Справа № 297/645/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

04 березня 2026 року м. Берегове

Слідчий суддя Берегівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , який брав участь дистанційно в режимі відеоконференції, слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню № 0000013 від 05.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 332 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, зі слів військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 звернувся з клопотанням до суду, яке погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 строком на 60 діб із визначенням розміру у сумі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (3028 гривень), що становить 266240 гривень, а також покласти обов`язки, передбачені п.п. 1-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- повідомляти суд, прокурора про зміну свого місця проживання;

-без дозволу суду не виїжджати за межі Закарпатської області;

-утримуватись від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (якщо є такі).

Клопотання мотивовано тим, що 05.01.2026 року до чергової частини Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області надійшли матеріали про те, що громадянин Ф має намір організувати канал незаконного переправлення через державний кордон України в обхід встановлених пунктів пропуску Берегівського району осіб чоловічої статі призовного віку за грошову винагороду.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.

У ході досудового розслідування встановлено, що громадянина України ОСОБА_5 призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу вказаної військової частини.

Згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У такий спосіб, з моменту затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року на території України почав діяти правовий режим воєнного стану, який продовжує діяти і на даний час.

Вимогами статей 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Стаття 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут). Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Так, згідно з ст.ст. 5, 6 Статуту, внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Під час проходження військової служби, у відповідності до ст.ст. 6, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ОСОБА_5 , зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, не допускати негідних вчинків, точно й вчасно виконувати покладені на нього обов`язки.

Натомість, ОСОБА_5 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України та законів України, став на шлях вчинення кримінального правопорушення у сфері охорони державної таємниці, недоторканості державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби, військової частини НОМЕР_1 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного переправлення громадян України через державний кордон в умовах дії правового режиму воєнного стану, достовірно знаючи про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та невстановленими на даний час досудовим розслідуванням особами, сприяв шляхом надання вказівок та порад незаконному переправленню через державний кордон України громадянину України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був залучений працівниками правоохоронних органів до конфіденційного співробітництва та негласних слідчих (розшукових) дій, за наступних обставин.

Так, в невстановлений досудовим розслідуванням день ОСОБА_8 в невстановлений слідством час, місці та спосіб домовився з невстановленими досудовим розслідуванням особами, про організацію його незаконного переправлення через державний кордон України поза межами пункту пропуску, за грошову винагороду, яка залежала від конкретної домовленості з вказаними особами та становила 7000 Євро, які в свою чергу керували його діями, як особою, яка бажає незаконно перетнути державний кордон України та вичікували слушного часу для переправлення останнього через кордон України.

В подальшому, в невстановлений досудовим розслідуванням день, час та місці, у невстановлений слідством спосіб ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за винагороду погодились на пропозицію невстановленої на даний час досудовим розслідуванням особи сприяти у незаконному переправленні ОСОБА_8 через державний кордон України.

З цією метою ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 23 лютого 2026 року за вказівкою невстановленої особи яка представилась як « ОСОБА_10 » придбали залізничні квитки та вирушили з міста Харів у місто Мукачево Закарпатської області та прибувши 24.02.2026 року близько 14 години 30 хвилин на залізничний вокзал отримали вказівку від особи «Денис» перебігти з залізничної платформи до піцерії «Колізей», що за адресою: м. Мукачево, вул. Вокзальна, 3, Закарпатської області, після чого в месенджері «Telegram» від користувача « ОСОБА_11 » надійшла вказівка очікувати транспортний засіб «FORD» синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 та по прибуттю вказаного автомобілю ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 здійснили посадку у вказаний автомобіль та вирушили у орендовану квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , де очікували на подальші вказівки з приводу незаконного переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України.

Так, 19.01.2026 року близько 19 години 30 хвилин від користувача « ОСОБА_11 » надійшов телефонний дзвінок ОСОБА_9 з вказівкою здійснити посадку в транспортний засіб, автомобіль марки «FORD» синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 та здійснивши посадку остання вирушила в заздалегідь обумовлене місце, з метою передачі грошових коштів в сумі 7000 євро за незаконне переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України. В свою чергу від особи «Дениса» близько 20 години 30 хвилин надійшла вказівка ОСОБА_8 здійснити посадку в транспортний засіб «HONDA» білого кольору реєстраційний номер НОМЕР_3 та здійснивши посадку, вирушили у невідомому напрямку.

У подальшому, 01 березня 2026 року близько 23 години 30 хвилин, на околиці населеного пункту Буштино Тячівського району Закарпатської області, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою, отримали грошові кошти у сумі 8000 доларів США від ОСОБА_9 як винагороду за сприяння у незаконному переправленні ОСОБА_8 через державний кордон України, під час чого були викриті та затримані працівниками правоохоронних органів.

02 березня 2026 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

02 березня 2026 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

02.03.2026 року керівником Берегівської окружної прокуратури змінено орган який уповноважений здійснювати процесуальне керівництво у провадженні на Закарпатську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони.

