печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0000560 від 18.03.2024,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0000560 від 18.03.2024.

Обгрунтовуючи клопотання, прокурор зазначає, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000560 від 18.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 321, ч. 2 ст. 321-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на даний час на території України діє організована злочинна група, учасники якої попередньо зорганізувались у стійке об`єднання для незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання з метою збуту, а також незаконний збут сильнодіючих речовин та сильнодіючих лікарських засобів, що не є наркотичними або психотропними чи їх аналогами, без спеціального на те дозволу, організованою групою, в особливо великих розмірах. Учасники організованої групи об`єднані єдиним планом, відомими усім членам, з чітким розподілом функцій учасників групи, які спрямовані на досягнення злочинного плану.

Зокрема, прокурор зазначає, що під час допиту свідка та в ході вивчення матеріалів, які надійшли з Департаменту карного розшуку Національної поліції України, за результатом виконаного доручення в порядку ст. 40 КПК України встановлено, що активним учасником вказаної групи є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де може зберігати сильнодіючі речовини та сильнодіючі лікарських засобів, що не є наркотичними або психотропними чи їх аналогами, фальсифіковані лікарські засоби та обладнання для їх виготовлення.

Так, було встановлено, що під час злочинної діяльності ОСОБА_4 використовує транспортний засіб марки «GEELY EMGRAND X7» д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно реєстраційної картки транспортного засобу на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, 01.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва (справа №757/46166/25-к) було проведено обшук транспортного засобу марки «GEELY EMGRAND X7» д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_4 , під час якого виявлено та вилучено фармацефтичну продукцію, інструкції до медичної продукції, поліграфічну продукцію, а також майно, на вилучення якого ухвалою слідчого судді не надано дозволу, а саме: грошові кошти в сумі 300000 гривень; грошові кошти в сумі 3000 доларів США.

Цього ж дня, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 321 КК України.

З врахуванням зазначеного, сторона обвинувачення зазначає, що вказані речі та грошові кошти відповідають критеріям статті 98 КПК України, оскільки є достатньо підстав вважати що вони можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на можливість їх використання в якості речових доказів, а тому постановою слідчого від 01.10.2025 визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Окрім цього, оскільки ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 321 КК України у відповідності до вимог ст. 96-1 КК України до нього може бути застосована спеціальна конфіскація.

У зв`язку із викладеним, сторона обвинувачення вказує, що на даний час з метою запобігання можливості приховування, зникнення, втрати, використання, передачі, відчуження вищевказаного майна, виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене майно в ході обшуку 01.10.2025.

У судове засідання прокурор не з`явився, однак подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Власник майна та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщенням інформації на сайті Печерського районного суду м. Києва.

З урахуванням скорочених строків розгляду клопотання про накладення арешту, належного повідомлення сторін про розгляд вказаного клопотання, положень ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя визнав за можливе здійснити розгляд справи у відсутність осіб, що не з`явилися.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

Так, судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000560 від 18.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 321, ч. 2 ст. 321-1 КК України.

В рамках даного провадження, 01.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва (справа №757/46166/25-к) було проведено обшук транспортного засобу марки «GEELY EMGRAND X7» д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_4 , під час якого виявлено та вилучено фармацефтичну продукцію, інструкції до медичної продукції, поліграфічну продукцію, а також майно, на вилучення якого ухвалою слідчого судді не надано дозволу, а саме: грошові кошти в сумі 300000 гривень; грошові кошти в сумі 3000 доларів США /а.м.129-137/.

01.10.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 321 КК України/а.м.141-145/.

Окрім цього, сторона обвинувачення стверджує, що в ході досудового розслідування було встановлено, що під час злочинної діяльності ОСОБА_4 використовував транспортний засіб марки «GEELY EMGRAND X7» д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно реєстраційної картки транспортного засобу на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відтак, після проведення 01.10.2025 обшуку у даному транспортному засобі вилучене майно постановою слідчого у кримінальному провадженні 01.10.2025 було визнано речовим доказом /а.м.138-140/.

Таким чином, сторона обвинувачення вказує, що є необхідність у накладенні арешту на вилучене майно, з метою збереження речових доказів.

Крім цього, прокурор зазначає, що є необхідність у накладенні арешту, з метою застосування спеціальної конфіскації, оскільки ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 321 КК України.

Відтак, сторона обвинувачення наполягає на арешті вилученого майна, з метою забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації.

Так, абзацом 1 ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Судовим розглядом встановлено, що обшук, під час якого було вилучено майно та на арешті якого на даний час наполягає сторона обвинувачення, був проведений 01.10.2025, а прокурор звернувся до суду 02.10.2025.

Вказане в сукупності свідчить про дотримання строку на звернення до суду з даним клопотанням.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завдання арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Підстави для накладення арешту на майно з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч. 2 ст. 170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Аналіз вище зазначених норм закону вказує, що у разі розгляду клопотання слідчого або прокурора про арешт майна, слідчий суддя повинен перевірити доводи поданого клопотання щодо наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження у відповідності до мети, яку зазначає слідчий чи прокурор у своєму клопотанні.

При цьому, визначення мети арешту, яка передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, та обґрунтування її наявності, є обов`язковою.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації майна.

Статтею 96-2 КК України визначено випадки застосування спеціальної конфіскації.

Зокрема, частиною першою цієї статті встановлено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відповідно до ч. 10 ст. 171 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Законодавець нормами кримінального процесуального законодавства передбачив, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Таким чином, з врахуванням обґрунтувань сторони обвинувачення та враховуючи обставини кримінальних правопорушень, які розслідуються органом досудового розслідування, слідчий суддя прийшов до висновку, що є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту на майно, з метою збереження речових доказів та забезпечення спеціальної конфіскації майна.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

На думку слідчого судді, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, враховуючи високий ступінь суспільної небезпеки розслідуваного кримінального правопорушення, його специфіку і тяжкість.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданими, співмірними із завданнями кримінального провадження та пропорційними меті, з якою такі обмеження застосовуються.

Також слідчий суддя відзначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації правомочностей щодо таких прав, такий захід є тимчасовим.

Враховуючи вище викладені обставини, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення вимог клопотання, оскільки даний арешт є забезпеченням досягнення завдань кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене у ході обшуку від 01.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.09.2025 у справі № 757/46166/25-к транспортного засобу марки «GEELY EMGRAND X7» д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_4 , а саме:

- грошові кошти в сумі 300000 гривень;

- грошові кошти в сумі 3000 доларів США.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1