Справа № 148/350/22
Провадження №11-кп/801/261/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях судового засідання:

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

за участі:

прокурорів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_13 (в режимі відеоконференції),

потерпілої ОСОБА_14 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілого ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_16 ( в режимі відеоконференції),

представника потерпілого ОСОБА_17 -адвоката ОСОБА_18 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, кримінальне провадження № 0000047,

за апеляційними скаргами прокурора Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_19 , захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , представника потерпілого ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_16 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2024 року,

яким ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Тульчин Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою неповною освітою, неодруженого, має на утриманні малолітню дитину віком 4 роки, офіційно непрацевлаштованого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

-визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190 КК України та ч.2 ст.190 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком визнано ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Визнано ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк на 2 (два) роки.

Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_12 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Речові докази, а саме: розписки відповідно до постанов про визнання речового доказу від 23.12.2021, 24.12.2021, 24.12.2021, ухвалено залишити при матеріалах кримінального провадження у процесуального керівника.

Запобіжний захід ОСОБА_12 до вступу вироку в законну силу ухвалено не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_12 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , матеріальну шкоду у розмірі еквівалентній 2800 (дві тисячі вісімсот) доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення, а також моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) грн; судові витрати понесені на правову допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

Цивільний позов ОСОБА_20 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_21 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , матеріальну шкоду у розмірі еквівалентній 850 (вісімсот п`ятдесят) доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення, а також моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) грн; судові витрати понесені на правову допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

Цивільний позов ОСОБА_22 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Цивільний позов ОСОБА_17 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний код 0, матеріальну шкоду у розмірі еквівалентній 2800 (дві тисячі вісімсот) доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення, а також моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) грн; судові витрати понесені на правову допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) грн.

Цивільний позов ОСОБА_23 до ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 , моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) грн.

Цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_12 , про відшкодування матеріальної шкоди задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 , матеріальну шкоду у розмірі еквівалентній 4600 (чотири тисячі) доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення, та судові витрати понесені на правову допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

Згідно з вироком судом першої інстанції установлено, що в період часу з січня місяця 2020 року по травень місяць 2021 року, ОСОБА_12 спланував шахрайське заволодіння грошовими коштами під приводом розмитнення транспортних засобів з іноземної реєстрації на реєстрацію в Україні, надання послуг з придбання і пригону транспортних засобів на іноземній реєстрації з-за кордону та продажу транспортних засобів на території України зловживаючи довірою потерпілих, вказував про начебто взяті на себе зобов`язання з виконання вищевказаних послуг, отримував від людей грошові кошти, які попередньо були між ними обумовлені та в подальшому не виконував взятих на себе зобов`язань.

З цією метою ОСОБА_12 після отримання ним обумовленої суми грошових коштів за надання послуг з розмитнення транспортних засобів з іноземної реєстрації на реєстрацію в Україні, надання послуг з придбання і пригону транспортних засобів на іноземній реєстрації з-за кордону та продажу транспортних засобі на території України, надавав письмові розписки про отримання грошових коштів, врахувавши, що письмова форма виконання домовленості про надання даних послуг надаватиме змогу переконувати осіб в правдивості виконання прийнятих ним на себе зобов`язань.

В той же час, не маючи наміру виконувати прийняті на себе договірні зобов`язання, щодо повернення потерпілим грошових коштів ОСОБА_12 свідомо розраховував на те, що наявність у ошуканих клієнтів розписок про отримання ним грошових коштів та транспортних засобів надасть йому змогу виправдати свої дії щодо невиконання прийнятих на себе зобов`язань, у зв`язку із фінансовою скрутою чи іншими об`єктивними причинами та переконати у відсутності намірів шахрайського заволодіння коштами замовників. Таким чином, виконавши необхідні підготовчі заходи, ОСОБА_12 , не маючи наміру реально здійснювати повернення грошових коштів розраховував на гарантоване заволодіння ними, внаслідок зловживання довірою потерпілих.

Так, в січні місяці 2020 року, більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, в м. Тульчин, Вінницька область, ОСОБА_12 маючи умисел на заволодіння чужим майном, зловживаючи довірою, з`ясував, що матеріально забезпечений ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який проживає, за адресою: АДРЕСА_3 , бажає розмитнити автомобіль на іноземній реєстрації марки «Renault Kangoо», який останній придбав у обвинуваченого за 1 700 доларів США.

