Справа № 756/186/25
Номер провадження № 1-кп/756/710/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва судове провадження в рамках кримінального провадження, внесеного 24.08.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002740, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який мав професійно-технічну освіту, працює водієм, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 23.08.2024 приблизно о 08 годині 15 хвилин ОСОБА_5 , керуючи технічно справним транспортним засобом - легковим автомобілем марки Fiat, моделі Qubo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною вул. Богатирської у місті Києві зі сторони вул. Сім`ї Кульженків у напрямку вул. Богатирської.

Перебуваючи навпроти торговельного центру «Епіцентр», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 20-Д, ОСОБА_5 здійснював маневр повороту ліворуч для заїзду на територію зазначеного торговельного центру.

Перед зміною напрямку руху ОСОБА_5 не переконався, що виконання маневру буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, а також не надав перевагу в русі транспортному засобу, який рухався у зустрічному напрямку, чим порушив вимоги пунктів 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України.

Унаслідок цього ОСОБА_5 допустив зіткнення керованого ним автомобіля з електросамокатом марки Kukirin, моделі M5 Pro, під керуванням ОСОБА_7 , який рухався проїзною частиною вул. Полярної у місті Києві у напрямку вул. Сім`ї Кульженків.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 заподіяно тяжке тілесне ушкодження.

1.2. Указаними діями ОСОБА_5 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, - а саме порушення правил безпеки дорожнього руху (пунктів 10.1, 10.4 ПДР України) особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиції сторін захисту та обвинувачення.

2.1.1. Прокурор у судовому засіданні вважав, що в судовому засіданні достеменно встановлено, що інкримінований ОСОБА_5 злочин за ч. 2 ст. 286 КК України вчинено останнім, тому просить суд визнати ОСОБА_5 винуватим та призначити покарання в виді обмеження волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, але зі звільненням від відбуття основного покарання з іспитовим строком на 3 роки. Обставиною, яка пом`якшує покарання, на думку прокурора, є щире каяття, а обставин, які обтяжують покарання, не встановлено. Питання цивільного позову прокурор просить вирішити на розсуд суду.

2.1.2. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю, у вчиненому каявся, бо подія сталась з необережності, повністю підтверджує обставини, які описані в обвинувальному акті, зокрема, що саме він 23.08.2024 вдень керував транспортним засобом Fiat, моделі Qubo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та в м. Києві, перебуваючи навпроти торговельного центру «Епіцентр», здійснив наїзд на електросамокатом марки Kukirin, під керуванням потерпілого ОСОБА_7 . Будь-які обставини висунутого йому обвинувачення він не оспорює. Просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, як і не позбавляти права керування транспортними засобами.

Цивільний позов визнає частково, зокрема уважає, що він не повинен нічого відшкодовувати оскільки це питання має бути вирішено за кошт страхової компанії, а щодо моральної шкоди - розмір визначений законом, зокрема страховим полісом в сумі 320 000 грн, який так само має відшкодувати страхова компанія. Просив також урахувати, при вирішенні цивільного позову, що на його думку, винуватцем події також є і потерпілий.

2.1.3. Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав позицію обвинуваченого щодо повного визнання винуватості. Просив суд урахувати, що обвинувачений повністю визнає винуватість бо не оспорює обставин.

Одночасно з цим, захисник просив урахувати суд, що пред`явлений цивільний позов до його підзахисного не підлягай задоволенню, оскільки витрати має нести страхова компанія.

Щодо пред`явлених позовний вимог в частини витрат понесених потерпілим для отримання професійної правничої допомоги у розмірі 20 000 грн захисник зазначив, що оскільки представник потерпілого витратив незначний час для надання такої правової допомоги потерпілому, а також ураховуючи кількість та тривалість судових засідань де приймав участь представник потерпілого, а розмір витрат на професійну правничу мають бути пропорційним витраченого часу на здійснення такої допомоги, отже з урахуванням викладеного уважав, що розмір витрат на професійну правничу допомогу значно завищений.

2.1.4. Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні просив суд визнати обвинуваченого ОСОБА_5 винуватим, призначити покарання ураховуючи позицію прокурора.

При цьому потерпілий просив задовольнити цивільний позов в повному обсязі з урахуванням витрат пов`язаних з отриманням та проходження лікування, здійснення реабілітації, наявності моральної шкоди, а також витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

2.2.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження (надані показання обвинуваченим), і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_5 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

2.2.2. Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що він себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

2.2.3. Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості поза розумним сумнівом ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

2.2.4. Вирішуючи питання можливості розгляду даного судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд звісно урахував, що сторона захисту визнавала позовні вимоги потерпілого лише частково. Однак часткове визнання позовних вимог, не є оспорювання фактичних обставин у кримінальному провадженні, оскільки це є різним обсягом поняттями. Крім того, судом з`ясовано, що питання спірності позовних вимог не ґрунтуються на матеріалах досудового розслідування, які судом не досліджувалися, а обґрунтовуються наданими лише до позовної заяви матеріалами (доказами), дослідження яких не стосується матеріалів досудового розслідування та встановлених в ньому обставин.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором та захисником у судовому засіданні.

3.2. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.

3.3. При цьому судом не було встановлено обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 .

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , виходить із положень статей 50, 65 КК України, відповідно до яких покарання є заходом державного примусу, що застосовується від імені держави до особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, та має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Під час визначення виду та розміру покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, форму вини, обставини його вчинення, наслідки, що настали, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення питання про призначення покарання.

Призначене покарання повинно бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільна небезпечність. Зокрема, указаний злочин, як установлено в судовому засіданні, відноситься до злочинів учинених з необережності. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особистість обвинуваченого, який раніше не судимий, має професійно-технічну освіту, працює водієм, позитивно характеризується за місцем мешкання.

Між тим, як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 не приймав участі в лікуванні потерпілого, а також останнім не надавалась будь-яка допомога, зокрема фінансова на лікування та відновлення потерпілого.

4.3. Ураховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарання, відомості що характеризують особистість обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України у суду наявні підстави для призначення обвинуваченому основного покарання в виді позбавлення волі строком на 4 роки, зі звільненням від відбуття основного покарання на підставі ст. 75 КК України, тобто з іспитовим строком на 2 роки.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, а також передбачені п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4.4. Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Бо контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засудженого).

4.5. При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статтями 69 КК України, не встановлено, а отже, відповідно до санкції ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_5 слід призначити додаткове покарання в виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з урахуванням особистості обвинуваченого, строком на 2 роки, ураховуючи тяжкість покарання, наслідки, які настали для потерпілого та вид грубої необережності.

5. Підстави для задоволення цивільного позову, відмови у ньому, залишення його без розгляду.

5.1. У рамках кримінального провадження потерпілим ОСОБА_7 подано цивільний позов до відповідача ОСОБА_5 про стягнення в якості відшкодування матеріальної шкоди 75 606,95 грн та моральної шкоди 618 190,05 грн. Також ОСОБА_7 просив стягнути з ОСОБА_5 в якості відшкодування витрат на правову допомогу 20 000,00 грн, а також витрати за проведення психологічної експертизи 25 000 грн.

5.2. Ухвалою від 10.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду в судовому провадженні, а пізніше - залучено в якості співвідповідача страхову компанію ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

5.3. Як убачається з позовних вимог, підставою пред`явлення позову ґрунтуються є зміст обвинувачення, викладений в п. 1.1. вироку. Указані дії, на думку позивача, доводять заподіяння йому моральної та матеріальної шкоди, яку у вказаних розмірах останній просить стягнути з відповідача ОСОБА_5 , як і понесені витрати на надану правничу допомогу та підставами для проведення експертизи отримання моральних страждань.

5.4. В обґрунтування вимог позивач посилається на положення статей 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, статей 61, 127 - 129 КПК України.

5.5. Представником відповідача ОСОБА_6 подано відзив на позов, у якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 , оскільки матеріальну та моральну шкоду має відшкодовувати саме страхова компанія, бо цивільно-правова відповідальність на момент дорожньо-транспортної події була застрахована ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

5.6. Представником відповідача ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» подано заперечення на цивільний позов. Зокрема, представник посилаючись на вимоги статей 23, 24, 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 9 ЗУ «Про страхування», просить позовну заяву задовольнити частково, стягнув з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» частково підтверджені витрати на лікування, які можуть бути стягнуті в розмірі 26 017,12 грн, що підтверджуються чеками. Інші витрати, на думку представника, зокрема в сумі 42 616,95 грн, не підтверджені документально. Зокрема у квитанції на суму 15 270 грн (металоконструкції для остеосинтезу) та на суму 1024 грн прізвище платника вказано не потерпілого

Крім того, розмір моральної шкоди визначається в розмірі 5% від розміру підтверджених витрат на лікування, а саме з суми 26017,12 грн.

5.7. Цивільний позивач ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що внаслідок дорожньо-транспортної події він зазнав тяжких тілесних ушкоджень, а саме закрита травма грудної клітини (забій лівої легені, лівобічний пневмоторакс (наявність в плевральній порожнині повітря), закрита травма живота (розрив селезінки з явищами гемоперитонеуму (наявність в черевній порожнині до 2500 мл крові), паранефральна гематома ліворуч, з послідуючим оперативним видаленням селезінки (спленектомія), закрита травма лівого передпліччя (перелом променевої кістки зі зміщенням уламків), відкрита травма правого колінного суглобу (уламковий перелом наколінника зі зміщенням уламків, рана по передній поверхні суглобу).

Тобто, внаслідок дорожньо-транспортної події він втратив важливий - селезінку. Звісно, з моменту події і до сьогодні відчував та відчуває біль, бо відбувалось загоєння ран, що завдавало значний дискомфорт. Через все це змінився спосіб його життя, бо він потребував тривале лікування, на яке витрачено значні кошти, частку яких він зміг підтвердити відповідними квитанціями. У подальшому він вже не зможе жити повноцінним життям через відсутність селезінки, та вимушений буде приймати підтримуючу терапію все життя.

5.8. У рамках розгляду цивільного позову було допитано свідка ОСОБА_9 , яка надала показання, що вона є матір`ю позивача. Безпосередньо не була під час подій. Між тим вона підтверджує, що її син зазнав значних моральних страждань через тривале лікування, біль та вимушені зміни в житті, втрату органу, який вже ніколи не відновиться, та що, незважаючи на його молодий вік, змінить назавжди його життя, не дасть можливість жити повноцінним життям.

5.9. Під час судового розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ст. 17 КПК України, тобто поза розумним сумнівом, було установлено, що ОСОБА_5 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, - а саме порушення правил безпеки дорожнього руху (пунктів 10.1, 10.4 ПДР України) особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто за обставин, наведених в п. 1.1. вироку.

Зокрема внаслідок дорожньо-транспортної події позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді: закрита травма грудної клітини (забій лівої легені, лівобічний пневмоторакс (наявність в плевральній порожнині повітря), закрита травма живота (розрив селезінки з явищами гемоперитонеуму (наявність в черевній порожнині до 2500 мл крові), паранефральна гематома ліворуч, з послідуючим оперативним видаленням селезінки (спленектомія), закрита травма лівого передпліччя (перелом променевої кістки зі зміщенням уламків), відкрита травма правого колінного суглобу (уламковий перелом наколінника зі зміщенням уламків, рана по передній поверхні суглобу).

Слід також урахувати, що як було встановлено у судовому засіданні, та в цілому не заперечували учасники (сторони) - цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була застрахована відповідачем ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

5.10. При цьому, висновки суду в кримінальному провадження, тим більше в цьому, є обов`язковими для врахування в порядку цивільної юрисдикції.

За цих обставин беззаперечним фактом є те, що ОСОБА_7 має право на звернення за відшкодуванням завданої йому діями ОСОБА_5 шкоди, як і пред`явлення вимог до ОСОБА_5 та ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

5.11. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом укладають із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Отже, заподіяння потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди).