Обґрунтована підозра ОСОБА_5 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: протоколом огляду місця події від 02.03.2026 року; протоколами допитів свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ; протоколами впізнання особи за фотознімками із останнім від 02.03.2026 року; постановою про визнання речовим доказом від 02.03.2026 року; протокол затримання особи в порядку ст. 208 КПК України від 02.03.2026 року; повідомленням про підозру від 02.03.2026 року та іншими доказами.

Як вбачається з матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років. При цьому, аналіз обставин кримінального правопорушення свідчить про байдуже ставлення підозрюваного до законних вимог працівників правоохоронних органів. Враховуючи викладене, на думку сторони обвинувачення наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 , усвідомлюючи неминучість покарання у випадку засудження за злочин, а також будучи байдужою до законних вимог органів державної влади про вчинення тих чи інших дій (наприклад, вимог з`явитися до суду тощо), може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім цього, ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків та інших на даний час невстановлених осіб з метою зміни ними показань на його користь, оскільки підозрюваній добре відомо їх контактні мобільні телефони та будучи на волі вона зможе здійснити підкуп, застосувати насильство до них чи вмовити останніх до відмови від дачі показів, а також інших свідків, які на даний час не встановлені, однак здійснюються всі необхідні заходи з метою їх встановлення, тобто наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку сторони обвинувачення, свідки не зможуть почувати себе у безпеці у випадку якщо знатимуть, що ОСОБА_5 перебуває на волі.

Крім цього, на думку сторони обвинувачення наявний ризик вчинення іншого нового кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Окрім цього, ОСОБА_5 може вчинити інші кримінальні правопорушення пов`язані з незаконним переправленням через кордон України осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон.

Також перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України).

ОСОБА_5 наразі підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення у сфері охорони державної таємниці, недоторканості державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, який належить до тяжких кримінальних правопорушень, за вчинення яких законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи те, що ОСОБА_5 усвідомлює тяжкість покарання, яке їй загрожує у разі визнання винуватою у вчиненні тяжкого злочину, яке у свою чергу не може бути іншим ніж позбавлення волі.

Одночасно з тим, слід зауважити, що ОСОБА_5 є особою молодого віку, стан здоров`я якого не перешкоджає утриманню під вартою.

З врахуванням викладеного, в сторони обвинувачення є достатні підстави ініціювання перед слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Висновки сторони обвинувачення, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим кримінальним процесуальним законом є не припущенням, а об`єктивною дійсністю.

З цих підстав більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава не зможуть запобігти ризикам, визначеним ч. 2 ст. 177 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, зазначених у ньому.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію прокурора та просив задовольнити клопотання.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. Разом з цим, якщо суд дійде висновку, що до підозрюваного неможливо застосувати інший вид запобіжного заходу, то просив зменшити розмір застави.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні погодився із позицією свого захисника.

Заслухавши думку сторін та перевіривши матеріали клопотання, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Метою і підставою тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом враховано вимоги п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зокрема, при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, а також враховуючи особисті обставини життя, факт того, що інкримінований злочин вчинено під час дії військового стану, тому підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому суд вважає, що існує ризик його переховування від органів досудового розслідування та суду.

У зв`язку з наведеним, суд дійшов до висновку, що клопотання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із строком на 60 днів є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 182 КПК України визначено, що розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Так, на підставі матеріалів клопотання, судом встановлено, що за нелегальний перетин державного кордону поза пунктом пропуску причетні особи мали отримати грошові кошти в розмірі до 7000 євро з кожної особи, при цьому, стороною захисту не спростовано неможливість сплати застави, тому суд приходить до висновку про необхідність визначення розміру застави у 151 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що 502528 (п`ятсот дві тисячі п`ятсот двадцять вісім) гривень 00 копійок.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, враховуючи вимоги ч. 5 ст. 182 КПК України, суд вважає за необхідне при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити заставу в розмірі 151 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 502528 (п`ятсот дві тисячі п`ятсот двадцять вісім) гривень 00 копійок.

При цьому, суд вважає, що в разі внесення підозрюваним застави, на нього слід покласти обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- повідомляти суд, прокурора про зміну свого місця проживання;

- без дозволу суду не виїжджати за межі Закарпатської області;

- утримуватись від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 132, 176, 177, 178, 182, 183, 194, 196, 197, 309, ч. 2 ст. 376, ст. 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню № 0000013 від 05.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 332 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відноснопідозрюваного ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів з моменту його затримання із визначенням розміру застави.

Визначити ОСОБА_5 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 151 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 502528 (п`ятсот дві тисячі п`ятсот двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у визначеному розмірі. У разі внесення застави у визначеному розмірі ОСОБА_5 повинен бути звільнений з-під варти. З моменту звільнення ОСОБА_5 з-під варти внаслідок внесення застави, він та заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі звільнення ОСОБА_5 з-під варти внаслідок внесення застави покласти на нього наступні обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- повідомляти суд, прокурора про зміну свого місця проживання;

- без дозволу суду не виїжджати за межі Закарпатської області;

- утримуватись від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали закінчується 01 травня 2026 року о 01 годині 48 хвилин.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_12