Справа № 304/388/26 Провадження № 1-кп/304/190/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000186 від 04 жовтня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,

У С Т А Н О В И В:

На розгляді в Перечинському районному суді перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні подав клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Подане клопотання мотивує тим, що 04 жовтня 2025 року біля 00 годин 15 хвилин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою змовою з невстановленою на даний час органом досудового розслідуванням особою, проник на територію огородженого дворогосподарства, що за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де діючи з прямим умислом, з метою знищення чужого майна, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з заздалегідь заготовленої пляшки (з-під води «Фанта»), з легкозаймистою речовиною, з вуглеводним складом, характерним для зміненого дистилятного нафтопродукту, облив передню частину автомобіля марки «Chevrolet Suburban», д.н.з НОМЕР_1 , в області моторного відсіку, який знаходився під навісною спорудою та належить ОСОБА_6 , після чого шляхом внесення джерела запалювання у вигляді відкритого полум`я, за допомогою сірників здійснив підпал вказаного автомобіля, чим ОСОБА_6 спричинив матеріальну шкоду на суму 771 043,00 грн (сімсот сімдесят одна тисяча сорок три гривні).

Разом з цим, 30 грудня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, а саме: умисне знищення чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, шляхом підпалу.

Прокурор вказує, що 31 грудня 2025 року ОСОБА_4 Перечинським районним судом обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 лютого 2026 року, тобто на 60 діб з правом внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів, що становить 242 240 грн (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень).

Також указує, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою закінчується 28 лютого 2026 року, а тому враховуючи викладене вище виникла необхідність у продовженні тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 .

Прокурор вказує, що при обранні запобіжного заходу слід врахувати, що вчинення ОСОБА_4 даного кримінального правопорушення має суспільний резонанс, а тому орган досудового розслідування відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України наполягає на обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави.

Крім цього, при обранні запобіжного заходу слід врахувати розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється ОСОБА_4 , а тому йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді продовження тримання під вартою з можливістю внесення застави в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначене свідчить не лише про високий рівень суспільної небезпеки інкримінованого діяння, а й про значну потенційну матеріальну шкоду, яку вчинив обвинувачений. Це, у свою чергу, вказує на високу ймовірність ухилення ним від слідства та суду, а також використання наявних у нього ресурсів для впливу на хід досудового розслідування.

Враховуючи вказане, прокурор просить продовжити запобіжний захід щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з можливістю внесення застави у 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив задовольнити клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою на 60 діб з можливістю внесення застави у 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, посилаючись на обставини, викладені у такому.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечив проти продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою на 60 діб з можливістю внесення застави у 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав доводи захисника.

Вислухавши прокурора, думку обвинуваченого та захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд дійшов таких висновків.

Так, відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

Стаття 2 Кримінального процесуального кодексу України визначає завдання кримінального провадження, одним із яких є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина 1 статті 7 КПК України визначає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; повага до людської гідності; забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Положеннями статті 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності вищевказаних ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, стан здоров`я підозрюваного, його репутацію та інші обставини.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Згідно з ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Крім цього, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Так, 26 лютого 2026 року до Перечинського районного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000186 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Ухвалою від 26 лютого 2026 року вказане кримінальне провадження призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 31 грудня 2025 року підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з можливістю внесення застави у розмір 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить суму 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 слугувало те, що стороною обвинувачення зібрано достатньо доказів, які підтверджують існування окремих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема того, що обвинувачений ОСОБА_4 , з метою ухилення від кримінальної відповідальності буде переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення даного злочину, може незаконно впливати на свідків, шляхом їх підкупу, умовляння або залякування (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України); вчинити інші кримінальні правопорушення (п. 5 ст. 177 КПК України), знищення, приховування або спотворення речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Існування зазначених ризиків обґрунтовується встановленими фактичними обставинами кримінального правопорушення зокрема тим, що ОСОБА_4 усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні даного злочину, за яке йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, а враховуючи, що кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, а тому існує ризик у вигляді переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, згідно з вимогою УІАП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 притягався до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 115 КК України.

Наведене вище не дає підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такі заходи не забезпечать виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, суд відповідно до ст. 178 КПК України враховує те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні (позбавлення волі на строк до десяти років), вік та стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність утриманців, відсутність постійного місця роботи, наявність судимості п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України (звільнений 19.11.2024 у зв`язку з відбуттям строку покарання), розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (42310/04, від 21 квітня 2011 року, п.219) нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу.

Тому, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, що вказані у ст. 177 КПК України.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, майнового та сімейного стану обвинуваченого, відсутності доказів, що останній має у своїй власності рухоме чи нерухоме майно, а також враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, суд вважає за необхідне залишити без змін раніше визначений розмір застави 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Також такий розмір застави відповідає позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання порушувати покладені на неї процесуальні обов`язки.

Суд вважає, що визначений розмір застави не є завідомо непомірним для обвинуваченого, водночас є суттєвим з огляду на його майновий стан та достатнім для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків і запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Крім цього, на виконання вимог ч. 5 ст. 194 КПК України суд покладає на обвинуваченого обов`язки, визначені цією нормою закону:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчої судді, суду за викликом на визначений ними день та час;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчу суддю, суд про зміну свого місця проживання, роботи ;

- утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення.

Наведені судом висновки свідчать, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою з можливістю внесення застави в межах 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись статтями 177, 178, 194, 314-316, 369, 370 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 27 квітня 2026 року (включно).

Залишити без змін визначений ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 31 грудня 2025 року розмір застави в межах 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.

У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти та повідомити про це прокурора та суд.

З моменту звільнення ОСОБА_4 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави, у порядку ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчої судді, суду за викликом на визначений ними день та час;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора, слідчу суддю, суд про зміну свого місця проживання, роботи ;

4) утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.

Роз`яснити обвинуваченому та заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Дата закінчення дії ухвали 27 квітня 2026 року.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

На підставі ч. 2 ст. 376 КПК України повний текст ухвали складено 04 березня 2026 року.

Головуюча:ОСОБА_1