справа № 753/4113/26
провадження № 1-кс/753/619/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2026 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м.Києва ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУНП в м.Києва ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дарницької окружної прокуратурим.Києва ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за матеріалами кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000640 від 27.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Дарницького УП ГУНП в м.Києві за погодженням із прокурором Дарницької окружної прокуратурим.Києва звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, до ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за матеріалами кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000640 від 27.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, посилаючись на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування підозрюваним від органу досудового розслідування та/або суду, незаконний вплив на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Вважаючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжного злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, що у сукупності із фактором усвідомлення тяжкості покарання, може спонукати його до переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності (покарання), що позбавить можливості притягти його до передбаченої законом відповідальності.

Перебуваючи на волі, та, маючи можливість доступу до контакту зі свідками, підозрюваний буде мати можливість незаконного впливу на них з метою ненадання показань, які мають важливе значення для викриття всіх обставин кримінального правопорушення, оскільки інкримінований ОСОБА_4 злочин був вчинений із застосуванням насильства. Один зі свідків по справі його матір, підозрюваний може здійснювати на свідка вплив шляхом залякування, погроз тощо. Також у провадженні є свідки, які, хоча і не були прямими очевидцями вчиненого правопорушення, проте надані ними покази є важливими для досудового розслідування. Також на теперішній час встановлення безпосередніх свідків даного злочину триває, а тому підозрюваним може бути здійснений тиск на останніх з метою полегшення свого становища та зміни показів на свою користь. На даний час, враховуючи відомі органу досудового розслідування обставини вчинення даного кримінального правопорушення, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 після повідомлення йому про підозру у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, розуміючи що його дії викриті, може вчинити незаконний вплив у виді погроз фізичної розправи, психологічного маніпулювання, шантажу або грошової винагороди стосовно осіб, які є свідками вчинення ним кримінального правопорушення.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що у провадженні СВ Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві перебуває кримінальне провадження № 0000640 від 27.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

З огляду на особу підозрюваного, злочин, який ним вчинений, наявність вказаних ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, слідчий за погодженням із прокурором просить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення застави, зважаючи на положення п.3 ч.4 ст.183 КПК України, якщодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без права на внесення застави обґрунтованими та такими, що дають право на застосування найбільш суворого заходу, посилаючись на ризики, визначені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання. Вказав, що підозра на даному етапі досудового розслідування не обгрунтвавна, а відтак й ризики, просив застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Підозрюваний підтримав доводи та аргументи свого захисника, просив у задоволенні клопотання слідчого відмовити, й застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, зважаючи на конфлікти в колі сім`ї, провокацію його дій, які мали фатальний наслідок.

Вивчивши клопотання слідчого та матеріали, додані до нього, з`ясувавши думку осіб, що приймали участь у розгляді клопотання слідчого, зокрема, міркування прокурора та слідчого щодо доведеності наданими слідчому судді доказами обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, думку підозрюваного, його захисника, проаналізувавши надані стороною обвинувачення доказів підозри, у їх сукупності з наданим до клопотання обґрунтуванням, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні таким підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності, зокрема: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 27.02.2026р., протоколом огляду місця події від 26.02.2026 за адресою АДРЕСА_1 , протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 27.02.2026р.; довідкою з КНП «КМКЛ №1» виданою на ім`я ОСОБА_8 ; протоколом допиту ОСОБА_9 від 27.02.2026р., протоколом допиту ОСОБА_10 від 27.02.2026р., протоколом затримання ОСОБА_4 від 27.02.2026р., протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 28.02.2026р, іншими матеріалами у їх сукупності, й на даному етапі триває збір інших доказів, призначено судово-медичну експертизу.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року вимога розумності підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.

При цьому правильність кваліфікації дій підозрюваної особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу злочину вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні.

Тобто, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Описана у клопотанні фабула злочину у сукупності з наданими прокурором поясненнями та матеріалами кримінального провадження, доданими до клопотання, на даному етапі провадження дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, в діях ОСОБА_4 .

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння (ч.1 ст. 121 КК України).

Підозра ОСОБА_4 ґрунтується на відомостях, що об`єктивно пов`язують такого підозрюваного із обумовленим кримінальним правопорушенням.

Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами обґрунтовано можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаноного ч.1 ст.121 КК України, що слугує підставою для застосування до нього заходів забезпечення кримінального провадження на підставі поданих слідчим до клопотання матеріалів.

27.02.2026 року о 22 годині 10 хвилин (час фактичного затримання) ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.208 КПК України, й 28.02.2026 року йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121КК України.

Із матеріалів клопотання вбачається, що після вчиненя ОСОБА_4 дій за ознаками ч.1 ст.121 КК України, потерпілому ОСОБА_8 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення передньої черевної стінки та заочеревинного простору без ушкодження внутрішніх органів, внутрішньочеревної кровотечі, постравматичної заочеревинної гематоми справа, ножових поранень правої надколінної ділянки, постгеморогічної анемії середнього ступеня тяжкості, й ОСОБА_4 , з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин, який мав місце 26.02.2026 року приблизно о 21.00 год. за адресою місця проживання й реєстрації ОСОБА_4 : АДРЕСА_1 , зник з місця події у невідомому напрямку, й був затриманий працівниками поліції після вжитих оперативних заходів.

В порядку ст.177 КПК України слідчим обгрунтовані та слідчим суддею встановленні ризики, які вказують на те, що підозрюваний може ухилитись від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а саме: переховування від органу досудового розслідування та/або суду, незаконний вплив на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння (ч.1 ст.121 КК України), за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, що може спонукати його до переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності (покарання).

Інкримінований ОСОБА_4 злочин відноситься до кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи, й співставлення можливих негативних для нього наслідків із засудженням до покарання у виді позбавлення волі, доводять, що цей ризик є достатньо високим, й усвідомлюючи неминучість покарання, може спонукати до переховування від органів досудового розслідування та суду.

Перебуваючи на волі, та, маючи можливість доступу до контакту зі свідками, підозрюваний буде мати можливість незаконно вплину на них з метою ненадання показань, які мають важливе значення для викриття всіх обставин кримінального правопорушення, оскільки інкримінований ОСОБА_4 злочин був вчинений із застосуванням насильства. Один зі свідків по справі його матір. Підозрюваний може здійснювати на свідка вплив як на члена сім"ї.

Ризик незаконного впливу на свідків об`єктивізується також з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України). Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Враховуючи те, що один із безпосередніх свідків є сусідом підозрюваного та те що підозрюваному відоме місце проживання та соціальні зв`язки свідків даний ризик має достатні підстави для існування.

Слід враховувати, що кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, тому лише на підставі розумної та об`єктивної оцінки отриманих доказів слідчий суддя визначає, чи виправдовують вони в своїй сукупності факт проведення досудового розслідування, та чи дозволяють встановити причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, яка є вірогідною та достатньою для застосування, або продовження застосування щодо неї заходу забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченому ч.1 ст.121КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Застосовуючи найсуворіший запобіжний захід при його обранні, слідчий суддя вважає доведеним слідчим існування ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме:переховування підозрюваним від органу досудового розслідування та/або суду, незаконний вплив на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Метою застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити вказані ризики, передбачені п.п. 1,3 , ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні таким підозрюваним кримінального правопорушення, а також ризиків, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що зазначені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, й ці ризики виправдовують його тримання під вартою, що є підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Варто зауважити, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України і встановлених в судовому засіданні, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

Щодо питання уникнення наявним ризикам шляхом застосування іншого запобіжного заходу не пов`язаного з тримання особи під вартою (більш м`якого), серед яких у виді цілодобового домашнього арешту, то у світлі факторів, пов`язаних з особою підозрюваного, його ролі у вчиненні злочину, його моральністю, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками, вважає недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів, й, у тому числі, цілодобового домашнього арешту, для запобігання обгрунтованим ризикам.

