Провадження №11-сс/801/876/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

заявника

у режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15.10.2025, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 від 22.07.2025 про закриття кримінального провадження № 0001044, внесеного до ЄРДР 14.07.2025,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області від 15.10.2025 відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 від 22.07.2025 про закриття кримінального провадження № 0001044, внесеного до ЄРДР 14.07.2025.

Своє рішення слідчий суддя обґрунтовує тим, що під час судового розгляду було встановлено, висновок слідчого про відсутність у діях Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, станом на 22.07.2025, тобто на день винесення постанови про закриття кримінального провадження, є законним та обґрунтованим, оскаржувана постанова відповідає вимогам положень ст.110 КПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою заявник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просив ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15.10.2025 скасувати та постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0001044, внесеного до ЄРДР 14.07.2025.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що слідчий суддя, постановляючи ухвалу від 15.10.2025, дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про відсутність у діях службових осіб ГУ ПФУ у Вінницькій області складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Заявник зазначає, що судове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.01.2023 у справі №120/10082/22 набрало законної сили, проте службові особи ГУ ПФУ у Вінницькій області свідомо ухиляються від його виконання, попри відкриття виконавчого провадження та неодноразові вимоги державного виконавця щодо примусового виконання рішення. Така поведінка є проявом умисного невиконання судового рішення, що утворює об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Апелянт посилається на усталену практику Верховного Суду, зокрема на постанови Касаційного кримінального суду від 13.07.2021 у справі №654/2551/18, від 08.02.2023 у справі №464/4690/20 та від 18.10.2019 у справі №701/340/17, відповідно до яких невиконання судового акта або бездіяльність, що виражається у несвоєчасному або умисному ігноруванні вимог державного виконавця за наявності реальної можливості виконати судове рішення, свідчить про наявність у діях службових осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.

Крім того, слідчим суддею залишено поза увагою, що у матеріалах кримінального провадження наявні численні докази системного ігнорування вимог державного виконавця з боку посадових осіб ГУ ПФУ у Вінницькій області. Так, боржником було проігноровано дві вимоги державного виконавця, видані 19.06.2025 та 02.07.2025, а також постанови про накладення штрафів від 15.07.2025 та 02.10.2025, які містили вимогу про виконання судового рішення. Ці документи підтверджують свідоме небажання боржника виконувати судове рішення навіть після застосування заходів примусового впливу.

Неправильним є висновок слідчого судді про відсутність умислу у діях службових осіб ГУ ПФУ, адже об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 382 КК України, полягає у самій бездіяльності невчиненні обов`язкових дій щодо виконання рішення суду, що набрало законної сили. Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду, відповідно до якої умисне ігнорування обов`язку щодо виконання рішення є достатньою підставою для кримінальної відповідальності незалежно від того, чи розпочато виконавче провадження (постанова ККС ВС від 08.02.2023 у справі №464/4690/20).

Таким чином, закриття кримінального провадження з підстав відсутності складу злочину є передчасним і суперечить фактичним обставинам, підтвердженим матеріалами справи.

З огляду на викладене, заявник вважає, що ухвала слідчого судді постановлена з порушенням вимог ст. 370, 372, 409, 413 КПК України, є незаконною та підлягає скасуванню, а скарга ОСОБА_6 задоволенню з постановленням нової ухвали, якою скасувати рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Колегія суддів заслухавши думку заявника ОСОБА_6 , який просив задовільнити апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала щодо задоволення даної апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, прийшла до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15.10.2025 відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 23 КПК України, суд оцінює докази на основі всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом і власним внутрішнім переконанням.

Статтею 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження. Зокрема п.3 ч.1 вказаної статті заявником, потерпілим, його представником чи законним представником може бути оскаржено рішення слідчого або дізнавача про закриття кримінального провадження.

Так, з матеріалів судової справи встановлено, що в провадженні слідчого відділу Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001044, внесеному до ЄРДР 14 липня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.

Відомості про зазначене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено за заявою ОСОБА_6 , поданою до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, згідно якої посадовими особами ГУ ПФУ у Вінницькій області умисно не виконується рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.01.2023 у справі №120/10082/22 на користь його дядька ОСОБА_8 в частині перерахування та виплати останньому пенсії без обмеження пенсії максимальним розміром та з урахуванням вже виплачених сум.