З цією метою ОСОБА_12 в січні місяці 2020 року, більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, діючи умисно, зловживаючи довірою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, під приводом розмитнення автомобіля марки «Renault Kangoо», належного ОСОБА_23 , запропонував останньому надати вказану послугу на начебто вигідних для потерпілого умовах. Далі, обвинувачений переконав ОСОБА_23 , у вигідності і обов`язковості передачі йому грошових коштів в розмірі 8600 грн за послугу з розмитнення належного ОСОБА_23 автомобіля на іноземній реєстрації марки «Renault Kangoо». Також 02.04.2020, ще додатково переконав ОСОБА_23 , що потрібно надати йому ще 22 000 грн на розмитнення належного ОСОБА_23 автомобіля, однак реального наміру на виконання покладених на нього обов`язків ОСОБА_12 не мав.

Того ж дня, ОСОБА_23 надіслав на рахунок ОСОБА_12 , ще 22 000 грн за послугу з розмитнення зазначеного автомобіля. В подальшому свої зобов`язання обвинувачений не виконав, грошові кошти у сумі 30 600 грн, якими він заволодів шахрайським шляхом, зловживаючи довірою потерпілого, обернув на свою користь, повернувши потерпілому 5 000 грн, а грошові кошти в сумі 25 600 грн не повернув та не вчинивши жодної дії направленої на розмитнення вищевказаного автомобіля.

Своїми умисними діями ОСОБА_12 , зловживаючи довірою, заволодів грошовими коштами ОСОБА_23 на загальну суму 25 600 грн, чим спричинив потерпілому матеріального збитку на вказану суму, після чого вказаними коштами розпорядився на власний розсуд.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, в березні місяці 2020 року, більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, в м. Тульчин, Вінницька область, ОСОБА_12 маючи умисел на заволодіння чужим майном, зловживаючи довірою, повторно, з`ясував, що матеріально забезпечений ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який проживає, за адресою: АДРЕСА_4 , бажає розмитнити свій автомобіль на іноземній реєстрації марки «Volkswagen Golf 4». З цією метою обвинувачений, в березні місяці 2020 року, більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, діючи умисно, зловживаючи довірою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, під приводом розмитнення автомобіля марки «Volkswagen Golf 4» належного ОСОБА_20 запропонував останньому надати вказану послугу на начебто вигідних для потерпілого умовах.

Далі, ОСОБА_12 переконав ОСОБА_20 у вигідності і обов`язковості передачі йому грошових коштів в сумі 8500 грн за послугу з розмитнення належного ОСОБА_20 автомобіля на іноземній реєстрації марки «Volkswagen Golf 4», однак реального наміру на виконання покладених на нього обов`язків ОСОБА_12 не мав. Того ж дня, ОСОБА_24 перебуваючи в м. Тульчин передав ОСОБА_12 грошові кошти у сумі 8500 грн за послугу з розмитнення зазначеного автомобіля. В подальшому свої зобов`язання обвинувачений не виконав, грошові кошти у сумі 8500 грн, якими він заволодів шахрайським шляхом, зловживаючи довірою потерпілого, обернув на свою користь, не вчинивши жодної дії направленої на розмитнення вищевказаного автомобіля.

Своїми умисними діями ОСОБА_12 , зловживаючи довірою, заволодів грошовими коштами ОСОБА_24 на загальну суму 8500 грн, чим спричинив потерпілому матеріального збитку на вказану суму, після чого вказаними коштами розпорядився на власний розсуд.

Також, продовжуючи свою злочинну діяльність, пов`язану з шахрайським заволодінням чужим майном шляхом зловживання довірою ОСОБА_12 з`ясував, що матеріально забезпечений ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який проживає, за адресою: АДРЕСА_5 , бажає придбати за кордоном автомобіль за 4600 доларів США. В свою чергу ОСОБА_12 на початку квітня місяця 2020 року, більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, діючи умисно, повторно, шляхом зловживання довірою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, під приводом придбання за кордоном автомобіля потерпілому, запропонував ОСОБА_15 придбати за кордоном у власність автомобіль на начебто вигідних для потерпілого умовах.

Далі, обвинувачений переконав ОСОБА_15 у вигідності і обов`язковості передачі йому грошових коштів в сумі 4600 доларів США, для придбання зазначеного автомобіля, однак реального наміру на виконання покладених на нього обов`язків ОСОБА_12 не мав.

