УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2026 Справа №607/6915/26 Провадження №1-кс/607/2502/2026

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , ознайомившись зі клопотанням представника заявника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 , поданим у порядку ст. 206 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 30.03.2026 звернулася до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області через систему «Електронний суд» із клопотанням в порядку ст. 206 КПК України, відповідно до якого просила: відкрити провадження у справі за клопотанням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України за незаконне позбавлення свободи; викликати у судове засідання в обов`язкому порядку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для з`ясування обставин, викладених у клопотанні.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що 28 березня 2026 року ОСОБА_2 зупинено представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході спілкування ОСОБА_2 повідомив, що самостійно виховує доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і що має право на відстрочку на підставі п.4 ч.1 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, як батько який самостійно виховує та утримує дитину. ОСОБА_2 повідомляв, що згідно рішення суду місце проживання доньки визначено разом з ним, а станом на цей час в провадженні суду перебуває справа про позбавлення батьківських прав матері дитини. В ході спілкування ОСОБА_2 з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 , останні, із застосуванням фізичного примусу, помістили його до транспортного засобу та доставили до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Під час затримання ОСОБА_2 жодних протоколів про адміністративне затримання не складалось та працівниками патрульної поліції доставлення до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_5 не здійснювалось. Після прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 повідомили про необхідність проходження медичного огляду та повідомлено, що вони мають намір призвати для проходження військової служби під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема механізована ІНФОРМАЦІЯ_6 ). В подальшому працівники ІНФОРМАЦІЯ_4 силоміць забрали мобільний телефон у ОСОБА_2 та наразі зв`язок із ним не підтримується. 28.03.2025 о 21:52 із заявою до органу поліції звернулась неповнолітня ОСОБА_4 , яка скаржиться на неправомірні дії працівників ТЦК та СП які 28.03.2026 року близько 11:00 год по вулиці Будного м.Тернопіль, незаконно затримали її батька ОСОБА_2 , 1984 р.н., та неправомірно утримують в приміщенні військкомату, по АДРЕСА_1 . На даний час тривають судові засідання про надання повної опіки батьку над заявницею, проте працівники РТЦК та СП на це не зважають та його не відпускають. Вказане підтверджується ОСОБА_5 -повідомленням єдиного обліку №15451 від 30.03.2026. Відповідно до Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 15 лютого 2023 року місцем проживання дитини ОСОБА_4 визначено разом із батьком. Станом на цей час в провадженні Козівського районного суду Тернопільської області знаходиться справа №951/674/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав, на підтвердження чого до заяви додається ухвала про відкриття провадження у справі від 08.10.2025. Відповідно до Листа Управління сім`ї молодіжної політики, захисту дітей Тернопільської міської ради від 17.03.2026 неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини вказала, що підтримує позовні вимоги батька про позбавлення батьківських прав матері. Дитина вважає, що мати її не любить та не піклується про неї. Софія повідомила, що востаннє бачила маму більше 2 років тому. Дівчинка зазначила, що проживає разом із батьком, він її любить, піклується про неї та забезпечує усім необхідним. Під час розгляду даних матеріалів, було зроблено запит у Службу у справах дітей за місцем зареєстрованого проживання матері дитини. Згідно з довідкою про проведення бесіди від 10.02.2026, наданою Козлівською селищною радою Тернопільської області, ОСОБА_6 є інвалідом ІІ групи загального захворювання (діагноз: хронічний енцефаліт). Їй протипоказана важка фізична праця. Із її слів, вона потребує догляду і не може здійснювати догляд за дитиною. Проживає із мамою ОСОБА_7 , яка допомагає ОСОБА_8 . Виховувати дочку ОСОБА_9 не може, оскільки також потребує догляду. Зі слів матері ОСОБА_8 , стан здоров`я дочки погіршується, проявляється деменція. ОСОБА_8 сказала, що вона не заперечує у позбавленні її батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_10 , бо вихованням дитини вона не буде і не може займатися. За результатами розгляду даного питання, комісією з питань захисту прав дитини було прийнято рішення, яким доручено Управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради підготувати проект рішення Виконавчого комітету щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Внаслідок незаконного затримання та фактичного утримання ОСОБА_2 , неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишилась без єдиного законного представника, опікуна та особи, яка фактично здійснює її утримання і виховання. Відповідно до рішення суду місце проживання дитини визначено разом із батьком, що підтверджує його статус як єдиного фактичного піклувальника дитини. Мати дитини не проживає з дитиною понад 2 роки, не бере участі у її вихованні, за станом здоров`я не може здійснювати догляд за дитиною. Таким чином, у разі подальшого утримання ОСОБА_2 дитина фактично залишається без належного нагляду та піклування, відсутня особа, яка забезпечує її базові життєві потреби (харчування, безпека, навчання, медичний супровід),виникає реальна загроза порушення її прав. Крім того, неповнолітня вже була змушена самостійно звертатися до правоохоронних органів із заявою про незаконні дії щодо її батька, що свідчить про її емоційний стрес, психологічну травматизацію та відсутність належного дорослого захисту. Такі обставини прямо суперечать принципу найкращих інтересів дитини, який є визначальним при прийнятті будь-яких рішень щодо дітей. Фактичне утримання батька створює ситуацію, за якої дитина опиняється у стані правової та соціальної невизначеності, існує ризик втручання сторонніх осіб або служб без належної процедури, можуть бути порушені її право на сімейне життя та стабільне середовище. З огляду на викладене, подальше утримання ОСОБА_2 не лише порушує його право на свободу, але й створює безпосередню загрозу правам та інтересам неповнолітньої дитини, що вимагає невідкладного судового реагування.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя доходить до наступного висновку.

