щодо якого 18.05.2022 обвинувальний акт за ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України перебуває на розгляді в Калуському міськрайонному суді, затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. 18.04.2024 ОСОБА_12 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України. 19.04.2024 ОСОБА_12 слідчими суддею Івано-Франківського міського суду обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначено заставу в сумі 908400,00 грн, та у разі її внесення, покладено передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 01.05.2024 задоволено апеляційну скаргу прокурора, ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 19.04.2024 про обрання щодо ОСОБА_21 запобіжного заходу скасовано, постановлено нову ухвалу, якою до підозрюваного ОСОБА_12 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави як альтернативного запобіжного заходу, на строк до 15.06.2024. В подальшому, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави ОСОБА_12 слідчими суддями Івано-Франківського міського суду неодноразово продовжувався. 29.01.2025 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_12 продовжено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 29 березня 2025 року включно. 25.02.2025 раніше повідомлену підозру ОСОБА_12 змінено та за новими епізодами повідомлено йому про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України.

17.04.2024 ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Івано-Франківськ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , громадянину України, раніше не судимого, щодо якого 14.05.2021 обвинувальний акт за ч. 2 ст. 296 КК України скеровано в суд, затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. 18.04.2024 ОСОБА_13 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України. 19.04.2024 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_13 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який в подальшому неодноразово продовжувався. 30.01.2025 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_13 продовжено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 30 березня 2025 року включно. 18.02.2025 раніше повідомлену підозру ОСОБА_13 змінено та за новими епізодами повідомлено йому про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України.

17.04.2024 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Студінка Калуського району, Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянину України, раніше не судимого, затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. 18.04.2024 ОСОБА_14 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України. 19.04.2024 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_14 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який в подальшому неодноразово продовжувався. 29.01.2025 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_14 продовжено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 29 березня 2025 року включно. 18.02.2025 раніше повідомлену підозру ОСОБА_14 змінено та за новими епізодами повідомлено йому про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України.

14 травня 2024 року Калуським міськрайонним судом у кримінальному провадженні № 0000057 частково задоволено клопотання прокурора та запобіжний захід ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 змінено із застави на тримання під вартою, без визначення застави як альтернативного запобіжного заходу. В подальшому строк дії запобіжного заходу ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 судом продовжувався.

29.01.2025 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до 29.03.2025. 30.01.2025 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ОСОБА_13 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до 30.03.2025. 21.03.2025 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 20.05.2025. 12.05.2025 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 11.07.2025. 07.07.2025 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 07.09.2025. 27.08.2025 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 26.10.2025. 20.10.2025 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 19.12.2025. 19.12.2025 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 17.02.2026. 11.02.2026 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 12.04.2026.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Отже враховуючи, що зазначена у клопотанні підозра має місце і підтверджуються достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, перелік яких міститься у клопотаннях, то є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

При цьому, обставини здійснення обвинуваченими конкретних дій та доведеність їх винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки хору їх належності та допустимості будуть перевірені на оцінені під час судового розгляду по суті, а саме на стадії дослідження доказів.

За змістом ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Пунктами 4, 5 частини 2 статті 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених, судом враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуються, характеризуючі дані про особи обвинувачених, та інші обставини в їх сукупності.

Суд враховує характеризуючі дані обвинувачених, зокрема те, що: ОСОБА_10 одружений, має дружину та сина 2019 року народження; його матір хворіє та має групу інвалідності; ОСОБА_10 є засновником благодійного фонду та займався громадською роботою; зареєстрований як фізична особа-підприємець; однак він є раніше судимим. Також суд враховує стан здоров`я ОСОБА_10 , якому встановлено медичний діагноз. Суд враховує, що медична допомога надається ОСОБА_10 в умовах установи ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12», йому проводився регулярний моніторинг рівня глюкози крові, здійснювалася корекція медикаментозного лікування, призначено таблетоване лікування та дієту. Суд враховує характеристику ОСОБА_10 з ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» від 29.10.2025, в якій зазначено, що за час тримання в установі характеризується посередньо, режим порушував два рази, за що накладено дисциплінарні стягнення, заохочення не оголошувались.