Після чого, на початку квітня місяця 2020 року, більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_25 перебуваючи в м. Тульчин, Вінницька область, передав ОСОБА_12 грошові кошти у сумі 4600 доларів США, для придбання автомобіля за кордоном. При цьому ОСОБА_12 запевнив потерпілого, що вищевказаний автомобіль прибуде на територію України протягом квітня місяця 2020 року. Однак, з квітня 2020 року і по теперішній час ОСОБА_12 автомобіля ОСОБА_25 не передав.

Таким чином, обвинувачений отримав від ОСОБА_25 грошові кошти на загальну суму 4600 доларів США (станом на 15.04.2020 - 27,0899 грн), що еквівалентно 124 613,54 грн, згідно офіційного курсу НБУ на момент скоєння злочину. В подальшому свої зобов`язання ОСОБА_12 не виконав, грошові кошти у сумі 4600 доларів США, що еквівалентно 124 613, 54 гривень згідно офіційного курсу НБУ на момент скоєння злочину, якими він заволодів шахрайським шляхом, зловживаючи довірою потерпілого, обернув на свою користь, не вчинивши жодної дії направленої на придбання вищевказаного автомобіля.

Своїми умисними діями ОСОБА_12 , шляхом обману та зловживання довірою шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами ОСОБА_25 на загальну суму 124 613,54 грн, що в понад 100 раз перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та відповідно до п. 2 примітки до ст. 185 КК України становить значну шкоду, після чого вказаними коштами розпорядився на власний розсуд.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, пов`язану з шахрайським заволодінням чужим майном шляхом зловживання довірою ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає, за адресою: АДРЕСА_4 , бажає придбати за кордоном автомобіль за 1350 доларів США. В свою чергу ОСОБА_12 в середині серпня 2020 року, більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, реалізуючи свій злочинний умисел, та корисливий мотив, з метою особистого збагачення, діючи умисно, шляхом зловживання довірою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, під приводом придбання за кордоном автотранспортного засобу потерпілому, запропонував ОСОБА_21 , придбати за кордоном у власність автомобіль на начебто вигідних для потерпілого умовах.

Далі, ОСОБА_12 переконав ОСОБА_21 у вигідності і обов`язковості передачі йому грошових коштів в сумі 1355 доларів США, для придбання зазначеного автомобіля, однак реального наміру на виконання покладених на нього обов`язків ОСОБА_12 не мав. Того ж дня, тобто в середині серпня 2020 року, ОСОБА_21 , перебуваючи в м. Тульчин, Вінницька область, передав ОСОБА_12 грошові кошти у сумі 1350 доларів США, для придбання автомобіля. При цьому ОСОБА_12 запевнив потерпілого, що вищевказаний автомобіль прибуде на територію України на протязі 14 днів.

Однак, з серпня 2020 року і по теперішній час, обвинувачений не передав ОСОБА_21 автомобіля, а лише повернув ОСОБА_21 грошові кошти в сумі 500 доларів США. Таким чином ОСОБА_12 отримав від ОСОБА_21 грошові кошти на загальну суму 850 доларів США, що еквівалентно 23 290 грн. згідно офіційного курсу НБУ на момент скоєння кримінального правопорушення.

В подальшому свої зобов`язання ОСОБА_12 не виконав, грошові кошти у сумі 850 доларів США, що еквівалентно 23 290 грн. згідно офіційного курсу НБУ на момент скоєння кримінального правопорушення, якими він заволодів шахрайським шляхом, зловживаючи довірою потерпілого, обернув на свою користь, не вчинивши жодної дії направленої на придбання вищевказаного автомобіля.

Своїми умисними діями ОСОБА_12 , шляхом зловживання довірою шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами ОСОБА_21 на загальну суму 23 290 грн, чим спричинив потерпілому матеріального збитку на вказану суму, після чого вказаними коштами розпорядився на власний розсуд.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, пов`язану з шахрайським заволодінням чужим майном шляхом зловживання довірою ОСОБА_12 з`ясував, що матеріально забезпечений ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає, за адресою: АДРЕСА_6 , бажає придбати за кордоном автомобіль за 3000 доларів США. В свою чергу ОСОБА_12 14.09.2020 реалізуючи свій злочинний умисел, та корисливий мотив, з метою особистого збагачення, діючи умисно, шляхом зловживання довірою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, під приводом придбання за кордоном автотранспортного засобу потерпілому, запропонував ОСОБА_17 придбати за кордоном у власність автомобіль на начебто вигідних для потерпілого умовах. Далі, ОСОБА_12 переконав ОСОБА_17 у вигідності і обов`язковості передачі йому грошових коштів в сумі 3000 доларів США, для придбання зазначеного автомобіля, однак реального наміру на виконання покладених на нього обов`язків ОСОБА_12 не мав.

