САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1458/26
Провадження № 1-кп/726/114/26
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2026 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у залі суду м. Чернівці, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000900 від 31.10.2025, щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця за національністю, уродженця м. Чернівці Чернівецька область, із середньою освітою, не одруженого, що не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296 КК України та ч.2 ст. 194 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

30 жовтня 2025 року, приблизно о 22:30, ОСОБА_3 , перебуваючи у громадському місці, а саме на території храму Різдва Пресвятої Богородиці, розташованому за адресою: вул. Костянтина Майданського, 28 м. Чернівці, безпідставно, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, нехтуючи як загальними правилами поведінки в суспільстві, так і спеціальними правилами щодо дотримання тиші в умовах воєнного стану, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи їх настання, зламав закріплену дошку оголошень від огорожі храму Різдва Пресвятої Богородиці.

В результаті протиправних дій ОСОБА_3 релігійній організації «Релігійна громада парафії на честь Різдва Пресвятої Богородиці Чернівецької єпархії Православної Церкви України м. Чернівці (Рогізна)» () спричинено матеріальних збитків на суму 1500 гривень.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, тобто в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

В подальшому, 27.11.2025, приблизно о 15:50, ОСОБА_3 шляхом вільного доступу потрапив до приміщення «Садгірської Синагоги», що розміщується за адресою: вулиця Ярослава Мудрого, 192Г м. Чернівці, що перебуває у комунальній власності Територіальної громади міста Чернівці та у користуванні релігійної організації «Громада релігії Ружин Садгора» (), після чого, перебуваючи у цьому приміщенні, в останнього з хуліганських мотивів виник раптовий умисел на умисне знищення майна вказаної установи шляхом підпалу.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_3 , з полиць книжних шаф, розміщених у приміщенні «Садгірської Синагоги», стягнув частину книжок на підлогу та склав у центральній частині приміщення неподалік сцени та кафедри, після чого, доводячи свій злочинний умисел, направлений на незаконне пошкодження чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді пошкодження чужого майна загальнонебезпечним способом шляхом підпалу, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, використовуючи наявну при собі запальничку із написом «ТАНО», умисно, протиправно здійснив підпал книжок, внаслідок чого відбулось загорання, що призвело до знищення книжок, сцени та кафедри, що належать релігійній організації «Громада релігії Ружин Садгора» (), а також до пошкодження настінних та стельових розписів у приміщенні «Садгірської Синагоги».

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, тобто в умисному знищенні та пошкодженні чужого майна, вчиненому шляхом підпалу.

Позиція учасників кримінального провадження

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст. 296 КК України та ч.2 ст. 194 КК України, визнав повністю. Пояснив, що всі обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні відповідають дійсності. Дійсно 30.10.2025 на території храму Різдва Пресвятої Богородиці зламав закріплену дошку оголошень від огорожі храму, а також 27.11.2025 підпалив книги, що належать релігійній організації «Громада релігії Ружин Садгора». Наразі шкодує про вчинене, не розуміє чому так вчинив. Багато побратимів та знайомих загинуло на війні і у цей період моральний стан погіршився. Просив суд його суворо не карати, щиро кається у вчиненому.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонувала порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України. Просила обмежитися допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу та документів, що стосуються речових доказів і судових витрат.

Щодо міри покарання, просила ухвалити вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за: ч.1 ст. 296 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік, а за ч.2 ст. 194 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Остаточно призначити покарання на підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити в силі до набрання вироком законної сили. Вирішити питання речових доказів та процесуальних витрат, які стягнути із обвинуваченого.

Представник потерпілої релігійної організації «Громада релігії Ружин Садгора» ОСОБА_6 та представник потерпілого РО «Релігійна громада парафії на честь Різдва Пресвятої Богородиці Чернівецької єпархії Православної Церкви України м. Чернівці (Рогізна)» ОСОБА_7 подали заяви про проведення судового засідання за їх відсутності, позовну заяву заявляти не будуть, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають. Просили суворо не карати обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просила суд врахувати те, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, є ветераном війни, брав участь у бойових діях та отримав поранення, є особою із інвалідністю ІІ групи, а потерпілі вказали на відсутність до нього будь яких претензій морального та матеріального характеру. З цих підстав просили призначити покарання не пов`язане із реальним позбавленням волі.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Суд розглянув матеріали кримінального провадження, з`ясував думку учасників судового провадження, оскільки обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду не оспорювалися фактичні обставини справи, ОСОБА_3 правильно зрозумів зміст пред`явленого йому обвинувачення, а в учасників процесу відсутні сумніви у добровільності та істинності його позиції, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів справи, які характеризують особу обвинуваченого, документів, що стосуються речових доказів і судових витрат.

Суд з`ясував чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Показання обвинуваченого, надані у судовому засіданні, послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду в правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Сторони кримінального провадження під час судового розгляду не заявляли клопотання про визнання наданих прокурором доказів недопустимими.

Відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , які він надала суду вільно, без примусу та тиску, у присутності захисника, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд доходить висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України та кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 194 КК України, за обставин наведених у вироку.

Враховуючи положення ст.337 КПК України, відповідно до яких судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянув дане кримінальне провадження та дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 кваліфіковано вірно за ч.1 ст. 296 КК України, оскільки він грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю. Також дії ОСОБА_3 кваліфіковано вірно за ч.2 ст. 194 КК України, оскільки вінвчинив умисне знищення та пошкодження чужого майна, шляхом підпалу.

Підстав, відповідно до вимог ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає.

Мотиви призначення покарання

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке потрібно призначити обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує таке.

Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно із ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Під час вирішення пишання щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує повне визнання ним своєї вини, ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, належать до кримінального проступку та тяжкого злочину, дані про особу винного, який раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності; однак неодноразово притягався до адміністративної відповідальності; брав участь у бойових діях у зв`язку із збройною агресією рф проти України та виключений з військового обліку; є особою із інвалідністю ІІ групи, інвалідність внаслідок війни; шкодує про вчинене.

Згідно з інформацією ОКНП «ЧОПЛ» був зареєстрований 03.06.2024 із діагнозом алкогольна інтоксикація, та розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, 31.10.2025 відмовився від медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. Відповідно до даних ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» ОСОБА_3 з 2015 року звертався за спеціалізованою психіатричною медичною допомогою в поліклінічний підрозділ ЧОПЛ, перебував на стаціонарному обстеженні, востаннє з 02.10.2025 до 03.10.2025, діагноз: розлади психіки та поведінки внаслідок комбінованого вживання алкоголю та канабіоїдів (марихуана), гостра інтоксикація. 20.11.2025 оглянутий комісією лікарів психіатрів, ознак тяжкого психічного розгляду не виявлено, відмовився від лікування.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 69 від 16.12.2025 ОСОБА_3 на даний час виявляє ознаки психічного захворювання у формі розладів психіки та поведінки внаслідок комбінованого вживання психоактивних речовин, за своїм психічним станом він може усвідомлювати свої дії та керувати ними. На період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_3 ознак хронічного психічного захворювання, недоумства та ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності також не виявляв, а виявляв ознаки психічного захворювання у формі розладів психіки та поведінки внаслідок комбінованого вживання психоактивних речовин. За своїм психічним станом він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Обставинами, згідно зі ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та безпосередню участь обвинуваченого бойових діях у зв`язку із збройною агресією рф проти України та наявність інвалідності внаслідок війни.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченого, прокурор не заявила та суд не встановив.

Суд врахував, що ОСОБА_3 розкаявся у вчиненому і таке каяття є добровільним, тобто таким, що базується на внутрішньому переконанні обвинуваченого. Щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці обвинуваченим своєї протиправної поведінки та характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого, а також готовністю понести кримінальну відповідальність.

Також суд враховує і те, що обвинувачений визнав вину у вчинених кримінальних правопорушеннях, надав визнавальні показання та сприяв встановленню істини як під час досудового розслідування, так і у суді.

Суду надані копії посвідчень ОСОБА_3 як ветерана війни учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 07.02.2024 та особи інвалідністю внаслідок війни серії А № 100984 від 15.09.2025.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні міри покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати кримінально-правові відносно-визначені санкції, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Суд враховує те, що обвинувачений не має постійного джерела прибутку, а обмеження волі не застосовується до осіб з інвалідністю першої і другої групи, тому за кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч.1 ст. 296 КК України, суд вважає за можливе призначити покарання у виді пробаційного нагляду з покладенням обов`язків, передбачених ч.2 ст. 59-1 КК України.

Згідно із ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Відповідно до висновку Верховного суду від 27.04.2021 року у справі №712/4384/20, однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст.69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання. Суди зобов`язані встановити не лише наявність, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Враховуючи вищезазначені положення ст. 69 КК України, під час призначення покарання ОСОБА_3 за ч.2 ст. 194 КК України, реалізуючи надані суду дискреційні повноваження, керуючись суддівським розсудом, зважаючи на конкретні обставини кримінального провадження, від якого суттєвих негативних наслідків не настало, те, що обвинувачений під час судового розгляду розповів про обставини, які повністю викривають його у вчиненому кримінальному правопорушенні добровільно, своєю активною поведінкою сприяв розкриттю кримінального правопорушення та з`ясуванню обставин його вчинення, у скоєному щиро розкаявся, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, беручи до уваги обставини справи, відсутність обтяжуючих покарання обставин, також особу обвинуваченого і думку потерпілого, який просив суворо не карати, вибачив обвинуваченому, а тому суд доходить висновку, що призначення обвинуваченому мінімального покарання в межах санкції ч.2 ст.194 КК України є недоцільним, у зв`язку з чим, за наявності встановлених кількох обставин, що пом`якшують покарання та при цьому істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення при призначенні покарання вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст.69 КК України і призначити ОСОБА_3 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції частини 2 статті 194 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, суд вважає за доцільне остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

У цьому конкретному випадку, зважаючи на встановлені у кримінальному провадженні обставини, реалізуючи надані суду дискреційні повноваження, керуючись суддівським розсудом, зважаючи на конкретні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного, суд вважає, що щодо цей захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого та нейтралізує негативні настанови і позбавить можливості вчиняти нові кримінальні правопорушення, а також є адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування до обвинуваченого вимог ст. ст. 75, 76 КК України суд не знаходить, адже виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства.

