Справа № 709/2147/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року селище Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Чорнобаївського районного суду Черкаської області кримінальне провадження

№ 1 000516, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.10.2025,

за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Триліси, Фастівського району, Київської області, освіта середня, неодружений, не працюючий, особою з інвалідністю, депутатом, учасником бойових дій, АТО (ООС) чи ліквідатором аварії на ЧАЕС не являється, в лікарів психіатра та нарколога на обліку не перебуває, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

-вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 01.08.2019 за ч. 3 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання в випробувальним терміном на 1 рік;

-вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 10.06.2020 за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 125 КК України, призначено покарання у виді до 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі;

-вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 21.09.2020 за ч. 3 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді до 3-х років 7-ми місяців позбавлення волі. 01.12.2022 звільнений умовно- достроково на 1 рік 1 місяць 11 днів;

- вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 04.03.2025 за ч. 1 ст. 122 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті,

У С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

ОСОБА_5 , діючи в порушення вимог ст. З Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно, будучи племінником ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , близько 18 год. 00 хв. 11.10.2025, перебуваючи за місцем проживання, що розташоване по АДРЕСА_2 , де в цей час перебувала потерпіла ОСОБА_4 , під час раптово виниклої словесної суперечки із останньою, реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на спричинення ударів потерпілій ОСОБА_4 , з метою завдання їй фізичного болю, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що потерпіла перебувала в лежачому положенні на спині, підійшовши до неї збоку завдав потерпілій ОСОБА_4 декілька ударів долонею правої руки в область щоки, завдавши своїми діями потерпілій фізичного болю, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень.

Суд визнає доведеним наведене формулювання обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

ІІ. Позиція учасників провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Він не заперечував ні фактичні дані щодо обставин проступку, ні правову кваліфікацію своїх дій. Обвинувачений пояснив, що проживає із потерпілою ОСОБА_4 , котра є його тіткою сестрою матері, мамою ОСОБА_7 , цивільною дружиною ОСОБА_8 , сином ОСОБА_9 , але у свідоцтві про народження сина як батько він не вказаний. У жовтні 2025 року, точної дати не пам`ятає, він повернувся додому та пішов у кімнату до своєї дружини. Потім між ним та його тіткою ОСОБА_4 виникла сварка. Він зайшов у кімнату до тітки ОСОБА_4 , у цей час вона лежала на ліжку, він наніс їй декілька ударів долонею руки по обличчю. Тілесних ушкоджень після цього на тітці не бачив. Зазначив, що ці події могли статися 11.10.2025 близько 18 год. Із потерпілою помирився.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечувала обставини, викладені в обвинувальному акті, та підтвердила їх відповідність фактичним подіям. Потерпіла пояснила, що у жовтні 2025 року вона повернулася додому. ОСОБА_10 у цей час дома не було. Вона лягла відпочити. Додому повернувся ОСОБА_11 та пішов у кімнату до своєї дружини ОСОБА_12 , де почали голосно розмовляти. Вона зробила зауваження, оскільки на наступний день їй потрібно було їхати на роботу і вона хотіла відпочити. Виникла сварка. Коли вона лежала на ліжку, то до неї підійшов ОСОБА_11 та наніс три удари рукою по обличчю. Просила суд призначити ОСОБА_13 покарання у виді штрафу.

Захисник ОСОБА_14 просив суд урахувати, що ОСОБА_5 визнав вину, а тому необхідно призначити покарання у виді штрафу.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні повністю підтримав пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення. Оцінюючи характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, а також дані про особу обвинуваченого, прокурор висловив позицію щодо доцільності призначення ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, застосувати положення ч. 3 ст. 73, 71, 72 КК України, при цьому штраф виконувати окремо

ІІІ. Оцінка Суду

Визначаючи обсяг доказів, що підлягають дослідженню, порядок їх дослідження, суд з`ясував думки прокурора та обвинуваченого.

Суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_5 правильно розуміє суть обвинувачення та обставини справи.

Обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснено обмеження права на апеляційне оскарження вироку суду з підстав недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставин.

Як показав ОСОБА_5 у судовому засіданні, він повністю визнає провину у вчиненні кримінального правопорушення.

У зв`язку з цим, після роз`яснення всім учасникам судового провадження наслідків, передбачених ч. 3 ст. 349 КПК України, та за їх згодою, при дослідженні доказів у справі суд обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_4 та дослідженням характеризуючих особу обвинуваченого матеріалів, оскільки немає жодного сумніву в добросовісності та істинності позиції обвинуваченого. Суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин, що підтверджують винуватість обвинуваченого, оскільки усі учасники судового провадження погоджуються та не оспорюють обставини вчинення кримінального правопорушення і кваліфікацію, вказані в обвинувальному акті.