Слідчий суддя враховує, що після вчиненя підозрюваним дій за ознаками ч.1 ст.121 КК України, які мали місце 26.02.2026 року приблизно о 21.00 год. за адресою його місця проживання: АДРЕСА_1 , зник з місця події у невідомому напрямку й був затриманий 27.02.2026 року о 22.10 год. працівниками поліції після вжитих оперативних заходів. Поважність таких дій не були обгрунтовані стороною захисту у належний спосіб.

Пояснення сторони захисту жодним чином вказані висновки не спростовують.

Підстави, які б свідчили про неможливість утримання підозрюваного в установах попереднього ув`язнення за станом здоров`я, не встановлені.

З урахування сукупності викладених обставин, даних про особу підозрюваного, тяжного злочину, який ним чинений, в силу характеру вчиненого ним діяння та одночасної потереби у проведенні слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення для забезпечення належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, слідчий суддя приходить до висновку про те, що слідчий довів дійсні підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу, а саме тримання під вартою, й вважає, що лише такий запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку вказаного підозрюваного з урахуванням обставин правопорушення та його особи, адже підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, зважаючи на вчинений ним злочин, усвідомлення наслідків покарання, може вплинути на його процесуальну поведінку - переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Обговорюючи питання наявності ризиків щодо переховування підозрюваного від органів досудового розслідування й суду, то існування такого ризику є цілком ймовірним.

Так, підозрюваний хоча раніше не судимий, разом із цим підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, його ролі у вчиненні такого злочину, й усвідомлення наслідків покарання є достатньо вагомими підставами для прийняття спроб уникнути відповідальності шляхом переховування від органу досудового розслідування, суду, а також впливу на свідків, серед яких є матір підозоюваного, й на такого свідка може бути здійснений вплив як на члена сім"ї шляхом вмовлянь тощо, й враховуючи, що злочин мав місце за місцем проживання підозрюваного в колі сім"ї (матір, її цивільний чоловік), то на даному етапі досудоовго розслідування, в межах 60 днів, є відсутніми підстави для застосування більш м"якого запобіжного заходу - домашнього арешту, адже місцем реєстрації й проживання підозрюваного є вказана адреса, де й відбувся кофклікт між членами сім"ї, їх негативні між собою відносини.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч.2 ст.183 КПК України).

Строк тримання під вартою не виходить за межі, визначені КПК України, та є необхідною мірою в ній з огляду на те, що в ході розгляду було встановлено наявність передумов, регламентованих ст. 194 даного Кодексу, тобто строк утримання під вартою відповідає критерію розумності згідно ст. 197 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч.1 ст. 197 КПК України).

Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше (ч.2 ст. 197 КПК України).

Відповідно, зважаючи на вказані норми процесуального закону, строк дії цієї ухвали відраховувати з 22 год. 10 хв. 27.02.2026 року, дія якої завершиться 28.04.2026 року об 22 год. 10 хв.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті (ч.3 ст.183 КПК Укпаїни).

Водночас, відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК Українислідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на зазначене, наявність обгрунтованих ризиків, передбачених п.п.1, 3 ст. 177 КПК України, враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, його особи, слідчий суддя не вбачає підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави з огляду на положення п.1 ч.4 ст.183 КПК України, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства, для запобігання обгрунтваним ризикам з метою забезпечення досудового розслідування у межах визначених 60 днів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.176-178, 183, 194, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУНП в м.Києва ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дарницької окружної прокуратурим.Києва ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, до ОСОБА_4 , за матеріалами кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000640 від 27.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення застави.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 (шістдесят днів) і обчислюється з 22 год. 10 хв. 27.02.2026 року.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 28.04.2026 року о 22 год. 10 хв.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ: