Справа №403/612/24 провадження № 1-кп/403/4/26
У Х В А Л А

27 березня 2026 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в режимі відеоконференції питання щодо наявності підстав для розгляду клопотання прокурора Долинського відділу Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_3 , в межах розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 від 02 лютого 2024 року, про продовження строку тримання під домашнім арештом обвинуваченій у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України, ОСОБА_6 , за відсутності обвинуваченої,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Устинівського районного суду Кіровоградської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 від 02 лютого 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.307 КК України.

Прокурором Долинського відділу Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_3 подано клопотання про продовження застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту строком на шістдесят днів.

В судове засідання обвинувачена ОСОБА_6 не з`явилась. Про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні прокурором підтримане подане до суду клопотання про продовження застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту строком на шістдесят днів та заявлено про можливість розгляду вказаного вище клопотання за відсутності обвинуваченої ОСОБА_6 ..

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 заперечив проти розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту без участі його підзахисної. Враховуючи обставину перебування обвинуваченої ОСОБА_6 на стаціонарному лікуванні в КНП «Устинівська лікарня» Устинівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області вважав причину неприбуття обвинуваченої ОСОБА_6 в судове засідання поважною.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник - адвокат ОСОБА_5 підтримали позицію захисника обвинуваченої ОСОБА_6 щодо неможливості розгляду клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту обвинуваченій ОСОБА_6 без її участі.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, які з`явились для участі в судовому засіданні, безпосередньо дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченої ОСОБА_6 у виді домашнього арешту, що полягав у забороні цілодобового залишення нею без дозволу слідчого, прокурора або суду житла, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, строком до 28 листопада 2024 року, було обрано за ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_8 від 11 жовтня 2024 року, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України. Підставою обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту була наявність обгрунтованої підозри у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, та наявність ризику, що остання може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вона підозрюється.

В подальшому запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_6 у виді домашнього арешту був продовжений до 29 березня 2026 року (включно) ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 29 січня 2026 року.

Згідно з ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора (ч.4 ст.176 КПК України).

Судом встановлено, що розгляд клопотання прокурора в судових засіданнях 24 та 26 березня 2026 року не відбувся у зв`язку з неявкою обвинуваченої ОСОБА_6 ..

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 повідомив суд про поважність причини неявки його підзахисної, а саме перебування її на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КНП «Устинівська лікарня» Устинівської селищної ради, на підтвердження чого ним було подано копію довідки №177 від 23 березня 2026 року.

Як вбачається з інформації КНП «Устинівська лікарня» Устинівської селищної ради, отриманої на запит суду, ОСОБА_6 поступила на стаціонарне лікування до терапевтичного відділення 19 березня 2026 року та станом на 25 березня 2026 року продовжує перебувати на стаціонарному лікуванні. Орієнтовна дата завершення лікування - 27 березня 2026 року включно.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Згідно з положеннями ст.7 КПК України до загальних засад кримінального судочинства відносяться, зокрема: змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність й розумність строків.

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.ч.1, 5 ст.9 КПК України).

Так, згідно з ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч.1, 3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування (ч.3 ст.331 КПК України).

З урахуванням викладеного, судом вжито всіх можливих заходів, спрямованих на забезпечення явки особи, стосовно якої прокурором подано клопотання про продовження запобіжного заходу (зокрема, шляхом відкладення судових засідань на інші дати та час), а також з`ясовано об`єктивність причини неявки обвинуваченої ОСОБА_6 для участі у розгляді кримінального провадження (перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я).

Крім того, судом встановлено, що клопотання прокурора надійшло до суду 23 березня 2026 року, та що з 19 березня 2026 року обвинувачена ОСОБА_6 перебуває на стаціонарному лікуванні.

Будь-які відомості щодо можливості обвинуваченої ОСОБА_6 тимчасово залишити заклад охорони здоров`я, в якому вона перебуває, у суду відсутні і про наявність таких умов учасники кримінального провадження суд також не повідомляли.

Згідно з п.5 ч.1 ст.138 КПК України поважною причиною неявки особи за викликом суду є, зокрема, тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я, у зв`язку з лікуванням або вагітністю при неможливості тимчасово залишити цей заклад.

Вказане дає підстави суду для висновку про поважність причини неявки обвинуваченої ОСОБА_6 в судові засідання, призначені на 24, 26 та 27 березня 2026 року.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Розуміння змісту права на справедливий суд згідно з ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає справедливий і публічний розгляд справи кожної особи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо її прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї кримінального обвинувачення.

Ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розкриває право на справедливий суд в Україні як гарантію кожному захисту його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Отже, з викладених вище положень вбачається, що суд, здійснюючи правосуддя, зобов`язаний забезпечувати захист прав, свобод та законних інтересів осіб, гарантуючи їм право на справедливий суд відповідно до Конституції України, міжнародного права, а також Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Серед запобіжних заходів особливе місце посідають домашній арешт та тримання під вартою, оскільки вони безпосередньо пов`язані з обмеженнями конституційного права особи на свободу та особисту недоторканність (ст.29 Конституції України).

Домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч.ч.1, 2 ст.181 КПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2024 року у справі №990SCGC/2/23 звернула увагу, що відповідно до аналізу положень статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» за правовим значенням застосовуються як синонімічні. У наведених нормах у відповідному значенні також використовується і термін «застосування запобіжного заходу».

За змістом ч.2 ст.193 КПК України суд, до якого прибув обвинувачений для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу, зобов`язаний роз`яснити його права: мати захисника; знати суть та підстави обвинувачення; відмовитися давати пояснення, показання з приводу обвинувачення; досліджувати речові докази, документи, показання, на які посилається прокурор, та надавати речі, документи, показання інших осіб на спростування доводів прокурора; заявляти клопотання про виклик і допит свідків, показання яких можуть мати значення для вирішення питань цього розгляду (ч.2 ст.193 КПК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Згідно з пунктами 1, 3, 5 ч.2 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення обвинуваченому права на захист.

Основним аспектом права на справедливий судовий розгляд у кримінальному провадженні, включаючи елементи такого провадження, що відноситься до процедури, має бути змагальність і те, що між обвинуваченням та захистом має бути рівність сторін. Право на змагальний судовий процес у кримінальній справі означає, що і обвинувачення, і захист повинні мати можливість ознайомитись із матеріалами і прокоментувати зауваження та докази, подані іншою стороною (пункти 66, 67 рішення Європейського суду з прав людини у справі Брандштеттер проти Австрії від 28 серпня 1991 року (заяви № 11170/84;12876/87;13468/87), п.77 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леас проти Естонії» від 06 березня 2012 року (заява № 59577/08)).

Європейський суд з прав людини у свої рішеннях неодноразово визначав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду та передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з ч.1 ст.193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Крім того, за змістом ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

З огляду на викладене, суд констатує, що відсутність обвинуваченої ОСОБА_6 унеможливлює реалізацію нею передбачених Конституцією України та КПК України процесуальних прав, зокрема права на надання пояснень, заперечень та подання доказів на спростування доводів сторони обвинувачення.

Таким чином, з урахуванням вимог ч.1 ст.193 КПК України, відповідно до яких розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за обов`язкової участі обвинуваченого, а також беручи до уваги встановлену судом обставину перебування ОСОБА_6 на стаціонарному лікуванні, що об`єктивно унеможливлює її участь у судовому засіданні в межах розгляду стосовно неї кримінального провадження, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для розгляду 27 березня 2026 року клопотання прокурора за відсутності обвинуваченої ОСОБА_6 ..

Отже, враховуючи, що судом вжито вичерпних заходів, спрямованих на забезпечення явки обвинуваченої ОСОБА_6 в судове засідання, а також створено належні процесуальні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав, однак з незалежних від суду причин забезпечити участь обвинуваченої ОСОБА_6 у судовому засіданні не виявилось можливим, розгляд клопотання про продовження запобіжного заходу за відсутності обвинуваченої ОСОБА_6 фактично призведе до обмеження її права на ефективний захист та порушення принципу змагальності сторін.

З огляду на викладене, з метою недопущення порушення гарантованого обвинуваченій права на захист, принципу змагальності та рівності сторін у кримінальному процесі, суд приходить до висновку, що розгляд клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу без участі обвинуваченої ОСОБА_6 є неможливим, у зв`язку з чим судове засідання підлягає відкладенню для забезпечення особистої участі обвинуваченої у розгляді зазначеного клопотання в судовому засіданні.

При цьому сам розгляд питання щодо обґрунтованості клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу за відсутності обвинуваченої ОСОБА_6 судом не здійснюється.

Крім того, згідно з ч.2 ст.185 КПК України якщо після подання клопотання про застосування запобіжного заходу слідчому, прокурору стали відомі інші обставини, що можуть вплинути на вирішення судом питання про застосування запобіжного заходу, він зобов`язаний доповнити або змінити клопотання, або замінити його новим клопотанням.

Отже, відповідно до ч.2 ст. 185 КПК України сторона обвинувачення у передбаченому законом порядку не позбавлена можливості звернутись із новим клопотанням, зокрема, про обрання обвинуваченій відповідного запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.7, 9, 20, 22, 42, 181, 193, ч.1 ст.331, 369, 372, 376, 395 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора Долинського відділу Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_3 про розгляд клопотання про продовження строку тримання під домашнім арештом обвинувачену ОСОБА_6 за її відсутності відмовити.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 вирішити в судовому засіданні за її особистої участі в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1