В силу ч. 2 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, що складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Приписами ст. 7 КПК України визначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості тощо.

В силу положень п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

У свою чергу приписами ч. 3 ст. 26 КПК України встановлено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України вбачається, що досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Відповідно до приписів ч. 1, 2 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Разом з тим, всі зазначені вище положення КПК України стосуються випадків затримання особи і її тримання у відповідних державних установах, які спеціально створені для утримання слідчо-заарештованих осіб, тобто осіб, які є учасниками кримінального провадження.

Таке положення є необхідною умовою застосування норм ст. 206 КПК України, оскільки в іншому випадку безпідставне затримання або позбавлення особи свободи є кримінальним правопорушенням, що встановлено, зокрема, нормою ст. 146 Кримінального кодексу України (далі - КК України), яка встановлює відповідальність за незаконне позбавлення волі або викрадення людини. Окрім того, існує спеціальна норма ст. 146-1 КК України, яка регулює насильницьке зникнення людини, відповідно до диспозиції якої арешт, затримання, викрадення або позбавлення волі людини, вчинене представником держави має окрему кримінально правову форму відповідальності.

Таким чином, слідчий суддя уповноважений на здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у конкретному кримінальному провадженні на стадії його досудового розслідування і його повноваженнями не охоплюється вирішення питання щодо законності позбавлення особи свободи, котре здійснюється у межах процедур, врегульованих іншими, окрім КПК України, нормативно-правовими актами (у тому числі Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» тощо).

З системного аналізу зазначених положень статті 206 та інших положень КПК України вбачається, що нею врегульовано порядок здійснення контролю слідчим суддею щодо законності тримання осіб під вартою, а зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (яка позбавлена свободи), слідчий суддя уповноважений під час розгляду скарги на незаконне тримання під вартою або іншого клопотання (скарги), розгляд яких віднесено до його повноважень та які подані в порядку, передбаченому КПК України.

Також законом визначено, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створюють у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Таким чином, розгляду у порядку ст. 206 КПК України підлягають клопотання/скарги, які виникають зі кримінально-правових відносин, та обов`язки щодо захисту прав людини у слідчого судді виникають в ході досудового розслідування.

Як вбачається зі змісту поданого представником заявника ОСОБА_2 - адвокатом ОСОБА_3 клопотання, вона звернулась до слідчого судді у порядку ст. 206 КПК України, на незаконне позбавлення свободи ОСОБА_2 працівниками ТЦК та СП.

Зі змісту поданого клопотання не вбачається, що ОСОБА_2 має статус учасника будь-якого кримінального провадження, ОСОБА_2 не є особою, яка тримається під вартою, у тому числі й у зв`язку зі застосованим стосовно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України, та не є особою, затриманою неуповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримується правоохоронними органами у зв`язку з розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Заявником не надано слідчому судді жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості підозри того, що в межах територіальної юрисдикції Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому КПК України порядку, тобто була затримана саме у кримінальному провадженні та на підставах, встановлених КПК України.

Заявник фактично не погоджується із діями працівників ТЦК стосовно затримання та утримання ОСОБА_2 .

При цьому, службові особи ТЦК та СП не є працівниками органу досудового розслідування, діяльність яких може бути предметом перевірки в порядку ст. 206 КПК України.

Крім того, відсутні відомості про звернення ОСОБА_2 із заявою про кримінальне правопорушення щодо посадових осіб ТЦК та СП в порядку ст. 214 КПК України.

У зв`язку з наведеним, у даному випаду доставлення громадянина до ТЦК та СП та утримання його без відповідного судового рішення не підлягає оскарженню до слідчого судді в порядку КПК України, оскільки компетенція слідчого судді розповсюджується лише на стадію досудового розслідування.

Одночасно слідчий суддя звертає увагу на те, що в разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами ТЦК та СП чи військової частини при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, вказані правовідносини можуть бути оскаржені в порядку передбаченому законом, як до керівника відповідного ТЦК та СП, так і до адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, заявник може звернутися до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України клопотання, поданого не в рамках кримінального провадження.

Затримання громадянина працівниками ТЦК та СП та утримання його без відповідного судового рішення не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, перевірка законності дій яких у такому разі не належать до повноважень слідчого судді та не підлягають розгляду в порядку КПК України.

Стаття 206 КПК України не містить порядку ухвалення рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження, яке подано в порядку ст. 206 КПК України.

У частині 4 статті 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України встановлено, що в разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_2 не є затриманою особою у розумінні кримінально-процесуального законодавства, а відтак повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються та у даному випадку має місце незгода ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 з діями працівників РТЦК та СП, пов`язаними з мобілізаційною процедурою, слідчий суддя доходить до висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження за клопотанням представника заявника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 , поданого у порядку ст. 206 КПК України.

Водночас з урахуванням повідомлених представником заявника фактів щодо загрози правам та інтересам неповнолітньої дочки ОСОБА_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ( АДРЕСА_2 ) а також з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, суд вважає за необхідне повідомити Службу у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації (для скерування за належністю) та Тернопільську окружну прокуратуру про вказані обставини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 26, 206, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за клопотанням представника заявника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 , поданим у порядку ст. 206 КПК України відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала клопотання, разом із клопотанням.

Копію ухвали надіслати Службі у справах дітей Тернопільської обласної державної адміністрації, для скерування за належністю та Тернопільській окружній прокуратурі.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення.

Слідчий суддя ОСОБА_1