Справа № 463/894/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/466/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2026 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні № 0000622 від 30.01.2026щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Маневичі Маневицького району Волинської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного за ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2026 року в задовленні клопотання слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_10 , погодженого прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до підозрюваного ОСОБА_7 - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор покликається на те, що при зверненні до слідчого судді з клопотанням про застосування до ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою органом досудового розслідування враховано обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: наявні докази вчинення підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення є вагомими, належними та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку; у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_7 загрожує покарання у виді позбавлення волі га строк від 5 до 10 років позбавлення волі; вік та стан здоров`я ОСОБА_7 дозволяє застосування щодо нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі.

Прокурор наполягає на наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, яким неможливо запобігти у разі перебування підозрюваного на волі, а саме, що він може: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, зважаючи на тяжкість покарання уразі визнання його винним; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки такі проходять службу в одній військовій частині з ОСОБА_7 ; вчиняти інші кримінальні правопорушення або ж продовжити вчиняти злочин, у якому підозрюється, про що свідчить те, що підозрюваний самовільно залишив лікувальний заклад, до військової частини НОМЕР_1 не з`явився, перебував поза межами військової частини, обов`язків військової служби не виконував.

Вважає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із вчиненням кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 здатний вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_8 підтримав подану апеляційну скаргу, просив таку задоволити.

Підозрюваний ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_9 просили ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, підозрюваного та його захисників, які заперечили проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження, а також наведені доводи скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступних висновків.

Так, згідно з матеріалами клопотання, слідчими Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000622 від 30.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за фактом нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_7 .

02.02.2026 солдату ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

02 лютого 2020 року слідчий Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львів) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, за погодженням з прокурором звернувся з клопотанням до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до підозрюваного ОСОБА_7 строком на 60 діб.

Відмовляючи слідчому у задоволенні клопотання, слідчий суддя, зокрема, зазначив, що хоча і є наяний факт пред`явлення ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, однак це не може стверджувати про обгрунтованість (як відповідна ознака) такої, тобто наявності однієї із передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України обов`язкових підстав для застосування запобіжного заходу.

Окрім цього слідчий суддя вважає, що слідчим не доведені, а лише формально перелічені, ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Апеляційний суд з такими висновками слідчого судді не погоджується з таких підстав.

Згідно з ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Так, у відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності таких доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Колегія суддів зазначає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується доданими до клопотання доказами: повідомленням про факт самовільного залишення лікувального закладу та нез`явлення вчасно в розташування військової частини №486/1 від 08.01.2026; наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2025 №6386-АД про призначення службового розслідування; актом службового розслідування разом з матеріалами службового розслідування; наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2025 №325 (по стройовій частині) про зарахування в список особового складу військової частини НОМЕР_1 ; рапортом командира зведеної навчальної роти ВЧ НОМЕР_1 майора ОСОБА_12 щодо самовільного залишення лікувального закладу ОСОБА_7 , показаннями свідка ОСОБА_13 та показаннями свідка ОСОБА_14 , актами відмови від проходження ВЛК, іншими матеріали кримінального провадження в їх сукупності.

За приписами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії обрання запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема: вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (ч.1 ст.177 КПК).

Відмовляючи у застосуванні запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , слідчий суддя не надав належної оцінки меті застосування запобіжного заходу, а також наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо ризику переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та суду слід зазначити, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, та, у разі визнання його винуватим, йому загрожує покарання у вигляді реального позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, без альтернативи призначення іншого виду покарання, що може стимулювати підозрюваного до втечі. При цьому, соціальні зв`язки ОСОБА_7 не перешкоджатимуть йому переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Окрім цього, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а саме на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині.

Підозрюваний ОСОБА_7 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи чи іншим обманом, чим перешкоджатиме встановленню усіх обставин кримінального провадження.

З врахуванням того, що ОСОБА_7 самовільно залишив лікувальний заклад, до військової частини НОМЕР_1 не з`явився, перебував поза межами військової частини, обов`язків військової служби не виконував, до органів військового управління не звертався, жодних дій стосовно повернення на військову службу не вчиняв, апеляційний суд погоджується зі стороною обвинувачення щодо існування ризику вчиняти інші кримінальні правопорушення або ж продовжити злочин, у якому підозрюється.

Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують можливість тримання підозрюваного під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Водночас, відповідно до абз.3 ч. 4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України.

Тобто, не визначити розмір застави є правом, а не обов`язком суду.

Також, згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, враховуючи обставини кримінального правопорушення, майновий, сімейний стан підозрюваного, інші дані про його особу та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що застава у межах 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 66 560 грн. буде пропорційним щодо його особи, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного у разі внесення такої застави, що буде достатнім стримуючим фактором, який зможе запобігти таким ризикам та не є завідомо непомірною для підозрюваного.

Таким чином, виходячи з вимог п.2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу слідчого судді слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою частково задоволити клопотання слідчого, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави в порядку, передбаченому ч.3 ст. 183 КПК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

постановила :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задоволити частково.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2026 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_10 , погоджене прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до підозрюваного ОСОБА_7 задоволити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 11.05.2026 включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560,00 грн.

Роз`яснити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право внести або забезпечити внесення іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) застави у будь-який момент з часу винесення ухвали на рахунок: IBAN: UA0085066, банк отримувача: ДКС України, м. Київ, , код банку отримувача (МФО) 820172.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 .

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: