Справа № 147/940/26
Провадження №11-кп/801/506/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.04.2026 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000156 від 13.10.2025 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України

за участю сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.04.2026 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 15 червня 2026 року включно.

Захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, просила скасувати ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.04.2026 року, постановити нову, згідно якої до запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 застосувати заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу та застосувати заставу, розмір якої визначити на розсуд суду.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не було надано доказів, а тому вони являються лише припущення, що є порушенням ст. 62 Конституції України.

Тривале тримання під вартою обвинуваченого є необгрунтованим втручанням в права обвинуваченого ОСОБА_7 , обмеженням його свободи та можливістю пройти медичне обстеження.

Обвинувачений ОСОБА_7 є раніше не судимою особою, має родину та житло, що вказує на наявність міцних соціальних зв`язків.

За станом здоров`я обвинувачений ОСОБА_7 потребує медичного спостереження через наявність захворювання, діагноз приведений у виписках із медичної документації, в умовах ізоляції це неможливо зробити.

Відсутність процесуальних ризиків підтверджує, відсутність доказів про їх наявність, які не надані прокурором, тому захист вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_7 можливо застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої повинен відповідати сімейному та матеріальному стану.

Обвинувачений ОСОБА_7 тривалий час не працює, тому внести суму застави можуть його рідні, які обмежені в матеріальній спроможності внести велику суму застави.

Сторона захисту просила застосувати заставу до обвинуваченого ОСОБА_7 в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого мотивовано тим, що суддя ОСОБА_1 порушила вимоги ч.1 ст.76 КПК України, оскільки приймала участь у даному кримінальному провадженні на етапі досудового розслідування, бо виносила ухвали щодо призначення захисника та відводу слідчого судді.

Обвинувачений вказує на те, що його не було викликано на судове засідання 17.04.2026 року та безпідставно відмовлено у особистій присутності, не надано клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою для ознайомлення.

Прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Судом було незаконно допущено до судового розгляду захисника ОСОБА_6 ,після його заперечень та відводів, безпідставно відмовлено у ознайомленні зі матеріалами судового провадження.

Також обвинувачений просив не приймати та не розглядати від захисника ОСОБА_6 апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення, апеляційну скаргу обвинуваченого слід задоволити часткового, з огляду на наступне.

Обвинувачений ОСОБА_7 апеляційну скаргу захисника не підтримав.

Судом апеляційної інстанції перевірено доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , викладені в апеляційній скарзі, а саме щодо необхідність відводу судді ОСОБА_1 через її участь на стадії досудового розслідування; неналежний виклик на судове засідання 17.04.2026 та безпідставна відмова у забезпеченні особистої присутності; неознайомлення з клопотанням про продовження запобіжного заходу (тримання під вартою); незаконний, на думку обвинуваченого, допуск захисника ОСОБА_6 та встановлено, що зазначені питання вже були предметом розгляду під час підготовчого судового засідання Тростянецького районного суду Вінницької області 17.04.2026 року.

Як встановлено апеляційним судом, ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.04.2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_7 про відвід головуючого судді ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000156 від 13.10.2025 обвинувачення за ч. 5 ст. 407 КК України відмовлено з тих підстав, що доводи обвинуваченого фактично зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями та діями головуючого судді під час підготовчого судового засідання, що відповідно до вимог КПК України не є безумовною підставою для відводу.

Також судом перевірено повноваження захисника ОСОБА_6 , яка приймала участь у даному провадженні на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги особі від 15.04.2026 № 4-02-2026-001677 для здійснення захисту /представництва/ складання документів процесуального характеру з урахуванням норм, визначених п.7 частини 1 ст.14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» у межах процесуальних прав та обов`язків, передбачених ст.46, 47 КПК України протягом строку дії доручення.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Тростянецького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000156 від 13.10.2025 року.

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, за яке законом передбачено можливість призначення покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років, тому усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує у випадку доведеності його вини, існує реальний ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду, з метою уникнення покарання, крім того, справа перебуває на стадії підготовчого судового засідання, свідки не допитані, докази не досліджені, тому існує висока вірогідність вчинення з боку ОСОБА_7 впливу на них з метою схилити до зміни показів на користь обвинуваченого.

Відповідно до ч.8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні передбаченого ст.407 КК України злочину, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, виходячи з положень ч. 8 ст. 176 КПК України та наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на думку апеляційного суду, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності до положень ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , приймаючи до уваги стан здоров`я обвинуваченого колегія суддів, керуючись практикою Європейського суду, вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції. (рішення у справі «Осипенко проти України»). Уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою.

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Враховуючи вказану практику ЄСПЛ, ст. 183 КПК України, яка наділяє слідчого суддю дискреційними повноваженнями щодо питання стосовно застави, а також беручи до уваги, дані про особу підозрюваного, апеляційний суд вважає, що в даному випадку можливо визначити ОСОБА_7 заставу.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, обставини його вчинення, майновий стан обвинуваченого ОСОБА_7 , інші обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК України, колегія суддів вважає, що застава у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, здатна забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права обвинуваченого , підстав вважати його завідомо непомірним для обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого необхідно задоволити частково, ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, з покладенням на нього відповідних процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15.06.2026 року включно.

Визначити заставу в розмірі 150 (сто п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб в розмірі 499 200 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч двісті) гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок Вінницького апеляційного суду.

В разі внесення застави покласти обов`язки передбачені п.п.1,2,3,4,8,9 ч.5 ст. 194 КПК України: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4