Того ж дня, ОСОБА_17 перебуваючи в м. Тульчин, Вінницька область, передав ОСОБА_12 грошові кошти у сумі 3000 доларів США, для придбання автомобіля. При цьому ОСОБА_12 запевнив потерпілого, що вищевказаний автомобіль прибуде на територію України на протязі 14 днів.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, діючи умисно, повторно, шляхом зловживання довірою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, під приводом придбання за кордоном автомобіля, у невстановлений органом досудового розслідування час, ОСОБА_12 переконав ОСОБА_17 у вигідності і обов`язковості передачі додаткових грошових коштів у сумі 200 доларів США, ніби то для того, щоб пригнати придбаний автомобіль на територію України, однак реального наміру на виконання покладених на нього обов`язків ОСОБА_12 не мав.

Того ж дня, син потерпілого ОСОБА_26 передав ОСОБА_12 додатково грошові кошти у сумі 200 доларів США, для пригону автомобіль на територію України. При цьому, ОСОБА_12 запевнив потерпілого, що в найближчий час передасть йому автомобіль. Однак, з вересня 2020 року і по теперішній час ОСОБА_12 не передав ОСОБА_17 автомобіль. Таким чином, ОСОБА_12 отримав від ОСОБА_17 грошові кошти на загальну суму 3200 доларів США, що еквівалентно 89 280,96 грн. згідно офіційного курсу НБУ на момент скоєння злочину, про що власноруч написав відповідну розписку зазначивши, що зобов`язується повернути грошові кошти у сумі 3200 доларів США, у строк до 01.12.2020. В подальшому свої зобов`язання ОСОБА_12 не виконав, грошові кошти у сумі 3200 доларів США, що еквівалентно 89 280,96 грн. згідно офіційного курсу НБУ на момент скоєння злочину, якими він заволодів шахрайським шляхом, зловживаючи довірою потерпілого, обернув на свою користь, не вчинивши жодної дії направленої на придбання вищевказаного автомобіля.

Своїми умисними діями ОСОБА_12 , шляхом зловживання довірою шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами ОСОБА_17 на загальну суму 89 280,96 грн, чим спричинив потерпілому матеріального збитку на вказану суму, після чого вказаними коштами розпорядився на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, пов`язану з шахрайським заволодінням чужим майном шляхом зловживання довірою ОСОБА_12 з`ясував, що матеріально забезпечений ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає, за адресою: АДРЕСА_7 , бажає продати свій автомобіль марки «Opel Zafira» за 6500 доларів США. В свою чергу ОСОБА_12 в березні місяці 2021 року, більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, діючи умисно, шляхом зловживання довірою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, під приводом продажу автомобіля, який належить потерпілому, запропонував ОСОБА_22 передати йому для продажу належний потерпілому автомобіль марки «Opel Zafira» на начебто вигідних для потерпілого умовах. Далі, ОСОБА_12 переконав ОСОБА_22 у вигідності і обов`язковості передачі йому автомобіля марки «Opel Zafira», однак реального наміру на виконання покладених на нього обов`язків ОСОБА_12 не мав. Того ж дня, ОСОБА_22 перебуваючи в м. Тульчин передав ОСОБА_12 свій автомобіль марки «Opel Zafira» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_22 на даний автомобіль для продажу. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, діючи умисно, повторно, шахрайським шляхом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_12 продав автомобіль марки «Opel Zafira» за грошові кошти в сумі 6400 доларів США, однак за продаж автомобіля ОСОБА_12 передав потерпілому ОСОБА_22 лише частину грошових коштів в сумі 3600 доларів США. Таким чином ОСОБА_12 повинен був передати потерпілому решту грошових коштів в сумі 2800 доларів США, про що власноруч написав відповідну розписку зазначивши, що зобов`язується повернути грошові кошти у сумі 2800 доларів США, у строк до 01.07.2021.

Після чого ОСОБА_12 періодично повертав потерпілому по частині грошових коштів в розмірі 100 доларів США, в загальній сумі 700 доларів США, востаннє в листопаді місяці 2021 року. При цьому, ОСОБА_12 запевнив потерпілого, що в найближчий час передасть йому решту грошових коштів в сумі 2100 доларів США однак, з листопада 2021 року і по теперішній час ОСОБА_12 решту грошових коштів в сумі 2100 доларів США, що еквівалентно 57 177,75 грн ОСОБА_22 не передав. В подальшому свої зобов`язання ОСОБА_12 не виконав, грошові кошти у сумі 2100 доларів США, що еквівалентно 57 177,75 гривень згідно офіційного курсу НБУ на момент скоєння злочину, якими він заволодів шахрайським шляхом, зловживаючи довірою потерпілого, обернув на свою користь, не вчинивши жодної дії направленої на повернення усіх грошових коштів за продаж вищевказаного автотранспортного засобу.

Своїми умисними діями ОСОБА_12 , шляхом зловживання довірою заволодів грошовими коштами ОСОБА_22 на загальну суму 57 177,75 грн, чим спричинив потерпілому матеріального збитку на вказану суму, після чого вказаними коштами розпорядився на власний розсуд.

Також, продовжуючи свою злочинну діяльність, пов`язану з шахрайським заволодінням чужим майном шляхом зловживання довірою ОСОБА_12 з`ясував, що матеріально забезпечена ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає, за адресою: АДРЕСА_8 , бажає придбати за кордоном автомобіль за 5500 доларів США. В свою чергу ОСОБА_12 в квітні місяці 2021 року, більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено, реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, діючи умисно, повторно, шляхом зловживання довірою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, під приводом придбання за кордоном автомобіля потерпілому, запропонував ОСОБА_14 придбати за кордоном у власність автомобіль на начебто вигідних для потерпілої умовах. Далі, ОСОБА_12 переконав ОСОБА_14 у вигідності і обов`язковості передачі йому грошових коштів в сумі 5500 доларів США, для придбання зазначеного автомобіля, однак реального наміру на виконання покладених на нього обов`язків ОСОБА_12 не мав. Після чого 20.04.2021, ОСОБА_14 перебуваючи по вул. Маланівській,10, м. Тульчин, Вінницька область, передала ОСОБА_12 грошові кошти у сумі 5500 доларів США, для придбання автомобіля марки «Renault Kangoo». При цьому ОСОБА_12 запевнив потерпілу, що вищевказаний автомобіль прибуде на територію України в найкоротший термін.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, діючи умисно, повторно, шляхом зловживання довірою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, під приводом придбання за кордоном автомобіля, в кінці квітня місяця 2021 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_12 переконав ОСОБА_14 у вигідності і обов`язковості передачі додаткових грошових коштів у сумі 200 доларів США, ніби то для оформлення документів щоб пригнати придбаний автомобіль на територію України, однак реального наміру на виконання покладених на нього обов`язків ОСОБА_12 не мав. Того ж дня, потерпіла ОСОБА_14 передала ОСОБА_12 додатково грошові кошти у сумі 200 доларів США, для оформлення документів для пригону автомобіля на територію України. При цьому, ОСОБА_12 запевнив потерпілу, що в найближчий час передасть їй автомобіль. Однак, з квітня 2021 року, і по теперішній час ОСОБА_12 автомобіля ОСОБА_14 не передав. Таким чином ОСОБА_12 отримав від ОСОБА_14 грошові кошти на загальну суму 5700 доларів США (станом на 15.04.2021-27,9765 грн.), що еквівалентно 159 466,05 грн, згідно офіційного курсу НБУ на момент скоєння злочину, та про що власноруч написав відповідну розписку зазначивши, що зобов`язується повернути грошові кошти у сумі 5500 доларів США, у строк до 14.05.2021. В подальшому свої зобов`язання ОСОБА_12 не виконав, грошові кошти у сумі 5700 доларів США, що еквівалентно 159 466,05 грн, згідно офіційного курсу НБУ на момент скоєння злочину, якими він заволодів шахрайським шляхом, зловживаючи довірою потерпілої, обернув на свою користь, не вчинивши жодної дії направленої на придбання вищевказаного автотранспортного засобу.

