Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/48/26 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.121 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2026 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000294 заапеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 23.04.2025, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Павлиш, Онуфріївського району Кіровоградської області, громадянин України, українець, не працюючий, освіта повна загальна середня, не одружений, утриманців не має, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживаючий АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 ,

засуджений ч.2 ст.121 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахується з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання термін перебування його під вартою, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а саме з 02 липня 2024 року по день набрання законної сили даним вироком включно.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, за таких обставин.

Так, 21.03.2024 року ОСОБА_8 приблизно о 14 год. 00 хв. спільно із своїм братом ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходились у житловій кімнаті будинку своєї матері ОСОБА_11 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Перебуваючи у вказаному місці між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_8 , раптово виник умисел на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи даний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_10 не менше двох ударів кулаком рук в область голови, спричинивши таким чином останньому тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми: крововиливу під тверду мозкову оболонку в лівій півкулі головного мозку, некрозу речовини головного мозку в лівій скроневій частці по нижній поверхні, рубця в лівій бровній ділянці як наслідок заживлення рани, які згідно висновку судово-медичної експертизи №19 від 06.05.2024 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

22.03.2024 ОСОБА_10 був доставлений до КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради, в подальшому після проходження курсу лікування ОСОБА_10 22.04.2024 доставлено до КНП «Олександрівська лікарня Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області», де унаслідок отриманих за вищевказаних обставин тілесних ушкоджень в цей же день останній помер.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок районного суду та ухвалити новий, яким його виправдати.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що саме свідок ОСОБА_12 ввів в оману, як орган досудового слідства так і суд, оскільки спочатку надавав показання. що бійка між ним та братом відбувалася 14.03.2024, але в судовому засіданні останній змінив свої показання та вказав що бійка відбувалася вже 21.03.2024, щоб його показання узгоджувалися з проведеною експертизою.

Також, зазначає, що 21.03.2024 він знаходився у своєї матері в с. Цвітне, разом з ним в цей день в будинку знаходилися його мати потерпіла ОСОБА_11 , брат ОСОБА_13 та свідок ОСОБА_12 .

В цей день алкогольні напої він не вживав, оскільки після вжитого алкоголю напередодні йому було дуже погано. ОСОБА_12 і його брат ОСОБА_13 пішли за горілкою до свідка ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_12 посварився з ОСОБА_10 за горілку і вдарив його тому, що брат забрав у нього горілку. Додому ні його брат, ні свідок ОСОБА_12 не повернулися в цей день. Його брат вдома не ночував і наступного дня він пішов його шукати.

Знайшов його в яру та побачив що останній був в крові і він зрозумів, що в брата ОСОБА_13 щось із шлунком, привіз його з мамою додому та визвали швидку допомогу.

Вказує, що раніше брат ОСОБА_13 також падав у яму на початку березня та дуже вдарився головою. З братом вони не бились, однак були випадки коли вони лише боролися.

Також зазначає, що органами досудового розслідування не перевірена версія нанесення тілесних ушкоджень його брату саме свідком ОСОБА_12 .

Далі він поїхав у Запорізьку область де рив окопи для ЗСУ і лише в липні 2024 року йому стало відомо що він у розшуку, та його затримали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок районного суду скасувати та його підзахисного за ч.2 ст.121 КК України - виправдати.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що підставою для скасування судового рішення у відповідності до вимог ч. 1 п. 1,2,4 ст. 409 КПК України є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, у вироку зазначено, що суд також бере до уваги, як належний та допустимий доказ протокол слідчого експерименту досліджений в судовому засіданні з потерпілою ОСОБА_11 від 09.05.2024 та переглянутий відеозапис до протоколу, які є вагомими доказами у даному кримінальному провадженні.

Також, суд першої інстанції посилається на протокол слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_11 від 09.05.2024 в ході якого останній було запропоновано розповісти та показати яким чином її сином ОСОБА_10 були отримані тілесні ушкодження незадовго до смерті. Потерпіла ОСОБА_11 показала де відбувалася бійка між її синами та повідомила ,що вона їх розтягувала і показала що вони лежали на підлозі. Відтворила удари зігнутим кулаком в ліву частину голови, які наносив обвинувачений ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 . Після того вона їх розборонила.

Але немає жодних обґрунтувань чому суд ставиться критично до показань наданих повторно в судовому засіданні потерпілою ОСОБА_11 та враховує її похилий вік і стан після інсульту, перебування під час події в нетверезому стані та значний проміжок часу між вчиненням кримінального правопорушення та наданням показань в судовому засіданні.

Зокрема, потерпіла показала що вони місяць вживали спиртні напої, сини билися, однак не змогла назвати ні дату події, ні деталі бійки між синами, а отже її показання можуть містити неточності, які обумовлюються особливостями пам`яті людини в такому стані.

Взагалі у потерпілої ОСОБА_11 не було адвоката, який би міг їй роз`яснити її права, а саме не давати будь-яких показань скориставшись ст. 63 Конституції України.

В суді першої інстанції не заявлялося клопотання про визнання недопустимим протокол слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_11 від 09.05.2024, оскільки остання змінила свої показання, проте суд першої інстанції їх безпідставно не врахував.

Також, в ході судового розгляду обвинувачений, після зміненого прокурором обвинувачення, заявляв клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_12 , проте надалі відмовився від його допиту під час судового засідання. Але суд мав би з власної ініціативи допитати свідка ОСОБА_12 , оскільки він останній бачив ОСОБА_10 живим

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. У сі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Не зрозуміло, яка саме медична допомога надавалася ОСОБА_10 і цього в матеріалах справи немає. Згідно записів з медичної карти №4397 стаціонарного хворого ОСОБА_10 , останній був доставлений до лікарні без свідомості.

