ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 621/2428/24 Провадження 1-кп/636/708/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2026 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві кримінальне провадження № 0000239, яке внесене 15.04.2024 до ЄРДР, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зідьки Харківської області, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,-

встановив:

В провадженні суду перебуває обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України.

04.03.2026 прокурором начальником Зміївського відділу Чугуївської окружної прокуратури ОСОБА_4 до суду надано клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 , яке обґрунтовано наступним. Встановлено, що 14 квітня 2024 року о 08.00 год., відповідно до затвердженого графіку нарядів та чергувань поліцейських сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області на квітень 2024 року, затвердженого наказом № 126, група реагування патрульної поліції відділу поліції № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області з позивним «Занки-З6» у складі інспектора СРПП ОСОБА_5 , у званні старшого лейтенанта поліції, та інспектора СРПП ОСОБА_6 , у званні старшого лейтенанта поліції, заступили на добове чергування на службовому автомобілі RENO DUSTER, з номерним знаком « НОМЕР_1 », у зоні патрулювання та обслуговування Зміївської територіальної громади Чугуївського району Харківської області.

14 квітня 2024 року, близько 20.59 год., до чергової частини ВП №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області зі служби «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_7 щодо вчинення відносно неї психологічного насильства її братом ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому, дане повідомлення 14 квітня 2024 року зареєстровано в ITC «Інформаційний портал Національної поліції України» за №2141 та для відпрацювання виклику, завдання надійшло на планшетний пристрій наряду ГРПП «Занки-36».

14 квітня 2024 року, близько 21.25 год., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось за можливе, група реагування патрульної поліції відділу поліції № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області у складі: інспектора СРПП ОСОБА_5 та інспектора СРПП ОСОБА_6 , керуючись Наказом МВС України №357 від 27.04.2020 «Про затвердження Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України», прибули за адресою: с. Зідьки, вул. Польова, 32, за повідомленням ОСОБА_7 , де також знаходився і ОСОБА_3 . В подальшому, того ж дня, перебуваючи за вищевказаною адресою, під час складання нарядом ГРПП у складі інспектора СРПП ОСОБА_5 та інспектора СРПП ОСОБА_6 , адміністративного протоколу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) та термінового заборонного припису стосовно кривдника, відповідно до Закону України від 07.12.2017 «Про запобігання та протидію домашньому насильству», відносно ОСОБА_3 , останній, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почав поводити себе агресивно, шляхом висловлювання у їхню адресу нецензурної лайки та погроз заподіяння тілесних ушкоджень, ігноруючи неодноразові вимоги працівників поліції про припинення неправомірної поведінки. В подальшому, 14 квітня 2024, близько 22.54 год., перебуваючи на території двору домоволодіння за вищевказаною адресою, у ОСОБА_3 виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень працівникам правоохоронного органу при виконанні ними своїх службових обов`язків. Після того, в той же день та час, ОСОБА_3 діючи умисно, з метою реалізації свого кримінально протиправного умислу, наблизився впритул до інспектора СРПП ОСОБА_6 , якого штовхнув від себе руками, внаслідок чого ОСОБА_6 впав на руки та спину на розташований біля воріт велосипед. Після того, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій умисел, одразу підійшов до інспектора СРПП ОСОБА_5 , який в той час знаходився поряд, та наблизившись впритул, наніс останньому один удар кулаком правої руки в область голови зліва. В подальшому, в той же день, близько 22.58 год., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось за можливе, перебуваючи на території двору домоволодіння за вищевказаною адресою, ОСОБА_3 продовжуючи поводити себе агресивно, ігноруючи неодноразові вимоги працівників поліції про припинення неправомірної поведінки, став далі реалізовувати свій єдиний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень працівникам правоохоронного органу, при виконанні ними своїх службових обов`язків, наблизився впритул до інспектора СРПП ОСОБА_5 , та діючи умисно, знову наніс останньому один удар кулаком правої руки в область голови зліва, від якого ОСОБА_5 впав на праву руку асфальтованого покриття.

В результаті зазначених протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14/72-Зм/24 від 17.04.2024, заподіяно тілесне ушкодження у вигляді садна на згинальній поверхні лівого передпліччя в верхній третині, що по ступеню тяжкості це тілесне ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень (згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995), та потерпілому ОСОБА_5 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14/73-Зм/24 від 17.04.2024, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді гематоми на розгинальній поверхні правого передпліччя в нижній третині та ділянки травматичного набряку м`яких тканин в лобній області ліворуч, по ступеню тяжкості ці тілесні ушкодженні, як у сукупності, так і кожне окремо, відносяться до легких тілесних ушкоджень (згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995).

03.05.2024 ОСОБА_3 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 345 КК України., 26.06.2024 ОСОБА_3 вручено обвинувальний акт.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні нетяжкого злочину проти авторитету органі державної влади, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, та наявність ризиків, зазначених в ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, вважаю за доцільне застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Так встановлено, що обвинувачений переховується від суду, в судові засідання не з`являється, перебуває у державному розшуку по кримінальному провадженню № 0000157 від 17.03.2025 за ч.1 ст. 289 КК України.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, відмічаю, що ризиком можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, вважаю, що неявка обвинуваченого до суду, перебування останнього у державному розшуку, свідчить про намагання останнім уникнути покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Моніторингова місія ООН з прав людини в Україні звертає увагу на те, що досудове тримання під вартою не повинно бути обов`язковим для всіх обвинувачених в конкретному злочині без урахування індивідуальних обставин.

Ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня ( Панченко проти Росії).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню ( Бекчиєв проти Молдови). Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання (Сулаоя проти Естонії), § 64) та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Ноймайстер проти Австрії).

У той час, як серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (Ідалов проти Росії, Гарицький проти Польщі, Храїді проти Німеччини, Ілійков проти Болгарії).

У своєму Рішенні «Подвезько проти України» № 74297/11 від 12.02.2015 року Європейський суд у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно п.5 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

У зв`язку з викладеним просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання.

Вивчивши матеріли клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені дані про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, за № 0000239 від 15.04.2024.

26.06.2024 стосовно ОСОБА_3 складено обвинувальний акт, який вручено останньому.

Згідно відомостей з ВП№2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області від 20.11.2025 ОСОБА_3 перебуває у державному розшуку по кримінальному провадженню № 0000157 від 17.03.2025 за ч.1 ст. 289 КК України.

Ухвалою суду від 04.03.2025 ОСОБА_3 оголошено у розшук.

Ухвалою суду від 04.03.2026 надано дозвіл на затримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою приводу останнього для вирішення питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи, на судовий розгляд упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Відповідно до ст. 186 КПК України клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Відповідно до ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті. Слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може бути розглянуто за відсутності обвинуваченого, крім випадку оголошення його у міжнародний розшук.

Враховуючи, що ОСОБА_3 у міжнародний розшук не оголошено, стороною обвинувачення не використано всі можливі процесуальні заходи з метою забезпечення явки обвинуваченого у судове засідання, суд приходить до висновку про доцільність відмови у задоволені клопотання прокурора, оскільки його вирішення по суті неможливо за відсутності обвинуваченого.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 183, 186, 193 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора начальника Зміївського відділу Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0000239, яке внесене 15.04.2024 до ЄРДР, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1