КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

представника

власника майна ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 квітня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.04.2025 задоволено клопотання прокурора другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на автомобіль марки «Mercedes-Benz» S 400 d 4MATIC Long VIN НОМЕР_2, держаний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження цим майном.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на автомобіль

MERCEDES BENZ S400 CDI та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора в частині арешту вказаного майна.

Апелянт зазначала, що вона згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, 07.03.2024 року, через сайт продажу автомобілів, у законний спосіб за власні кошти придбала легковий автомобіль у MERCEDES BENZ S400 CDI VIN НОМЕР_3 y іншої особи -

___________________________________________________________________________________

Справа № 757/17316/25 Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/507/2026 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

ОСОБА_9 , який до цього продажу перебував у власності останнього. На момент купівлі даного автомобіля він не був в розшуку, арешті та не мав будь-яких обтяжень.

Вказаний договір купівлі-продажу не визнавався судом недійсними та ніким не оспорювався.

Апелянт не має до вказаного кримінального провадження жодного відношення, та не має жодного процесуального статусу.

Прокурор у кримінальному провадженні не надав доказів, і не встановив тієї обставини, що вона була обізнана про можливі незаконні дії попередніх власників автомобіля і, знаючи про такі незаконні дії, виявила бажання придбати такий транспортний засіб.

Також апелянт, посилаючись на поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, зазначала, що про наявність арешту належного їй авто стало відомо 26.08.2025 року, коли, рухаючись вказаним автомобілем, її зупинили працівники поліції для перевірки документів та повідомили про даний факт.

30.10.2025 від прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він зазначав, що допитана в рамках досудового розслідування свідок ОСОБА_6 повідомила, що вищевказаний автомобіль було зареєстровано на її ім`я на підставі довіреності від 01.03.2024, виданої на неї та її чоловіка від імені ОСОБА_9 , договору купівлі-продажу даного автомобіля вона не надала та не змогла чітко повідомити обставини придбання даного автомобіля, а також обґрунтовано повідомити ціну, за якою було придбано зазначений автомобіль. Також ОСОБА_10 не повідомила, хто на даний час користується даним автомобілем.

Прокурор у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , який не заперечував проти здійснення судового розгляду без участі прокурора, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без повідомлення та у відсутності власника майна ОСОБА_6 або її представника, та відомості про направлення їй копії оскаржуваної ухвали відсутні.

Як зазначено в апеляційній скарзі, про наявність оскаржуваної ухвали ОСОБА_6 стало відомо лише 26.08.2025, та відомостей на спростування вказаних даних матеріали судового провадження не містять. Апеляційну скаргу подано ОСОБА_6 засобами поштового зв`язку 29.08.2025.

У зв`язку із наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу подано власником майна в межах строку, передбаченого абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а відтак не убачає підстав для розгляду питання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва прокурорів Офісом Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000632 від 02.02.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 205-1, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 1, 3, 4 ст. 358, ст. 386, ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 200 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що приблизно в липні 2014 року перебуваючи в м. Києві, більш точний час та місце досудовим розслідуванням встановити не вдалося, ОСОБА_11 , разом з іншими на даний час невстановленими особами, вирішила створити стійке ієрархічне об`єднання осіб для спільної діяльності з метою вчинення особливо тяжких, тяжких та інших злочинів, до складу якої у різний період часу входили: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , та інші невстановлені на даний час особи, запропонувавши останнім прийняти участь у вчиненні запланованих нею злочинів, пов`язаних з ухиленням від сплати податків до бюджетів, підробленням документів, печаток, штампів та бланків, збуту чи використання підроблених документів, печаток, штампів, внесенні в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, а також умисному поданні для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості та заволодінням чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою та набуття, володіння або використання коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню доходів), заволодіння чужим майном, в особливо великому розмірі.

01.07.2022 у кримінальному провадженні № 0000632 складено та повідомлено про підозру ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 КК України (в редакції Закону N 2341-III від 05.04.2001), ч. 2, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, матеріали відносно якого виділене в окреме кримінальне провадження, яке зупинено, а ОСОБА_30 оголошено в міжнародний розшук.

Як зазначено у клопотанні, за припущенням органом досудового розслідування, за викладених у клопотанні обставин ТОВ «ІВК «РЕЦИКЛІНГ» (ПН 40193925) ймовірно безпідставно перерахувало 4 512 000,00 грн. ОСОБА_12 , які в подальшому були витрачені на придбання автомобіля Mercedes-Benz S 400 d 4MATIC Long VIN НОМЕР_2, що на думку органу досудового розслідування може містити ознаки легалізації - вчинення фінансової операції чи правочину з коштами або іншим майном, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчинення дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких коштів або іншого майна чи володіння ними, прав на такі кошти або майно, джерела їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набуття, володіння або використання коштів чи іншого майна, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів.