ОСОБА_11 раніше не судимий; має маму та дві неповнолітні сестри (батько яких помер), які отримують допомогу малозабезпеченій сім`ї. ОСОБА_11 зареєстрований як фізична особа-підприємець. Також судом враховано стан здоров`я ОСОБА_11 , якому встановлено медичний діагноз. Суд враховує, що медична допомога надається ОСОБА_11 в умовах установи ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12», йому надано дієтичне харчування та призначено медикаментозне лікування. Суд враховує його характеристику з ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» від 29.10.2025, в якій зазначено, що за час тримання в установі характеризується посередньо, режим порушував два рази, за що накладено дисциплінарні стягнення, заохочення не оголошувались.

Суд також враховує стан здоров`я ОСОБА_12 , а також те, що він є раніше несудимим. ОСОБА_12 до затримання був працевлаштований на ТОВ «Калуський Комбінат хлібопродуктів» водієм - автонавантажувача. Суд також враховує, що мати хворіє. Суд враховує характеристику ОСОБА_12 з ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» від 29.10.2025, в якій зазначено, що за час тримання в установі ОСОБА_12 характеризується посередньо, режим порушував чотири рази, за що накладено дисциплінарні стягнення, заохочення не оголошувались.

Суд також враховує стан здоров`я ОСОБА_13 , а також те, що він є раніше несудимим. Суд враховує характеристику ОСОБА_13 з ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» від 29.10.2025, в якій зазначено, що за час тримання в установі він характеризується посередньо, режим порушував п`ять разів, за що накладено дисциплінарні стягнення, заохочення не оголошувались. Крім того, ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.01.2026 справу за обвинувальним актом щодо ОСОБА_13 у вчинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 296 КК України було закрито на підставі ст. 49 КК України (у зв`язку із закінченням строків давності), тому твердження прокурора щодо наявності в іншому суді іншого кримінального провадження щодо ОСОБА_13 не відповідає дійсності.

Суд також враховує стан здоров`я ОСОБА_14 , а також те, що він є раніше несудимим. Суд також враховує, що його батько та бабуся хворіють. Суд враховує характеристику ОСОБА_14 з ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» від 29.10.2025, в якій зазначено, що за час тримання в установі він характеризується посередньо, режим порушував два рази, за що накладено дисциплінарні стягнення, заохочення не оголошувались.

При розгляді даного клопотання суд також враховує, що відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інших судах розглядаються інші кримінальні справи.

Що стосується можливості офіційного працевлаштування обвинувачених, то це не спростовує наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України.

При цьому, злочини у вчиненні яких підозрюються обвинувачені, у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких. Також судом враховується суспільна небезпечність злочинів в яких обвинувачуються обвинувачені.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що у судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, які продовжують існувати та які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: пункти перший, третій, четвертий, п`ятий вказаної статті. Так, про існування вказаних ризиків свідчать наступні обставини:

- переховуватися від суду. Даний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, є реальним, оскільки обвинувачені, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ними злочинів, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання їх винними у вчиненні злочинів, можуть переховуватись від суду.

- незаконно впливати на свідків, експертів та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні. Даний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України є реальним, оскільки після відкриття матеріалів кримінального провадження обвинуваченим стало відомо про обсяг зібраних доказів, у тому числі про зміст наданих свідками показань, які можуть бути визнані такими, що викривають його та інших обвинувачених у вчиненні інкримінованих злочинів. В ході судового розгляду свідків ще не допитано. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків. Обвинувачені знають персональні дані свідків і зміст наданих ними свідчень на досудовому розслідуванні. Тому існує вірогідність незаконного впливу на них зі сторони обвинувачених з метою зміни показань та спотворення доказів. Також в судовому засіданні не були допитані експерти. Крім того, обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 знайомі один з одним. Їм пред`явлено в обвинувачення, серед іншого і участь у складі злочинної організації, тому шляхом вмовляння, погроз зможуть впливати на покази один одного;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Даний ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України є реальним, оскільки перебуваючи на волі обвинувачені можуть не з`являтися на виклики до суду і таким чином перешкоджати у здійсненні судового розгляду у розумні строки;

- вчинити інше кримінальне правопорушення. Даний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України є реальним, оскільки обвинувачені обвинувачуються у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, тому є підстави вважати, що вони, з метою одержання доходів продовжать вчиняти кримінальні правопорушення пов`язані з незаконним виготовленням, придбанням, перевезенням з метою збуту наркотичних засобів та психотропних речовин.