Своїми умисними діями ОСОБА_12 , шляхом зловживання довірою, заволодів грошовими коштами ОСОБА_14 на загальну суму 159 466,05 грн, що в понад 100 раз перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та відповідно до п. 2 примітки до ст. 185 КК України становить значну шкоду, після чого вказаними коштами розпорядився на власний розсуд.

Крім, того продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, діючи умисно, повторно, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою потерпілого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, 15.05.2021 ОСОБА_12 перебуваючи в м. Тульчин, Вінницька область, продав ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який проживає, за адресою: АДРЕСА_9 , за грошові кошти в сумі 2850 доларів США, що еквівалентно 78 737,805 грн, згідно офіційного курсу НБУ на момент скоєння кримінального правопорушення, неналежний йому автомобіль марки «ВАЗ 21070» державний номерний знак НОМЕР_7 , який ОСОБА_12 свідомо попередньо орендував у ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який проживає, за адресою: АДРЕСА_10 .

В подальшому, 18.05.2021 ОСОБА_29 дізнавшись про те, що справжнім власником вищевказаного автомобіля марки «ВАЗ 21070» державний номерний знак НОМЕР_7 , на момент його придбання являвся ОСОБА_28 , передав зазначений автомобіль назад у користування ОСОБА_12 , при цьому ОСОБА_12 запевнив ОСОБА_27 , що в найближчий час поверне йому грошові кошти в сумі 2850 доларів США, за продаж автомобіля, однак, з 18.05.2021 і по теперішній час, ОСОБА_12 повернув останньому 1000 доларів США, а грошові кошти 1850 доларів США, що еквівалентно 51 110,51 грн ОСОБА_27 повернуто не було. Таким чином свої зобов`язання ОСОБА_12 не виконав, грошові кошти у сумі 1850 доларів США, що еквівалентно 51 110,51 грн, згідно офіційного курсу НБУ на момент скоєння злочину, якими він заволодів шахрайським шляхом, зловживаючи довірою потерпілого, обернув на свою користь, не вчинивши жодної дії направленої на повернення усіх грошових коштів за продаж вищевказаного автомобіля.

Своїми умисними діями ОСОБА_12 , шляхом обману та зловживання довірою шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами ОСОБА_27 на загальну суму 51110,51 грн, чим спричинив потерпілому матеріального збитку на вказану суму, після чого вказаними коштами розпорядився на власний розсуд.

Загальна шкода, завдана вчиненням ОСОБА_12 кримінальних правопорушень, потерпілим ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_14 та ОСОБА_27 , становить 539 038,81 грн.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_12 , у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) та у заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), що завдало шкоди потерпілому, вчинене повторно, у судовому засіданні доведена в повному обсязі і його дії кваліфікував за ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_12 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1, 2 ст. 190 КК України, визнав повністю, зазначив, що шкоду завдану потерпілим частково відшкодовує, вже майже 60% боргу повернув, цивільні позови щодо відшкодування матеріальної шкоди, тим потерпілим яким не повернув кошти визнав повністю, а щодо позовів в частині моральної шкоди визнав частково. У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі прокурор Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_19 просить вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 21.11.2024 стосовно обвинуваченого ОСОБА_12 скасувати в частині призначення покарання та звільнення від його відбування з випробовуванням та іспитовим строком через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м?якості.

Прокурор просить ухвалити новий вирок та визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити від покарання у зв?язку із закінченням строків давності.

Визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня його фактичного затримання на виконання вироку.

У решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що оскаржуваний вирок не відповідає вимогам ст.65, 50, 75 КК України, що призвело до невідповідності призначеного ОСОБА_12 покарання тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком, районний суд не надав належної оцінки тому, що обвинувачений ніде не працює, за місцем проживанням характеризується посередньо, вчинив 8 епізодів злочинів проти власності, шкоду почав (частково) відшкодовувати тільки під час судового розгляду, на момент проголошення вироку не відшкодував чотирьом потерпілим шкоду на загальну суму 11050 доларів США, протягом судового розгляду неодноразово зривав судові засідання шляхом неявок, у зв?язку з чим, до обвинуваченого 6 разів виносилася ухвала про привід, 1 ухвала про накладення грошового стягнення, 1 ухвала про розшук обвинуваченого. Звертає увагу на те, що представник потерпілих ОСОБА_16 , який представляв інтереси потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_21 , під час судових дебатів наполягав на призначенні ОСОБА_12 реальної міри покарання, передбаченої санкцією ст. 190 КК України.

Прокурор вважає, що ОСОБА_12 не надав критичну оцінку своїй злочинній поведінці, не усвідомив суспільну небезпеку вчиненого злочину, не бажав виправити ситуацію, що склалася, та ставати на шлях виправлення, а тому вказане свідчить про неможливість його виправлення і перевиховання без призначення покарання, пов`язаного з реальним позбавленням волі, оскільки в протилежному випадку мета покарання не може бути досягнута.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просить змінити оскаржуваний вирок у частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 51 000 гривень.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що призначене обвинуваченому ОСОБА_12 покарання за ч.2 ст. 190 КК України є занадто суворе.

На переконання захисника, у суду були всі підстави для призначення покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, зокрема, такими підставами є те, що:

обвинуваченому ОСОБА_12 інкримінується нетяжкий злочин, що суттєво зменшує його суспільну небезпеку;

до кримінальної відповідальності ОСОБА_12 притягується вперше, раніше не судимий, давав лише зізнавальні свідчення з початку кримінального провадження (з моменту пред`явлення підозри до останнього слова у суді, чистосердечно розкаявся у скоєному, свою вину визнав повністю, сприяв у розкритті даного правопорушення);

за місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони;

обвинуваченим відшкодовано більшу частину шкоди потерпілим;

обвинувачений не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та психіатра, має повноцінну сім`ю, на утриманні перебуває неповнолітня дитина, хворіє та потребує постійного лікарського нагляду (відповідні документи надавались у суд при дослідженні письмових доказів по справі).

Також посилається на те, що відсутні обставини, які обтяжують покарання, та наявні декілька обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне усунення заподіяної шкоди.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_16 просить скасувати оскаржуваний вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_12 у частині призначеного покарання внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду представник потерпілого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_16 за згодою із потерпілим скористався своїм правом, передбаченим ст.403 КПК України, та відмовився від апеляційної скарги.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_11 підтримав апеляційну скаргу прокурора, заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, не заперечував щодо закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_16 .

Захисник ОСОБА_13 та обвинувачений ОСОБА_12 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, підтримали апеляційну скаргу захисника, не заперечували щодо закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_16 .

Потерпіла ОСОБА_14 щодо задоволення апеляційних скарг послалася на розсуд суду.

Представник потерпілого ОСОБА_17 адвокат ОСОБА_18 підтримав апеляційну скаргу прокурора, заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, не заперечував щодо закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_16 .

Інші потерпілі про апеляційний розгляд належним чином повідомлені, заяв про відкладення до апеляційного суду не надсилали, учасники, які з`явилися до апеляційного суду, не заперечували щодо проведення апеляційного розгляду у відсутність інших потерпілих.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційних скаргах.

Оскільки представник потерпілого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_16 за згодою з потерпілим відмовився від апеляційної скарги, то апеляційний суд переглядає оскаржуваний вирок лише в межах апеляційних скарг прокурора ОСОБА_19 та захисника ОСОБА_13 .

Колегією суддів установлено, що суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_12 у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) та у заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), що завдало шкоди потерпілому, вчинене повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені представленими у справі доказами у їх сукупності.

Разом з тим, на думку колегії суддів, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у безпідставному звільненні обвинуваченого ОСОБА_12 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Відповідно до положень ст. 65 КК України при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання, суд першої інстанції не навів переконливих доводів на підтвердження свого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, обмежившись формальним перерахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема того, що останній у лікаря-нарколога та психіатра на обліку не перебуває, в силу 89 КК України є не судимим, за місцем проживання характеризується позитивно, скарг на нього та його поведінку не надходило, має на утриманні малолітню дитину 4 років, частково відшкодував завдану шкоду.

Також суд послався на відсутність обставин, які обтяжують покарання, та наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, та дійшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, звільнивши ОСОБА_12 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

При цьому суд першої інстанції, вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_12 від покарання, залишив поза увагою та не надав належної оцінки тяжкості кримінального правопорушення (вчинення восьми епізодів шахрайства), ступеню його суспільної небезпеки, кількості потерпілих, щодо яких вчинено шахрайство, та спричинену їм матеріальну шкоду на загальну суму 539 038,81 грн, яка обвинуваченим ОСОБА_12 , починаючи з 2020 року повністю не відшкодована.