Висунуте ОСОБА_5 обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, суд визнає доведеним у повному обсязі. Встановлені обставини ніким із учасників кримінального провадження не оспорювалися.

За цих обставин суд, розглядаючи справу в межах висунутого обвинувачення, кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 126 КК України, як , як умисне завдання ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

ІV. Призначення покарання

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, а також дані про особу винного.

Встановлено, що ОСОБА_5 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 48-49).

-ОСОБА_5 має незняту та непогашену судимість, а саме був засуджений: вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 01.08.2019 за ч. 3 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання в випробувальним терміном на 1 рік; вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 10.06.2020 за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 125 КК України, призначено покарання у виді до 3-х років 6-ти місяців позбавлення волі; вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 21.09.2020 за ч. 3 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді до 3-х років 7-ми місяців позбавлення волі. 01.12.2022 звільнений умовно- достроково на 1 рік 1 місяць 11 днів; вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 04.03.2025 за ч. 1 ст. 122 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік (а.с. 39-44, 48-49).

Згідно з довідкою-характеристикою виконавчого комітету Іркліївської сільської ради від 31.10.2025 № 221, ОСОБА_5 проживає у домоволодінні свого дядька, постійного місця роботи не має, проживає за рахунок тимчасових підробітків. Мельниківський старостинський округ компрометуючих матеріалів щодо нього не має (а.с. 46).

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 відповідно до статті 66 КК є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 є вчинення правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_5 суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Із урахуванням установлених обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , характеру та ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, предмета посягання, способу, місця та часу вчинення злочину, форми вини, мотивів і мети кримінального проступку, а також обставин, що характеризують обвинуваченого, суд, оцінивши пропозиції прокурора, потерпілої, захисника та обвинуваченого, котрі просили призначити покарання у виді штрафу, дійшов висновку про можливість призначення покарання у виді штрафу, у межах санкції ст. 126 КК України.

Частина 1 ст. 71 КК містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений вчинив нове кримінальне правопорушення після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання.

Приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм закону, у разі засудження особи за нове кримінальне правопорушення, учинене до повного відбуття покарання за попереднім вироком, яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, виконуючи вимоги ст. 71 КК України, зобов`язаний призначити остаточне покарання за сукупністю вироків. При цьому остаточне покарання, визначене за правилами ст. 71, 72 КК України складається із сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, яке не підлягає складанню з іншими видами покарання і має виконуватись самостійно.

Так, ОСОБА_5 був засуджений 04.03.2025 вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком 2 роки.

Кримінальний проступок, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , вчинено 11.10.2025, тобто під час іспитового строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України.

Отже, ОСОБА_5 , який вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку, призначеного вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 04.03.2025, після призначення покарання за ч. 1 ст. 126 КК України необхідно призначити покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України.

Частиною 4 ст. 71 КК України передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також невідбутої частини покарання.

Невідбута частина покарання за вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 04.03.2025 становить два роки позбавлення волі, відтак, у даному випадку, суд зобов`язаний визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у розмірі, який є більшим за невідбуту частину покарання за попереднім вироком, тобто покарання у виді позбавлення волі більше двох років.

За вчинення нового кримінального правопорушення суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу, отже за сукупністю вироків, враховуючи положення ч. 3 ст. 72 КК України, остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України має бути призначене у виді позбавлення волі, строком на два роки, та штрафу, який належать виконувати самостійно.

Слід зазначити, що визначаючи ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків, суд урахував правову позицію, висловлену у постанові ККС ВС від 18.02.2025 у справі № 369/18964/23, застосування котрої згідно ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2.06.2016 № 1402-VIII.

У цій постанові ВС вказав на те, що «у випадку вчинення особою кримінального правопорушення під час іспитового строку, покарання, від якого вона була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, звільнення від покарання з випробуванням не вважається невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового кримінального правопорушення під час іспитового строку».

«Суд неодноразово наголошував у постановах про те, що положення ч. 3 ст. 72 КК прямо вказують на необхідність застосування вимог статей 70, 71 КК щодо призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та за сукупністю вироків, оскільки передбачають не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань під час призначення їх за сукупністю кримінальних правопорушень або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

У разі засудження особи за кримінальне правопорушення, вчинене у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК, та призначення покарання, яке згідно із ч. 3 ст. 72 КК за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст. 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком і покарання за новим вироком та ухвалює рішення про їх самостійне виконання».

VI Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Речові докази відсутні.

Витрати на залучення експерта відсутні.

За цих підстав, керуючись ст. 349, 368, 370-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, з урахуванням покарання, призначеного вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 04 березня 2025 року, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі та штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок який, відповідно до положень ч. 3 ст. 72 КК України, виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 необхідно рахувати з моменту затримання під час приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 не обирати.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження.

Вирок суду може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Чорнобаївський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 394 КПК України - судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1