В медичній карті стаціонарного хворого №4397 КНП «Кіровоградська обласна лікарня» мається запис при поступленні в лікарню про наявність садна в потиличній ділянці голови зліва, яке могло утворитися від дії тупого предмету, як від удару, так і при ударі об нього, в тому числі і при падінні положення стоячи на плоскість спиною.

Судово-медичних даних в якому положенні перебувала особа, що наносила тілесні ушкодження, стосовно потерпілого в момент заподіяння тілесних ушкоджень не має.

Експерт ОСОБА_15 вказав у своєму висновку, що час відсутності клінічних проявів залежить від індивідуальних особливостей організму, з моменту травми до проведення операційного втручання пройшло орієнтовно 24-48 год., тобто травма могла бути спричинена 21.03.2024. Крім того, тілесні ушкодження у ОСОБА_10 не могли утворитися від падіння.

Також судом у вироку зазначено, що обвинувачений, наносячи удари в область голови потерпілого повинен був розуміти, що голова є життєво важливим органом людини, а тому свідомо припускав спричинення шкоди здоров`ю потерпілого. Саме від дій ОСОБА_8 настали наслідки у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_10 , а тому між діями обвинуваченого і наслідками, що настали існує прямий причинний зв`язок, але чим саме наносив обвинувачений удари, якою рукою, кулаком чи яким тупим предметом, цього у вироку взагалі не зазначено.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичних обставин провадження, юридичної кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини просить вирок суду скасувати внаслідок невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дати набрання вироком суду законної сили. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з дня затримання останнього - з 02.07.2024, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, по день набрання вироком законної сили.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції, недостатньо обґрунтовано та вмотивовано рішення про призначення ОСОБА_8 покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі, яке є майже найм`якішим покаранням за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та не відповідає як ступеню тяжкості кримінального правопорушення, так і особі обвинуваченого.

Також, районний суд, визнавши ОСОБА_8 винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні, безпідставно призначив обвинуваченому покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі, тобто без дотримання загальних засад призначення покарання, а саме без врахування ступеня тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та обставини справи, що обтяжують покарання, внаслідок чого не забезпечено мету покарання у вигляді виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_8 відносяться до категорії тяжких.

Наслідком вчиненого обвинуваченим злочину є смерть людини, що неможливо усунути, відшкодувати чи мінімізувати.

Крім того, призначаючи ОСОБА_8 строк покарання, наближений до мінімального строку позбавлення волі, суд не врахував те, що обвинувачений своєї вини в інкримінованому йому злочині не визнав, намагаючись таким чином уникнути кримінальної відповідальності.

Також, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки у резолютивній частині вироку, всупереч вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України не зазначив строк і порядок набрання вироком законної сили та початок строку відбування покарання, а лише вказав, що строк відбуття покарання слід рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 слід обраховувати з дня ухвалення вироку суду - 23.04.2025, зарахувавши попереднє ув`язнення з 02.07.2024 до набрання вироку законної сили.

Таким чином, районний суд не зазначивши в резолютивній частині оскаржуваного вироку відомості про строк і порядок набрання вироком законної сили, а також початок строку відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , що передбачено п.2 ч.4 ст.374 КПК України, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування вироку судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили ухвалити виправдувальний вирок, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого та його захисника слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково з таких підстав.

Суд першої інстанції також обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,що в повному обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та навів у вироку.

Допитаний в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що 21.03.2024 він знаходився у своєї матері в с. Цвітне, разом з ним в цей день в будинку знаходилися його мати потерпіла ОСОБА_11 , брат ОСОБА_13 та свідок ОСОБА_12 .

В цей день алкогольні напої він не вживав, після вжитого алкоголю напередодні йому було погано. Свідок ОСОБА_12 і його померлий брат ОСОБА_13 пішли за горілкою до свідка ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_12 посварився з боатомза горілку і вдарив брата, тому що ОСОБА_16 забрав горілку. Додому ні його брат, ні свідок ОСОБА_12 не повернулися в цей день.

Його брат вдома не ночував і наступного дня він пішов його шукати. Знайшов його в яру та побачив що останній був в крові. Він зрозумів, що в брата ОСОБА_13 щось із шлунком, привіз його з мамою додому та визвали швидку допомогу.

Раніше брат ОСОБА_13 падав у яму на початку березня, вдарився головою. З братом не бився, однак були випадки коли вони боролися.

Далі він поїхав у Запорізьку область і лише в липні 2024 року йому стало відомо що він у розшуку, та його затримали.

Також пояснив що свідок ОСОБА_12 спочатку надавав показання,що бійка між ним та братом відбувалася 14.03.2024, але в судовому засіданні останній змінив свої показання та вказав, що бійка відбувалася вже 21.03.2024, щоб його показання узгоджувалися з проведеною експертизою. Зазначив, що органами досудового розслідування не перевірена версія нанесення тілесних ушкоджень його брату саме свідком ОСОБА_12 .

Також пояснював що в березні його брат ОСОБА_13 падав у яму в якій знаходиться сухе дерево та вдарився головою. ОСОБА_13 він не бив.

Потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що вони пили всі місяць. Пішли ввечері за горілкою, а ОСОБА_17 спав.

ОСОБА_13 довго дома не було, вона його чекала, потім ОСОБА_17 прийшов та сказав що ОСОБА_13 харчить і йому погано, далі вони його на тачці привезли додому та викликали швидку допомогу.

В цей день коли вони вживали спиртні напої ОСОБА_13 її вдарив, а ОСОБА_17 хотів захистить та вони побилися, а вона їх розборонила. Потім знову вони пішли за горілкою. Випивали в неї вдома по вул. Шевченка.