Також судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що обвинувачений ОСОБА_12 як під час вчинення кримінальних правопорушень, так і під час ухвалення вироку офіційно не працював, вчиняючи шахрайство, намагався покращити своє матеріальне становище за рахунок чужого майна.

Зазначені обставини свідчать про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого ОСОБА_12 , його схильність до вчинення злочинів проти власності, а також про його стійке небажання стати на шлях виправлення, а відтак застосування щодо нього положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування призначеного вироком суду покарання з випробуванням виключається.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено будь-яких обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Наведене у своїй сукупності, безумовно, указує на неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання та необґрунтованість рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_12 від відбування покарання із випробуванням.

Згідно з п.4 ч.1 ст.420 КПК України у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів погоджується з видом та розміром покарання, призначеним ОСОБА_12 судом першої інстанції за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки при визначенні обвинуваченому виду та розміру покарання судом дотримано вимоги ст. 65 КК України, ураховано: дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки.

Таким чином, на переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_12 покарання у виді трьох років позбавлення волі, без застосування ст. 75 КК України буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає до задоволення, а вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2024 року скасуванню в частині призначення покарання та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробовуванням та іспитовим строком, з ухваленням у цій частині нового вироку, що відповідає вимогам закону про кримінальну відповідальність.

Що стосується вимог та доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_13 про зміну оскаржуваного вироку у частині призначеного ОСОБА_12 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України та призначення обвинуваченому покарання у виді шрафу в розмірі 51 000 гривень, то вони, на переконання колегії суддів, безпідставні.

Так, позитивні характеристики обвинуваченого, наявність малолітньої дитини, не перебування на спеціальних обліках, стан здоров`я не стали для ОСОБА_12 стримуючим фактором від вчинення шахрайства стосовно потерпілих.

Не вбачає колегія суддів і підстав для визнання активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення обставиною, яка пом`якшує призначене покарання.

Так, активне сприяння розкриттю злочину означає надання органам досудового розслідування допомоги в установленні обставин, що не були їм відомі. Водночас добросовісна поведінка та підтвердження підозрюваним, а потім обвинуваченим ОСОБА_12 фактичних обставин кримінального правопорушення, які й так були відомі органу досудового розслідування, не є активним сприянням у розкритті кримінального правопорушення.

Також не є підставою для зміни призначеного покарання у виді позбавлення волі часткове відшкодування обвинуваченим ОСОБА_12 завданої потерпілим ОСОБА_17 , ОСОБА_14 шкоди та повне відшкодування завданої шкоди потерпілому ОСОБА_15 .

У даному разі колегія суддів вважає, що часткове відшкодування обвинуваченим ОСОБА_12 завданої потерпілим ОСОБА_17 , ОСОБА_14 шкоди та повне відшкодування завданої шкоди потерпілому ОСОБА_15 є нічим іншим, ніж спробою обвинуваченого ОСОБА_12 уникнути скасування вироку в частині призначеного покарання.

При цьому відшкодування шкоди вказаним потерпілим, на переконання колегії суддів, пов`язано виключно із тим, що вони були зацікавлені в апеляційному розгляді та особисто або через свого представника брали участь у судових засіданнях.

У той час, коли із наданої захисником роздруківки розрахунку суми боргу вбачається, що обвинувачений ОСОБА_12 не вживав жодних дій із відшкодування завданої шкоди потерпілому ОСОБА_21 , який не брав активної участі під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, у даному конкретному випадку колегія суддів не вважає, що судом першої інстанції допущено диспропорцію під час визначення виду та розміру основного покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Інші доводи апеляційної скарги захисника правильності висновків суду першої інстанції у частині визначення виду та розміру основного покарання обвинуваченому ОСОБА_12 не спростовують.

Ураховуючи наведене та керуючись ст. 403, 404, 405, 407, 418, 420, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Прийняти відмову представника потерпілого ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_16 від поданої ним апеляційної скарги та закрити апеляційне провадження у цій частині.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_19 задовольнити.

Вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 листопада 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_12 в частині призначення покарання за ч. 2 ст. 190 КК України скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити обвинуваченому ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 190 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання обвинуваченого ОСОБА_12 на виконання вироку апеляційного суду.

У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4