Мотиви інших рішень

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не було заявлено.

Під час досудового розслідування ОСОБА_3 був затриманий 18:01 27 листопада 2025 року та до нього застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідно до ухвали слідчого судді Чернівецького районного суду м. Чернівці від 29.11.2025. В подальшому строк дії запобіжного заходу продовжений судом.

Наразі обвинувачений ОСОБА_3 перебуває під вартою в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор».

Згідно з підпунктом «а» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи окрім, як, серед іншого, відповідно до процедури, встановленої законом законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

У пунктах 46, 47 рішення у справі «Руслан Яковенко проти України», заява № 5425/11, рішення від 04 червня 2015 року, ЄСПЛ чітко розмежував підстави обмеження гарантій, встановлених ст. 5 Конвенції. Суд зазначив, що попереднє ув`язнення в розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

Враховуючи мету та підстави застосування запобіжного заходу, наявність ризиків, з врахуванням призначеного обвинуваченому покарання, яке потрібно відбувати реально, суд вважає за необхідне залишити в силі обраний запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання його під вартою до набрання вироком суду законної сили, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останнього та виконання судового рішення.

Витрати на залучення експертів, а саме:

-за проведення судової пожежно-технічної експертизи №СЕ-19/109-26/22-ПТ, що становлять 7131 грн 20 коп;

-за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/126-26/126-БД, що становлять 10470 грн 51 коп;

в загальному розмірі 17 601,71 грн, суд покладає на ОСОБА_3 , відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку, суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 337, 348, 369-371, 373-374, 376, 392-395, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296 КК України та ч.2 ст. 194 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 296 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік з покладенням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- за ч.2 ст. 194 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його затримання, а саме з 18:01 27.11.2025.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк призначеного покарання, час попереднього ув`язнення, перебування його під вартою у період з 27.11.2025 до вступу вироку з законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вступу вироку в законну силу, залишити раніше обрану тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 17 601 (сімнадцять тисяч шістсот одна) гривня 71 копійка.

Після набрання вироком законної сили, речові докази:

-DVD-R диск із вмістом 1-го відеоматеріалу, що визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та долучений до матеріалів кримінального провадження (т.1 а.м.к.п. 47) залишити зберігати у матеріалах кримінального провадження;

-DVD-R диск із вмістом 1-го відеоматеріалу з нагрудних відеореєстраторів працівників УПП, що визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та долучений до матеріалів кримінального провадження (т.1 а.м.к.п. 87) залишити зберігати у матеріалах кримінального провадження;

-змив із поверхні навісного замка на 1 ватному аплікаторі, що упаковано у паперовий конверт із наліпкою NPU-0211162, упакування ID 824477, номер книги обліку речових доказів: 999, порядковий номер: 7746, квитанція від 31.12.2025; змив з поверхні запальнички «ТАНО» на 1 ватному аплікаторі, що упакований у паперовий конверт із наліпкою NPU-0211159, упакування ID 063113, номер книги обліку речових доказів: 999, порядковий номер: 7750, квитанція від 31.12.2025; змив із поверхні рук ОСОБА_3 , що упаковано у паперовий конверт, упакування ID 607899, номер книги обліку речових доказів: 999, порядковий номер: 7751, квитанція від 31.12.2025 знищити;

-навісний замок із ключем, що упакований у сейф-пакет CRI1080921, упакування ID 110228, номер книги обліку речових доказів: 999, порядковий номер: 7745, квитанція від 31.12.2025 знищити;

-запальничку із надписом «ТАНО», що упаковано у сейф-пакет CRI1080941, упакування ID 074883, номер книги обліку речових доказів: 999, порядковий номер: 7748, квитанція від 31.12.2025; куртку темно-зеленого кольору, що упаковано у сейф-пакет WAR1750905, упакування ID 470059, номер книги обліку речових доказів: 999, порядковий номер: 7749, квитанція від 31.12.2025 повернути за належністю ОСОБА_3 ;

-документи, медаль, зарядний пристрій, що упаковано у сейф-пакет WAR2019609, упакування ID 049022, номер книги обліку речових доказів: 999, порядковий номер: 7747, квитанція від 31.12.2025, визнані речовим доказом та повернуті під розписку захиснику ОСОБА_3 залишити за належністю ОСОБА_3 .

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Садгірський районний суд м. Чернівці.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченій.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_1