Разом з тим, така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Однак, деліктне та договірне зобов`язання не виключають одне одного, тому потерпілий (кредитор) на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги про відшкодування шкоди виключно до особи, яка завдала таку шкоду, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Виходячи з наведеного, потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, у рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

5.12. Вирішуючи питання відшкодування завданої ОСОБА_7 матеріальної шкоди, ураховуючи наведені останнім підстави (п. 5.1., 5.3., 5.8.), слід урахувати, що відповідно до позовної заяви сума в 75 606,95 грн пред`явлених позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди обґрунтовується матеріалами: замовленням № 1A-Кз-0003918 від 23.08.24, за яким сплачено 5 139, 78 грн, замовленням № 1A-Кз-0003920 від 23.08.24 за яким сплачено 3 610, 66 грн, замовленням № 1A-Кз-0003923 від 24.08.24 за яким сплачено 6 053, 58 грн, чек № 558741 від 31.08.24, за яким сплачено 10 грн, чек № 64366 від 26.08.24, за яким сплачено 94 грн, чек № від 01.09.24, за яким сплачено 79,98 грн, чек № 64961 від 30.08.24, за яким сплачено 265,50 грн, чек № 62099 від 23.08.24, за яким сплачено 130 грн, чек № 64116 від 25.08.24, за яким сплачено 503,10 грн, чек № 558154 від 29.08.24, за яким сплачено 352 грн, чек № 64904 від 30.08.24, за яким сплачено 175,75 грн, чек № 560328 від 05.09.24, за яким сплачено 828 грн, чек № 64099 від 25.08.24, за яким сплачено 182,39 грн, чек № 558569 від 30.08.24, за яким сплачено 807 грн, рахунком/фактурою № 0309/1 від 03.09.2024, за яким сплачено 15 270 грн, товарним чеком № 1A-Кз-0004093 від 04.09.24, за яким сплачено 1 188 грн, замовленням № 1A-Кз-0004118 від 06.09.24, за яким сплачено 1 866, 40 грн, замовленням № 1A-К3-0004362 від 19.09.24, за яким сплачено 1 725, 51 грн, чеком № 68282 від 19.09.24, за яким сплачено 549 грн, чеком № 71022 від 04.10.24, за яким сплачено 595 грн, чеком № 71149 від 05.10.24, за яким сплачено 585 грн, чеком № 413844 від 07.10.24, за яким сплачено 928,50 грн, чеком № 413842 від 07.10.24, за яким сплачено 621,80 грн, квитанцією № від 03.10.24, за якою сплачено 1 024 грн, чеком № 274986 від 18.09.24, за яким сплачено 32 грн, усього на суму 42 616,95 грн, а також видатковою накладною № 848 від 24.05.2024 про придбання електросамокату марки Kukirin, моделі M5 Pro, за 32 990 грн.

5.13. Оцінюючи надані документи, на думку суду, вони безсумнівно доводять витрати на лікування позивача в сумі 42 616,95 грн, бо не лише стосуються придбання відповідних медичних товарів та послуг, а й отримані в строк після подій та до розгляду справи по суті, а також підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_9 (пункт 5.7). При цьому, відповідачами не надано будь-яких дійсних доказів в спростування позиції позивача та в спростування показань свідка щодо понесення ОСОБА_7 за цими документами.

5.14. Між тим, суд погоджується з відповідачами про необґрунтованість вимог позивача на суму за 32 990 грн. Оскільки вимоги про стягнення цієї суми обґрунтовується виключно вартістю електросамокату, на якому рухався позивач.

Суд звісно погоджується з тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди електросамокат міг зазнати пошкоджень, та їх наявність підтверджується актом огляду та направлення транспортного засобу на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів від 23.08.2024, згідно з яким електросамокат має пошкодження керма, передньої вилки, переднього крила, а також є подряпини на корпусі електросамокату.

Між тим, електросамокат не був новим, оскільки був вживаним вже 3 місяці, та зміну його стану за ці місяці (активного використання), суду не надані. Крім того, суду не надано доказів того, що електросамокат не підлягає відновленню, або його вартість на момент дорожньо-транспортної пригоди менша ніж вартість відновлювальних робіт. При цьому, у такому випадку, позивач не просить вирішити питання передачі відповідачу електросамокату.

За вказаних підстав, вимоги позивача щодо стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 42 616,95 грн за рахунок ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

5.15. Ураховуючи викладене, суд встановив, що витрати пов`язані на відновлення ушкодженого здоров`я позивача ОСОБА_7 під час дорожньо-транспортної пригоди складають 42 616,95 грн. При цьому, ОСОБА_5 добровільно не відшкодовувалась будь-яка шкода, а отже позовні вимоги позивача щодо стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 42 616,95 грн за рахунок ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

5.16. Питання відшкодування моральної шкоди регламентується Цивільним кодексом України, зокрема - цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України, але якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, і КПК України не врегульовані, застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, тобто на підставі положень Цивільного кодексу.