У подальшому, з метою уникнення кримінальної відповідальності та арешту майна, яке було здобуто в злочинний спосіб, вказаний автомобіль було перереєстровано на ОСОБА_31 , після чого здійснено ряд перереєстрації права власності. На даний час, згідно відомостей автоматизованої інформаційної системи МВС України, вказаний автомобіль належить ОСОБА_6 .

Постановою органу досудового розслідування від 08.04.2025 автомобіль Mercedes-Benz S 400 d 4MATIC Long VIN НОМЕР_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

14.04.2025 прокурор другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на автомобіль марки «Mercedes-Benz» S 400 d 4MATIC Long VIN НОМЕР_2, держаний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження цим майном.

Клопотання прокурора мотивовано необхідністю арешту вищевказаного майна з метою забезпечення його збереження як речового доказу.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.04.2025 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на автомобіль марки «Mercedes-Benz» S 400 d 4MATIC Long VIN НОМЕР_2 , держаний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження цим майном.

Постановляючи ухвалу про задоволення клопотання прокурора про арешт вищевказаного майна, слідчий суддя зазначив про наявність підстав для арешту вказаного майна з метою спеціальної конфіскації.

Перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів встановила, що при розгляді клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя допустив істотні порушення вимог кримінального-процесуального закону, які є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно п. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, у порушення вимог п.п. 1, 3-1 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт вказаного у клопотанні майна, належним чином не мотивував та не обгрунтував в ухвалі свій висновок про наявність підстав для арешту майна, обмежившись за змістом ухвали лише переліком норм кримінального процесуального закону, які регулюють порядок накладення арешту на майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. (п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК), та зазначивши про арешт майна з метою спеціальної конфіскації (п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК), які є різними правовими підставами для арешту майна.

При цьому, задовольнивши клопотання прокурора та наклавши арешт на транспортний засіб третьої особи із забороною його відчуження та розпорядження, слідчий суддя самостійно змінив підставу та мету такого арешту, вийшовши за межі поданого клопотання.

Так, як убачається із клопотання прокурора, як на підставу та мету накладення арешту, прокурор у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, посилався необхідність збереження транспортного засобу як речового доказу у кримінальному провадженні.

У той же час слідчий суддя, не навівши в ухвалі мотивів та обгрунтування наявності жодної підстави з переліку, передбаченого ч. 2 ст. 170 КПК України, наклав арешт на майно з посиланням на мету забезпечення спеціальної конфіскації майна як виду покарання, без обгрунтування такого висновку, не перевіривши та залишивши поза увагою доводи та обставини, на які посилався прокурор в своєму клопотанні.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, ухвала слідчого судді постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Крім того, колегією суддів встановлено, що слідчим суддею допущено і інші істотні порушення вимог Кримінального процесуального закону під час розгляду клопотання.

Так, як убачається із вимог ч. 1, 2 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Необхідність розгляду клопотання про арешт майна у відсутності власника майна завжди має бути об`єктивно обґрунтована з метою недопущення порушення права на захист особи та забезпечення змагальності, всебічності судового розгляду.

Відповідна необхідність може обумовлюватися наявністю обґрунтованої підозри, що власник майна, в разі повідомлення про наміри накласти арешт на його майно, може сховати, знищити, пошкодити, відчужити майно.

У будь-якому випадку слідчий або прокурор повинні мотивувати необхідність розгляду клопотання без повідомлення власників майна, а слідчий суддя переконатися, що таке мотивування є обґрунтованим.

Однак, слідчий суддя прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання прокурора про арешт майна без повідомлення власника транспортного засобу - ОСОБА_6 , жодним чином не мотивувавши своє рішення наявністю для цього підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

На переконання колегії суддів, допущені слідчим суддею вказані порушення у їх сукупності є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставами для скасування судового рішення.

За таких обставин, ураховуючи, що слідчим суддею розглянуто клопотання прокурора про арешт майна без з`ясування всіх обставин, передбачених ст.ст. 172, 173 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 376, 407, 409, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 квітня 2025 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про накладення арешту на автомобіль марки «Mercedes-Benz» S 400 d 4MATIC Long VIN НОМЕР_4, держаний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3