Вони штовхалися, не сильно билися. Один одного били, той вдарив, той вдарив і розбіглися. Вони падали на підлогу, качались і вона їх розтягнула. Пили разом з ОСОБА_18 . ОСОБА_18 не було, а потім він прийшов і ОСОБА_16 пішов з ним знову за горілкою.

Вранці ОСОБА_17 його знайшов сказав що щось з ОСОБА_19 трапилося, взяли тачку привезли додому, потім визвали швидку допомогу.

Володя падав у яму, але в який день це було не пам`ятає. ОСОБА_13 лежав в реанімації.

ОСОБА_17 поїхав на війну, потім його знайшли. Яма у яку впав ОСОБА_13 метрів три, глибока, там дерево лежало в ямі і він виліз якось сам.

Повторно допитана в судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що в той день, дату назвати не може, але це день напередодні коли знайшли ОСОБА_13 в яру то сини її не билися. ОСОБА_17 спав, а їй було погано бо вони напилися. Володя пішов за горілкою, а вона його чекала, потім ОСОБА_17 вранці пішов його шукати, знайшов в яру та привезли додому, визвали швидку допомогу.

В той день перед тим, як знайшли ОСОБА_13 вони не билися, вони ніколи так сильно не билися, а просто боролися. Бійки як такої не було. Вона не може нічого сказати бо після інсульту нічого не розуміє. Експерт на слідчому експерименті показував, що він отак бився, але такого не було, вона їм показувала що сини просто боролися.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 21.03.2024 він прийшов до ОСОБА_20 до хати, та зранку вживали спиртні напої, приблизно у 7.00 год. ранку. Крім них нікого в хаті не було. За горілкою ходили два рази до обіду, брали по 1 літрі.

Потім він пішов додому, коли йшов додому то синяків у потерпілої не було, а коли повернувся до ОСОБА_20 приблизно у 14.00 чи 15.00 то побачив у потерпілої ОСОБА_11 два синяки на обличчі. Запитав що у них тут сталося на що ОСОБА_17 повідомив що ОСОБА_13 бив матір, а він її захищав та вони побилися.

Він не був присутній при бійці ОСОБА_17 та ОСОБА_13 . Потім він після обіду пішов з ОСОБА_13 за горілкою, купили горілки, випили та розійшлися в різні сторони. Він пішов до знайомого в гості, а ОСОБА_13 пішов додому.

На другий день ОСОБА_17 прийшов і сказав що ОСОБА_13 погано, знайшли в яру та привезли на тачці додому, далі визвали швидку допомогу.

В будинку в той день свідок бачив працівників ТЦК та поліцію.

Коли йшли за горілкою то ОСОБА_13 не скаржився що в нього щось болить.

Дійсно, ОСОБА_13 йому казав, що падав в яму, але це було задовго до 21.03.2024, з ями виліз самостійно.

Допитаний повторно свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що все те, що він повідомляв в судовому засіданні минулого разу у судовому засіданні було 21.03.2024.

Він ОСОБА_13 не бив. ОСОБА_13 йому не жалівся, що в нього болить голова. Він з потерпілим пішли в магазин купили горілки, ОСОБА_10 пішов вправо, а він на ліво і більше він його живого не бачив.

Він з ОСОБА_10 пішли по горілку в магазин. ОСОБА_8 з матір`ю були дома чекали їх. Після обіду він до них не повернувся, я пішов в гості. ОСОБА_13 в іншу сторону. ОСОБА_21 пішов ОСОБА_13 не знає.

Уточнив, що коли розійшлися зранку синців на обличчі у ОСОБА_22 не було, а прийшов після обіду то в неї два синця. Розборки були зранку 21 березня 2024 року.

На запитання обвинуваченого чому свідок давав спочатку покази що бійка відбувалася 14.03.2024, а в судовому засіданні змінив показання на 21.03.2024, свідок відповів, що про 14.03.2024 йому нічого не відомо, давав покази слідчому, але не пам`ятає, що він тоді казав, пам`ятаючи лише день неділі.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що фактично їй нічого не відомо.

В кінці березня 2024 року до неї прийшли ОСОБА_23 і ОСОБА_10 , допомагали їй з дровами і ОСОБА_13 сказав, що в нього болить голова. Вона їм винесла чекушку, вони з ОСОБА_24 випили та пішли в різні сторони. Це було коли вони приходили.

В березні ОСОБА_10 бачила разів два чи три, допомагали їй з дровами, останній раз сказав, що болить сильно голова, чому голова болить не сказав. Подряпин вона не бачила, ОСОБА_13 у шапці був вона не придивлялася до подряпин.

Раніше ОСОБА_13 казав що впав у погріб, а коли він упав вона не знає. Потім узнала по розмовах в селі, що погріб знаходиться, як іти до них додому.

Про сімейні обставини що там у них дома твориться їй не казали.

Вона далеко живе і ніхто нічого про бійку їй не казав, але якісь балачки були. ОСОБА_10 і ОСОБА_12 не сварилися. Вони пішли в різні сторони. Прийшли помогти з дровами і голова болить дайте щось випити. Вона не знає чи билися брати чи не билися. ОСОБА_10 з ОСОБА_12 пішли в різні сторони.

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що сім`я ОСОБА_20 жила нормально, потім почали зловживати спиртними напоями, із сім`ї знає всіх ОСОБА_22 , ОСОБА_17 і ОСОБА_13 покійного.

Проживали всі разом ОСОБА_10 в своїй хаті, а вони в своїй хаті. Щоб випивали він не бачив вони жили трохи далі.

ОСОБА_13 до нього заходив та пожалівся що йому важко, це було десь перед смертю за 10 днів, може раніше, а може пізніше. Пожалівся що болить голова, зняв шапку і показав дві подряпини і пожалівся, що болить голова. Обличчя у ОСОБА_13 чисте було коли заходив, подряпини давні були,

Потім він свідок почув що ОСОБА_10 помер. Про причини смерті він не чув, чув що билися вони, а хто з ким йому не відомо.

Коли бачив ОСОБА_13 лице було чисте, подряпини були на голові в двох місцях попереду і по боках, шапку зняв, але свідок не роздивлявся. Неначе як пошкрябане було і було воно старе, він ні разу ніде не падав, він ні з ким не спілкувався.

ОСОБА_10 товаришував з ОСОБА_12 вони сусіди. Про яму йому ОСОБА_13 казав що впав у яму цілу ніч сидів, може днів чотири чи п`ять тому, рани були старі пізніше показав де болить, по датах нічого не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що йшов на роботу та побачив як ОСОБА_27 та ОСОБА_22 везли на візку ОСОБА_28 .

Чув від односельчан, що вони між собою скандалять, випивають, бачив у них синці на обличчі, у ОСОБА_13 також. Звідки синці йому не відомо. Спитав у ОСОБА_22 та ОСОБА_17 що з ОСОБА_13 , вони відповіли що йому погано, свіжих синців у ОСОБА_13 не бачив, чув що вони там побилися про це говорив йому ОСОБА_12 , допоміг довезти ОСОБА_13 до будинку та пішов.

Свідок ОСОБА_29 судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він був понятим при проведенні слідчого експерименту із потерпілою ОСОБА_11 .

З її слів йому відомо, що вони побилися. Коли п`ють тоді б`ються, коли не п`ють тоді не б`ються.

Ніхто потерпілій на слідчому експерименті не погрожував, тиску на неї не було.

Під час перерви в слідчому експерименті вони вийшли на вулицю покурили, вона подихала свіжим повітрям.

Розповіла, що вони постійно в синяках.

ОСОБА_30 він бачив в синяках, між ними були сутички, але коли вони були він не знає. ОСОБА_13 не бачив він по селу не ходив.

Слідчий експеримент проводився восени, зайшли в хату і ОСОБА_11 показувала і розказувала, як вони там билися.

Безпосередньо він не бачив як вони билися, але в селі говорили, хто був ініціатором сварок він не знає.

Свідок ОСОБА_31 судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що вона була на слідчому експерименті, заходили в будинок мама ОСОБА_8 показувала як вони билися, ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , потім і її били.

Тиск на ОСОБА_11 не здійснювався, вказівок що їй говорити ніхто не давав. В перерві слідчого експерименту ніхто тиск на потерпілу ї не здійснював.

Безпосередньо їй, як свідку про нанесення тілесних ушкоджень їй нічого не відомо. По селу чутки ходили що вони билися, особисто свідок не бачила.

Потерпіла ОСОБА_11 показувала, як все відбувалося, потім говорила що вона не пам`ятає, казала що не пам`ятає хто кому скільки ударів наносив. Потерпіла ОСОБА_11 пояснювала, що вона була після інсульту та в стані сп`яніння.

Свідок ОСОБА_32 судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що в неї перебувало кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 . Була вручена підозра, проведено ряд слідчих дій, збиралися докази.

Щодо показань свідка ОСОБА_12 то яку свідок дату вказував на допиті то така дата і зазначалася, чому свідок змінив свої показання в судовому засіданні їй не відомо.

Вся сім`я ОСОБА_33 ходила із синцями, визначити якого числа була бійка було важко. Тиск під час слідства працівники поліції ні на кого не здійснювали.

Експерт ОСОБА_15 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що висновки експертиз №19 від 06.05.2024 та 09.05.2024 правильні.

Пошкодження виникли внаслідок субдуральної гематоми. Якби це було падіння то були б протиударні пошкодження, однак в даній ситуації їх немає.

Після ударів є світлий проміжок часу коли гематома наростає, потім людина може втрачати свідомість. В кожної людини відбувається це по різному. У померлого була рана в лівій бровній ділянці, гематома наростає протягом доби.

Алкоголь може впливати на світлий проміжок часу, а може і ні. В середньому це відбувається протягом 3-х годин.

Під час слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_34 хвилювалася, заспокоїлася і невпевнено показала, як наносились удари рукою по голові. Для таких ушкоджень достатньо одного удару, все залежить від судин людини.

На потерпілу ніхто не тиснув під час слідчого експерименту. Ушкодження припадають на 21.03.2024.

Крім даних показань обвинуваченого, свідків, потерпілої та експерту, вина ОСОБА_8 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 22.03.2024 з додатком (фото таблицями) відповідно до якого слідчим в період часу з 15.00 год. до 15.30 год. за участю понятих була оглянута ділянка місцевості, розташована у провулку від АДРЕСА_1 та зазначено що провулок являє собою ґрунтову дорогу зарослу травою та по праву і ліву сторону зарослу чагарниками, ґрунтова дорога нерівна та йде до спуску. На відстані 50 м. від початку провулка на трав`яному покритті виявлено вм`ятину, будь-яких інших слідів при огляді ділянки не виявлено. Далі дорога йде в напрямку вулиці Ярової с. Цвітне. Під час огляду предмети не вилучалися (а.с.121-125);

- протоколом огляду місця події від 22.03.2024 з додатком (фото таблицею) згідно якого слідчим в період часу з 16.17 год. до 16.54 год. за участю понятих було оглянуто домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 в якому проживав ОСОБА_10 .