Згідно до 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 1168 ЦК України передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

5.17. Оцінюючи вимоги позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, слід виходити з того, що в судовому засіданні було встановлено факт заподіяння обвинуваченим, цивільно-правову відповідальність якого було застраховано ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», потерпілому ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження (пункт 1.1, 5.8.).

Указані міркування суду, дають підстави вважати, що ОСОБА_7 безсумнівно отримав моральні страждання, які мають бути відшкодованими в порядку та розмірі встановленому законом.

5.18. Такі висновки суд робить з тих підстав, що загально відомим фактом, який не потребує доказуванню, є те, що будь-яке тілесне ушкодження супроводжується болем. При цьому, установлені в потерпілого тілесні ушкодження (абзац 2 пункту 5.8.) в момент заподіяння, та з моменту заподіяння до моменту відновлення цілісності частини тіла та загоєння ран, людина відчуває біль та дискомфорт, зміни в сталому образі життя, через вимушеність отримувати лікування, відвідування лікарів, а також ураховуючи частину тіла, яка отримала пошкодження (нога) - вимушені зміни в житті через неможливість пересуватися як у господарських справах (особистих) так і пов`язаних із трудовою діяльністю та самозабезпечення. Тобто, суд має враховувати не лише ступінь тяжкості ушкодження, отриманого болю, а також період часу, який потерпілий зазнав вимушених змін та страждань. На думку суду таким періодом є час з моменту заподіяння до моменту повного одужання (відновлення) відповідно до встановленого порядку визначення ступеню тяжкості тілесного ушкодження. Однак у цьому кримінальному провадженні встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної події потерпілий втратив орган - селезінку.

5.19. Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У силу положень частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно із ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

5.20. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі 752/17832/14-ц).

5.21. Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним завданій шкоді.

Виходячи з наведених висновків, та розглядаючи заявлені потерпілим вимоги, ураховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, майновий стан відповідачів, виходячи з принципу зваженості та справедливості, суд доходить висновку про те, що позивачу відповідно до вказаних міркувань щодо отриманих страждань, рівня втручання та вимушених змін, завдано шкоди, яка судом оцінюється в сумі 600 000 грн 00 коп., яка, на думку суду, є цілком рівнозначна та достатня, ураховуючи та співставляючи цю суму з прожитковим мінімумом для працездатної особи та мінімальною заробітною платою, тобто рівнем соціального захисту населення в Україні в 2026 році.

Слід урахувати, що аналогічним за змістом є висновок експерта № 1223/02/2025, згідно з яким - розмір отриманої моральної шкоди, яку міг отримати ОСОБА_7 , складає 15 000 доларів США, що за курсом на час проведення експертизи становив 618 190,5 грн.

5.22. Між тим, оскільки позивачем було пред`явлено вимоги до відповідача ОСОБА_5 , а після було залучено в якості співвідповідача ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», тож визначений судом розмір має бути розподілені пропорційно між останніми.

Зокрема, як вбачається із заперечень поданих представником ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», сума моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок страхової компанії, має становити не більше 5% від суми завданої шкоди здоров`ю. Тобто від суми, яка витрачена позивачем на відновлення здоров`я.

Указана в запереченні представника відповідача позиція відповідає вимогам статті 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже суд погоджується із тим, що розмір моральної шкоди має визначатися лише в сумі, яка не буде перевищувати 5% від встановленого розміру завданої шкоди здоров`ю та підлягає стягненню з страховика, яким є ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

5.23. У цьому провадженні встановлено, відповідно до вимог ст. 12 ЦПК, де кожна сторона кримінального провадження надала свої пояснення та заперечення, а судом встановлена та підтверджена сума завданої шкоди здоров`ю ОСОБА_7 як 42 616,95 грн. А отже, 5 відсотків від суми, яка була встановлена в п. 5.12 складає 2131 грн.