Крім того, суд не вважає слушними доводи захисників про те, що застосування запобіжного заходу неможливе без дослідження доказів. Суд приймає рішення виходячи з обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті та інших документів наданих сторонами кримінального провадження. На даній стадії справи суд позбавлений повноважень досліджувати докази, надавати їм оцінку, робити висновки щодо винуватості чи невинуватості обвинувачених.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності» за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, передбачених пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Щодо твердження захисників про можливість застосування обвинуваченим на даний час більш м`яких запобіжних заходів, то суд зазначає, що зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про обрання (продовження) запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну, зменшення або збільшення встановлених ризиків кримінального провадження та/або впливають на виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому суддя на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до обвинуваченого відповідний захід або його виконання. Захисниками не обґрунтовано підстави для зміни запобіжного заходу чи застосування більш м`якого запобіжного заходу, не надано доказів, які підтверджують виникнення нових обставин, які можуть вплинути на вирішення даного питання.

Зокрема, зазначені захисниками факти про хвороби обвинувачених не свідчать про зменшення встановлених судом ризиків. Крім того, медична допомога надається їм в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12, де вони на даний час утримуються. Можливість офіційного працевлаштування обвинувачених не спростовує наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України.

При вирішенні питання щодо можливості застосування обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 більш м`якого запобіжного заходу суд дійшов висновку, що застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою (в тому числі цілодобовий домашній арешт) є недостатнім для запобігання встановленим ризикам, оскільки таке буде залежати виключно від волі самих обвинувачених, а їх порушення не матиме для них очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків.

Крім того, судом не встановлено виняткових обставин, які б давали підставу не застосовувати до обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини у справі Ілійков проти Болгарії зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторно вчинення злочинів.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Слід зазначити, що збут вказаними особами особливо небезпечного наркотичного засобу міг вкрай негативно вплинути на суспільство в цілому та спричинити особливо тяжкі наслідки здоров`ю громадян. У всьому світі посилюється боротьба з незаконним обігом наркотиків серед населення, посилюється кримінальна відповідальність за такі злочини, тому кожен, хто має намір вчиняти такий злочин, чи підозрюється у вчиненні такого злочину чи вже вчинив його, повинен усвідомлювати, що відповідальність буде суворою і невідворотною.

Доводи захисту (зокрема наявність осіб, які готові внести заставу за обвинувачених) не дають достатніх підстав суду для визначення (на даній стадії судового розгляду) застави як альтернативного заходу, та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

Суд також звертає увагу, що до обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 вже було застосовано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави та було покладено на них обов`язки, передбачені ст.177 КПК України. Однак у зв`язку з невиконанням покладеного на них судом обов`язку, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ухвалою суду від 14.05.2024 було змінено запобіжний захід у виді застави на тримання під вартою без визначення застави як альтернативного запобіжного заходу. Ухвалою суду від 29.08.2024 заставу звернуто в дохід держави. Дану ухвалу було залишено без змін Івано-Франківським апеляційним судом 08.10.2024.

Враховуючи вищезазначені ризики, суд приходить до висновку про необхідність продовжити застосування до вказаних обвинувачених запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В судовому засіданні при вирішенні клопотань забезпечено змагальність, а також право на оскарження судового рішення. Відтак продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених у виді тримання під вартою без визначення альтернативного розміру застави не може вважатися свавільним.

Враховуючи викладене та те, що 12.04.2026 закінчується строк дії застосованих щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 запобіжних заходів, а застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинувачених не дозволить запобігти ризикам, зазначеним в клопотанні, то суд приходить до переконання, що слід задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченим запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 27, 31, 177, 178, 183, 194, 199, 201, 331, 369-372, 376, 532 КПК України, -

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку дії покладених судом обов`язків задовольнити.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на 2 місяці строк дії покладених судом обов`язків, а саме:

1) прибувати до суду за кожною вимогою;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

3) утриматися від спілкування із свідками, експертами;

4) здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків визначити до 20.05.2026 включно.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , що в разі невиконання покладених на них обов`язків до них може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, а застава звертається в дохід держави.

Копію ухвали для виконання в частині покладених обов`язків направити Калуському РВП ГУНП в Івано-Франківській області.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів до 19.05.2026 включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів до 19.05.2026 включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів до 19.05.2026 включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів до 19.05.2026 включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів до 19.05.2026 включно.

Тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

Копію ухвали для виконання в частині продовження запобіжного заходу - тримання під вартою направити начальнику ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12», та вручити обвинуваченим і прокурору негайно після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу тримання під вартою може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено та проголошено 25.03.2026 о 10:15 год.

Головуючий