Під час огляду присутній ОСОБА_11 було запропоновано надати особисті речі в які був одягнений її син ОСОБА_10 на що остання погодилася та винесла зі свого двору речі: куртка камуфляжна з нашаруванням речовини бурого кольору, гумові чоботи та шапку чорного кольору, які проведеним оглядом вилучені з місця події (а.с.126-130);

- протоколом огляду місця події від 22.04.2024 згідно з яким слідчим в період з 13:24 до 13.43 в присутності понятих оглянуто приміщення МОРГу Олександрівської ЦРЛ в Кіровоградській області за адресою вул. Шевченка,57 в смт. Олександрівка (корпус№6) де на секційному столі оглянуто та описано труп ОСОБА_10 (а.с.140);

- лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_10 №3069/19 від 23.04.2024 причина смерті віддалені наслідки внутрішньочерепної травми (а.с.141);

- висновком судово-медичного експерта №19 від 06.05.2024 згідно з яким встановлено, що смерть ОСОБА_10 настала внаслідок відділених наслідків перенесеної внутрішньочерепної травми у вигляді крововиливу під тверду мозкову оболонку перебіг якої ускладнився набряком та вклиненням головного мозку.

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми: крововиливу під тверду мозкову оболонку в лівій скроневій частці по нижній поверхні, рубця в лівій бровній ділянці, як наслідок за живлення рани, садна в потиличній ділянці голови зліва.

Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету.

Враховуючи морфологічну характеристику рубця в лівій бровній ділянці, який має забарвлення червонуватого кольору з фіолетовим відтінком, щільнуватий на дотик, наявний залишок гематоми під твердою мозковою оболонкою в ділянці лівої гемісфери головного мозку, що має забарвлення буро-коричневого кольору, з шершавою, нерівною поверхнею прилягаючою до павутинної мозкової оболонки та гладкою, блискучою, щільнуватою поверхнею, яка легко відокремлюється від поверхні твердої мозкової оболонки, а також даних судово-гістологічної експертизи, можна говорити, що давність утворення тілесних ушкоджень може відповідати близько 4-х тижнів.

Тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_10 в області голови з крововиливом під тверду мозкову оболонку в лівій півкулі великого головного мозку, перебіг якої ускладнився набряком головного мозку мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння та мають прямий причинно-наслідковий зв`язок із настанням смерті.

Тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_10 мають прижиттєвий характер та утворилися від 2-х травматичних дій тупих предметів.

При судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_10 слідів, які могли виникнуть при боротьбі, самообороні, не виявлено. В медичній карті стаціонарного хворого №4397 КНП «Кіровоградська обласна лікарня» мається запис при поступленні в лікарню про наявність садна в потиличній ділянці голови зліва, яке могло утворитися від дії тупого предмету, як від удару, так і при удар об нього, в тому числі і при падінні положення стоячи на плоскість спиною.

Судово-медичних даних, по яких можна було б судити про послідовність утворення тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_10 немає. Рана в лівій броівній ділянці утворилася від удару травмуючою поверхнею тупого предмету направленого спереду до заду. Садно в потиличній ділянці голови зліва утворитися від удару травмуючою поверхнею тупого предмету направленого ззаду до переду.

В момент отримання тілесних ушкоджень потерпілий міг знаходитися в самому різному положенні по відношенню до особи, яка наносила тілесні ушкодження.

Судово-медичних даних в якму положенні перебувала особа, що наносила тілесні ушкодження, стосовно потерпілого в момент заподіяння тілесних ушкоджень не має.

Після отримання тілесних ушкоджень потерпілий міг чинити будь-які самостійні дії переміщатися, кричати - звати на допомогу, деякий проміжок часу, по мірі наростання гематоми під твердою мозковою оболонкою, ця можливість втрачалась.

Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок віддалених наслідків перенесення внутрішньочерепної травми, у вигляді крововиливу під тверду мозкову оболонку перебіг якої ускладнився набряком та вклиненням головного мозку. При судово-токсилогічній експертизі вилученої крові у гр. ОСОБА_10 при поступленні в Кіровоградську обласну лікарню етиловий спирт не виявлено (а.с.148-156);

- висновком СМЕ №402 шматочків внутрішніх органів від трупа ОСОБА_10 (проведеної з 24.04.2024-30.04.2024) за підсумком експертизи у померлого - набряк головного мозку, забій мозку в лівій скроневій частці, субдуральна гематома, ушкодження прижиттєві, ймовірної давності утворення біля одного місяця, пневмонія (а.с.159-160);

- протоколом слідчого експерименту від 09.05.2024 з потерпілою ОСОБА_11 за участю судово-медичного експерта ОСОБА_15 та понятих з додатком (відеозаписом до протоколу) відповідно до якого потерпіла ОСОБА_11 розповіла та показала місце де її сини билися, та візуально показала, що удари наносились на пів зігнутим кулаком в область лиця померлого ОСОБА_10 (а.с.168-172).

- відеозаписом до протоколу слідчого експерименту з ОСОБА_35 від 09.05.2024 року, який проводився слідчою ОСОБА_36 за участю експерта ОСОБА_15 , спеціаліста криміналіста ОСОБА_37 , а також понятих ОСОБА_38 та ОСОБА_29 (а.с.146);

- висновком СМЕ №19 від 09.05.2024 згідно з яким механізм утворення черепно-мозкової травми: крововиливу під тверду мозкову оболонку в лівій півкулі головного мозку, некрозу речовини головного мозку в лівій скроневій частці по нижній поверхні, рубця в лівій бровній ділянці, як наслідок загоєння рани садна в потиличній ділянці голови зліва, які мали місце у гр. ОСОБА_10 не протирічять механізму їх утворення при обставинах на які вказує потерпіла ОСОБА_11 в протоколі слідчого експерименту(а.с.173-181).

- додатковим висновком №19 від 24.03.2025 ушкодження нанесені ОСОБА_10 не могли утворитися від падіння, оскільки відсутні ударні і протиударні ушкодження, при субдуральних гематомах деякий час відсутній клінічний прояв, в цей період потерпілий може бути в свідомості, виконувати активні дії, ходити, говорити, при наростанні об`єму гематоми призводять до втрати свідомості.

Час відсутності клінічних проявів залежить від індивідуальних особливостей організму, розмірів ушкоджених судин. Протягом 1-ї години кров у субдуральнуму просторі рідка, згортання починається через 2-3 години.

Протягом 1-ї доби гематома є рідко кров`ю з неоформленими дрібними і пухкими згортками. До кінця 2-3 доби гематома повністю сформована, з моменту травми до проведення операційного втручання пройшло орієнтовно 24-48 год., тобто травма могла бути спричинена 21.03.2024.

Проаналізувавши зазначені докази та обставини вчинення злочину, колегія суддів дійшла висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність в його діях. кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, необхідно зазначити наступне.

Так, кримінальна відповідальність за ч.2 ст.121 КК України настає за умисне тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та двома суспільно небезпечними наслідками, що настали: первинні тяжкі тілесні ушкодження, похідні смерть. При цьому, тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини умислом щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю щодо настання смерті потерпілого .

Разом із цим, питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передувала події, їх стосунки.

Як вбачається з пояснень свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_29 , ОСОБА_31 , ОСОБА_39 вся сім`я ОСОБА_20 ходила із синцями внаслідок постійних бійок та сварок. Що коли Кобицькі п`ють тоді б`ються, коли не п`ють тоді не б`ються.

Зокрема, в ході проведення слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_11 надала показання стосовно того, що в той день вони вживали спиртні напої син ОСОБА_40 її вдарив, а інший син ОСОБА_27 хотів захистить та вони побилися, а вона їх розборонила.

Згідно висновку СМЕ №19 від 09.05.2024 згідно з яким механізм утворення черепно-мозкової травми: крововиливу під тверду мозкову оболонку в лівій півкулі головного мозку, некрозу речовини головного мозку в лівій скроневій частці по нижній поверхні, рубця в лівій бровній ділянці, як наслідок загоєння рани садна в потиличній ділянці голови зліва, які мали місце у гр. ОСОБА_10 не протирічять механізму їх утворення при обставинах на які вказує потерпіла ОСОБА_11 в протоколі слідчого експеримент

Допитані свідки ОСОБА_29 та ОСОБА_31 в суді першої інстанції повідомили, що вони були присутні на слідчому експерименті, де в ході його проведення потерпіла ОСОБА_11 надавала добровільно, щиро та без примусу надала показання та показала на місця події про нанесення тілесних ушкоджень між братами та механізм нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 ударів кулаками в обличчя потерпілому ОСОБА_41 .

Також, в суді першої інстанції допитано в якості свідка ОСОБА_12 , який повідомив, що 21.03.2024 за горілкою ходили двічідо обіду, брали по 1 літрі. Потім він пішов додому, коли йшов додому то синців у потерпілої не було, а коли повернувся до ОСОБА_20 приблизно у 14.00 чи 15.00 то побачив у потерпілої ОСОБА_11 два синці на обличчі. Запитав що у них тут сталося на що ОСОБА_17 повідомив що ОСОБА_13 бив матір, а він її захищав та вони побилися.

За таких підстав, враховуючи послідовні та узгоджені показання свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_29 , ОСОБА_31 , ОСОБА_39 про те, що сім`я ОСОБА_20 билась коли вживали алкоголь та ходили з синяками, протоколом слідчого експерименту потерпілої ОСОБА_11 , згідно якого саме обвинувачений ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_10 два удари кулаком в голову та висновок експерту СМЕ №19 від 09.05.2024 згідно з яким садна ОСОБА_10 не протирічить механізму їх утворення при обставинах на які вказує потерпіла ОСОБА_11 в протоколі слідчого експерименту, враховуючи показання ОСОБА_12 про бійку братів ОСОБА_20 , колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляцій про те, що ОСОБА_8 не причасний до чинення кримінального правопорушення, як такі, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Термін «показання» в контексті ч. 4 ст. 95 КПК використовується для позначення відомостей, які надаються в судовому засіданні під час судового провадження. Правило, закріплене в цій нормі, має застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійному процесуальному джерелу доказів за вимогами ст. 95 цього Кодексу.

Водночас, метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю свідка слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення таких відомостей, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Ч. 4 ст. 95 КПК не застосовується до показань, наданих під час слідчого експерименту, однак вони можуть бути визнані допустимими доказами, якщо при проведенні цієї слідчої дії була додержана належна процедура. На обґрунтування цього сторона обвинувачення має надати докази того, що:

- до особи, яка приймала участь у слідчій дії, не застосовувався протиправний тиск;

- слідча дія проведена за власною волею такої особи та її вільним волевиявленням;

- вона усвідомлювала право мовчати і не свідчити проти себе;

- її права на захист і правову допомогу були забезпечені;

- у слідчій дії приймали участь поняті або здійснювався її безперервний відеозапис;

- права та процесуальні наслідки участі особи в проведенні слідчого експерименту були детально і ґрунтовно роз`яснені.

Також, якщо слідчий експеримент полягає лише у повідомленні підозрюваним відомостей про факти і не містить відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, він має розцінюватися як повторний допит і не може мати в суді доказового значення з огляду на частину 4 статті 95 КПК.

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від слідчого експерименту від 09.05.2024 з потерпілою ОСОБА_11 вказану слідчу дію проведено за участю судово-медичного експерта ОСОБА_15 та понятих. Вказану слідчу дію було проведено за наявності добровільної згоди. В ході проведення слідчого експерименту потерпілою ОСОБА_11 на місці вчинення злочину не лише розповідала про обставини вчинення злочину, але і продемонструвала, яким чином ОСОБА_8 наносив удари ОСОБА_10 , що в подальшому було покладено в основу проведення судово-медичної експертизи за результатами слідчого експерименту.

В суді першої інстанції допитані свідки ОСОБА_29 та ОСОБА_31 , які повідомили, що потерпілій ОСОБА_11 на слідчому експерименті ніхто не погрожував, тиску на неї не було. Також свідки підтвердили наявність синякив як на потерпілій ОСОБА_11 так і на ОСОБА_8 .

ОТже, у цьому випадку відсутні підстави для ототожнення показань та протоколу слідчого експерименту, які є окремими процесуальними джерелами доказів для встановлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК, а тому колегія судді не може визнати протокол проведення експерименту від 09.05.2024 за участю потерпілої ОСОБА_11 неналежним доказом.

Що стосується доводів апеляції про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 свідком ОСОБА_12 , необхідно зазначити наступне.

Як же було вище зазначено, що в суді першої інтонації допитувались свідки, які повідомили, що сім`я ОСОБА_20 жила нормально, потім почали зловживати спиртними напоямим, вся сім`я ОСОБА_20 ходила із синцями, коли п`ють тоді б`ються, коли не п`ють тоді не б`ються.

Також свідок ОСОБА_25 в суді першої інстанції повідомив, що ОСОБА_10 товаришував з ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_14 також підтверджує те, що ОСОБА_10 товаришував з ОСОБА_12 оскільки останні разом працювали у неї з дровами, в той день будь-якої сварки між ними не було..

Також в ході проведення слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_11 надала показання стосовно нанесення саме обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, які відповідно до висновку експерту СМЕ №19 від 09.05.2024 не протирічить механізму їх утворення.

З огляду на викладене довои апеляції про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 свідком ОСОБА_12 , не знайшли своє підтвердження спростовуються вищевикладеним.

При цьому, необхідно зазначити про те, що твердження ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_12 посварився з ОСОБА_10 за горілку та наніс його ушкодження є необґрунтованими та безпідставними, направленими на уникнення від кримінальної відповідальності.

В той же, час у колегії суддів ставиться критично до показань обвинуваченого в частині того, що свідок ОСОБА_42 побив його брата, як ходтидли потгорілку, оскільки безпосередньо ОСОБА_8 налав показання, що він не був свідком подій та залишився удома.

Що стосуєтьсь доводів апеляції про можливість отримання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень шляхом падіння, необхідно зазначити наступне.

Відповідно пояснень експерта ОСОБА_15 наданими у суді першої інстанції та додаткового висновку №19 від 24.03.2025 ушкодження нанесені ОСОБА_10 не могли утворитися від падіння, оскільки відсутні ударні і протиударні ушкодження, при субдуральних гематомах деякий час відсутній клінічний прояв, в цей період потерпілий може бути в свідомості, виконувати активні дії, ходити, говорити, при наростанні об`єму гематоми призводять до втрати свідомості.

Враховуючи наведене доводів апеляції про можливість отримання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень шляхом падіння є такими, що не знайшли своє підтвердження та спростовуються вищевикладеним.

Необхідно зазначити про те, що у справі наявні пояснення свідків про те, що ОСОБА_10 скаржився, що у нього боліла голова,через те, що він раніше (до 21.03.2024) упав у погреб.

В той же час як вбачається з пояснень експерта ОСОБА_15 наданими у суді першої інстанції та додаткового висновку №19 від 24.03.2025 гематома наростає протягом доби. Для отримання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, які перебуваю у причинному зв`язку із його смертю достатньо одного удару, все залежить від судин людини.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про те, що у випадку раніше ориманих тілесних ушкоджень, які перебувають у причинному зв`язку зі смертю раніше (до 21.03.2024) причино наслідкові наслідки настали б раніше, оскільки гематома наростає протягом доби.

Також не можуть бути враховані доводи апеляції про зміну обвинувального акту.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 338 КК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Не допускається зміна обвинувачення прокурором з кримінального проступку на злочин будь-якої тяжкості під час судового розгляду.

Так ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, вчиненим ним 14.03.2024.

Однак в ході розгляду справи, на підставі показань свідків, потерпілої, висновкі експерту встановлено, що обставини мали місце 21.03.2024.

Таким чином прокурором було змінено обвинувачення ОСОБА_8 , що не суперечить вимогам ч.1 ст. 338 КК України з урахуванням уточненого часу вчинення кримінального правопорушення.

Щодо доводів ОСОБА_8 про порушення слідчою ОСОБА_36 , які виразились у безпідставному розслідуванні кримінальної справи та направлення її до суду першої інстанції.

Так, судом першої та апеляційної інстанції надано оцінку обставинами встановленими в ході досудового розслідування.

Зокрема, під час судового розгляду судом першої інстанції з урахуванням заяв обвинуваченого вжито усіх заходів та забезпечено проведення всебічного, повного та неупередженого судового розгляду.

В судовому засіданні, як свідка допитано слідчу ОСОБА_43 що здійснювала розслідування кримінального провадження, допитано судово-медичного експерта ОСОБА_15 , а також свідків.

Разом з тим, судом першої інстанції забезпечено проведення під час судового розгляду додаткової судово-медичної експертизи, висновок якої №19 від 24.03.2025 досліджено та якому надано уцінку в сукупності з іншими доказами.

В суді допитані, як свідки ОСОБА_29 та ОСОБА_31 , що були присутні в якості понятих під час проведеного слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_11 , від 09.05.2024.

Під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_8 , який був забезпечений захисником не був обмежений та в повній мірі мав можливість і реалізовував усі, передбачені КПК України права обвинуваченого, обставин, що вказують на будь-які порушення права на захист стосовно обвинуваченого не встановлено.

Разом з тим, в ході розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції не встановлено, що будь-які інші особи, окрім ОСОБА_8 наносили потерпілому тілесні ушкодження.

Зміна обвинувачення, що мала місце 15.01.2025 в частині зміни, з урахуванням встановлених в ході судового розгляду об`єктивних даних щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, дати його вчинення здійснена у відповідності та з урахуванням вимог КПК України, зміст обвинувачення узгоджується з іншими доказами дослідженими у суді (висновками проведених експертиз, допитами свідків, потерпілої, експерта іншими матеріалами справи).

Сукупність досліджених в ході судового розгляду доказів, яким судом надано оцінку у суді першої та апеляційної інстанції щодо їх належності, допустимості та достовірності у своєму взаємозв`язку та достатності спростовують доводи обвинуваченого про непричетність до вчинення кримінального правопорушення у тому числі щодо фальсифікації матеріалів кримінального провадження щодо нього слідчою ОСОБА_44 .

До того ж, суд першої інстанції не обґрунтовував доведення вини обвинуваченого свідченнями, які надавав обвинувачений, потерпіла та свідки слідчий ОСОБА_36 , а безпосередньо перевірив показання вказаних осіб в суді на надав їм належну оцінку.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку або перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено. Також, не встановленого упередженого ставлення суду до обвинуваченого ОСОБА_10 під час розгляду справи.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких,особу винуватого, який не судимий, за місцем проживання характеризується негативно, на диспансерному обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, згідно довідки лікаря - нарколога має діагноз психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, с-м залежності, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховано відсутність обставини, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою перебуває(перебував) в сімейних відносинах.

Атому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах санкції визначеної ч.2 ст.121 КК України.

Що стосується доводів прокурора про призначення ОСОБА_8 максимального розміру покарання передбаченогоч.2 ст.121 КК України, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.ст.50,65 КК України та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону.

Так призначаючи ч.2 ст.121 КК України. покарання суд першої інстанції в повною мірою врахував те, що ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпеку та наслідки, конкретні обставини, особу обвинуваченого, який пропри те, що він раніше судимий, має не зняті та не погашені судимості, є батьком малолітньої дитини.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції в повною мірою врахував те, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, їх суспільну небезпеку та наслідки, конкретні обставини та особу обвинуваченого.

Попри відсутності обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченим, у обвинуваченого ОСОБА_8 наявна обставина, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою перебуває (перебував) в сімейних відносинах.

Згідно довідки лікаря - нарколога ОСОБА_8 має діагноз психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдромм залежності.

На переконання апеляційного суду, вимоги прокурора про призначення обвинуваченому максимального розміру покарання передбаченогоч.2 ст.121 КК Українипевною мірою знівелює вимоги ст. 65 КК України, в частині урахування особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Європейський суд з прав людини, у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. У справі "Бакланов проти росії" від 09.06.2005 та "Фрізен проти росії" від 24.03.2005, суд зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним", а у справі "Ізмайлов проти росії" від 16.10.2008 суд встановив, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

Таким чином колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покращання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Доводи наведені прокурором те, що суд не взяв до уваги характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, також те, що обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнавав не засуджували свої власні дії та не висловлювався критично щодо своєї поведінки, та як наслідок не розкаювався у вчиненому свого підтвердження є безпідставними, оскільки ці обставини повністю враховані судом при призначенні покарання та взяті до уваги у сукупності з іншими обставинами провадження.

Також, доводи прокурора про те, що судом першої інстанції призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки твердження апеляції прокурора не доводять того, що обвинуваченим необхідно призначити більш тяжке покарання.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора про більш суворого покарання не можуть бути задоволеними, як безпідставні. Адже, відповідно до вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно прокурор наполягає на призначенні більш суворого покарання, а призначене покарання є обґрунтованим, виваженим та справедливим, то підстав для зміни вироку суду чи його скасування колегія суддів не вбачає.

В той же час, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про неправильність визначення початку строку відбування покарання.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення про залік досудового тримання під вартою.

Ухвалою Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 липня 2024 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з дня затримання а саме з 01.00 год. 02.07.2024.

Проте, суд першої інстанції не зазначив строк і порядок набрання вироком законної сили та початок строку відбування покарання, а лише вказав, що строк відбуття покарання слід рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Таким чином, суд першої інстанції не зазначивши в резолютивній частині оскаржуваного вироку відомості про строк і порядок набрання вироком законної сили, а також початок строку відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , що передбачено п.2 ч.4 ст.374 КПК України.

Оскільки апеляційній доводи прокурора в цій знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, вирок суду першої інстанції необхідно змінити в частині визначення початку строку відбування покарання.

Таке, рішення, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, що відповідає принципам верховенства права, законності, презумпції невинуватості, змагальності сторін та безпосередності дослідження доказів в кримінальному судочинстві.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 23.04.2025 щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України, змінити в частині початку строку відбування та зарахування строку попереднього ув`язнення.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дати набрання вироком суду законної сили, а саме з 18.03.2026 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з дня затримання останнього з 02.07.2024, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, по день набрання вироком законної сили, а саме 18.03.2026 року.

В решті вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 23.04.2025, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4