За вказаних обставин з відповідача ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь позивача ОСОБА_7 підлягає стягненню в якості відшкодування моральної шкоди 2131 грн, а отже в цій частині позовних вимог підлягають частковому задоволенню в сумі 44 747 грн 95 коп.

5.24. Наведене також доводить, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_5 визначається шляхом віднімання визначеного розміру шкоди, який підлягає стягненню з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з розміру, який судом визначений як загальний розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню в цьому провадженні (600 000 - 2131 грн = 597 869 грн).

За вказаних обставин позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 597 869 грн.

5.25. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням положень статей 133, 137 ЦПК України, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 підлягають стягненню витрат на надану правову допомогу, у розмірі 20 000 грн.

На думку суду, об`єм наданої правової допомоги ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 відповідає вартості наданих останнім послуг та є підтвердженим, а отже відповідно до вимог статей 133, 137 ЦПК України, процесуальні витрати, понесені ОСОБА_7 , у виді отримання професійної правничої допомоги пов`язаної із розглядом вказаного кримінального провадження мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

5.26. Стягненню також підлягає вартість понесених позивачем витрат на проведення експертизи моральної шкоди № 1223/02/2025, у сумі 25 000 грн, як такі, що понесені позивачем та належним чином підтверджені.

5.27. За вказаних підстав та відповідно до вимог 131, 137, 139, 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 підлягають стягненню судові витрати в сумі 45 000 грн.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

6.1. Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого було застосовано запобіжний захід не обирався, підстави для застосування запобіжного заходу до набуття вироком законної сили - відсутні.

6.2. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, а саме витрати на проведення експертиз СЕ-19/111-24/49116-ІТ від 14.10.2024 у сумі 3183,60 грн, № СЕ-19/111-24/75693-ІТ від 16.12.2024 у сумі 9550,80 грн - стягнути з ОСОБА_5 у загальній сумі 12 734,40 грн на користь держави.

6.3. Заходи забезпечення кримінального провадження в виді арешту майна, а саме транспортного засобу, легкового автомобіля марки Fiat, моделі Qubo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та електросамокату марки Kukirin, моделі M5 Pro, накладеного ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 19.09.2024 (провадження № 761/10544/24), слід скасувати.

6.4. Питання речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України, зокрема транспортний засіб, легковий автомобіль марки Fiat, моделі Qubo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , слід залишити в користуванні останнього. Електросамокат марки Kukirin, моделі M5 Pro, який перебуває на зберіганні майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, що за адресою м. Київ, вул. Пухівська, 3, слід повернути ОСОБА_7 .

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128-129, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання в виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Цивільну позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_5 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» () на користь ОСОБА_7 в якості відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди - 42 616,95 (сорок дві тисячі шістсот шістнадцять) грн 95 коп., моральної шкоди - 2 131 (дві тисячі сто тридцять одна) грн, що разом 44 747 (сорок чотири тисячі сімсот сорок сім) грн 95 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 в якості відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди - 597 869 (п`ятсот дев`яносто сім тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) грн, а також судові витрати в сумі 45 000 (сорок п`ять тисяч) грн, що разом 642 869 (шістсот сорок дві тисячі вісімсот шістдесят дев`ять) грн.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме - витрати на проведення експертизи СЕ-19/111-24/49116-ІТ від 14.10.2024 у сумі 3183,60 грн, № СЕ-19/111-24/75693-ІТ від 16.12.2024 у сумі 9550,80 грн - стягнути з ОСОБА_5 у загальній сумі 12734,40 грн на користь держави;

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 19.09.2024 (провадження № 761/10544/24), з транспортного засобу, легкового автомобіля марки Fiat, моделі Qubo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та електросамокату марки Kukirin, моделі M5 Pro.

Речові докази в кримінальному провадженні:

- легковий автомобіль марки Fiat, моделі Qubo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 - залишити в користуванні останнього;

- електросамокат марки Kukirin, моделі M5 Pro, який перебуває на зберіганні майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, що за адресою м. Київ, вул. Пухівська, 3 - повернути ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а особами, які не були присутніми під час його оголошення - у той же строк та в тому ж порядку з моменту отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України, а також надіслати учасникам, які не були присутніми під час його проголошення.

Суддя ОСОБА_1