За результатами здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження старшим слідчим СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 прийнято рішення про його закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, про що 27 липня 2025 року винесено відповідну постанову.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до ч.ч.1-2 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У ст. 284 КПК України зазначений вичерпний перелік підставза наявності яких кримінальне провадження підлягає закриттю. Так пунктом 2 частини даної норми передбачено можливість закриття кримінального провадження у разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні слідчим СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 зроблено запит до ГУ ПФУ у Вінницькій області (№ від 16.07.2025) про надання відомостей стосовно отримання ОСОБА_8 пенсійних або іншого роду виплат, нарахування яких здійснюється ГУ ПФУ у Вінницькій області, наявності, обставин виникнення та розміру будь-якої заборгованості перед заявником з боку вказаного органу, а також щодо рішень чи дій, прийнятих/вчинених ГУ ПФУ у Вінницькій області, для виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.01.2023 у справі №120/10082/22, та їх результату.

Також в рамках даного кримінального провадження в якості свідка допитано начальника відділу ГУ ПФУ у Вінницькій області ОСОБА_9 , про що свідчить наявний у матеріалах провадження протокол допиту свідка від 22.07.2025.

Таким чином, в ході здійснення досудового розслідування слідчий дійшов висновку про те, що виплата коштів на виконання рішень суду проводиться в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Виплата нарахованих коштів Головним управлінням здійснюється в порядку черговості при наявності виділених коштів з Державного бюджету України.

Заявник ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі стверджує, що слідчий суддя безпідставно погодився з висновками слідчого про відсутність у діях службових осіб ГУ ПФУ у Вінницькій області складу злочину, передбаченого ст. 382 КК України, оскільки, на його думку, сам факт накладення на орган Пенсійного фонду штрафів державним виконавцем за невиконання рішення суду без поважних причин свідчить про умисний характер бездіяльності службових осіб. Проте зазначене твердження не узгоджується з фактичними обставинами справи, що зазначені вище та положеннями кримінального законодавства.

Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 382 КК України кримінальна відповідальність настає за умисне невиконання службовою особою судового рішення, що набрало законної сили, або умисне створення перешкод його виконанню. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на момент прийняття постанови про його закриття рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.01.2023 перебувало на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області. У межах цього провадження державним виконавцем вчинялись дії, спрямовані на забезпечення виконання судового рішення, зокрема направлено вимоги, винесено постанови про накладення штрафу. Саме факт здійснення виконавчого провадження свідчить, що процес виконання рішення триває, і тому не може йти мова про остаточне та свідоме ігнорування судового рішення.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відсутність бюджетних асигнувань, підтверджена офіційними документами, є об`єктивною причиною невиконання рішення суду, що виключає умисну форму вини. Ця правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 08.02.2023 у справі №464/4690/20, від 13.07.2021 у справі №654/2551/18 та від 18.10.2019 у справі №701/340/17, де зазначено, що службові особи органів державної влади не можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення, якщо його реалізація об`єктивно залежить від виділення бюджетних коштів і відсутні докази умисного ухилення від виконання.

Крім того, апеляційний суд відзначає, що слідчим у ході розслідування вжито передбачені законом заходи для повного і неупередженого дослідження обставин, зокрема витребувано відомості з ГУ ПФУ, отримано пояснення службових осіб, допитано свідка начальника відділу ОСОБА_9 , та зроблено правомірний висновок, що ГУ ПФУ визнало обов`язок виконати рішення суду, а його невиконання пов`язане виключно з відсутністю фінансування.

Посилання апелянта на рішення адміністративного суду, яким залишено в силі постанову державного виконавця про накладення штрафу, не свідчить про наявність складу злочину. Накладення штрафу є процесуальним заходом виконавчого впливу в межах виконавчого провадження і не є доказом умисного ухилення від виконання рішення суду у розумінні ст. 382 КК України.

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, неефективність або тривалість виконання судового рішення не утворює складу кримінального правопорушення, якщо держава вживає заходів до його реалізації, навіть якщо такі заходи є недостатніми.

Таким чином, на момент винесення постанови від 22.07.2025 орган досудового розслідування обґрунтовано дійшов висновку про відсутність у діях службових осіб ГУ ПФУ у Вінницькій області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. Слідчий суддя, перевіривши надані матеріали, вірно дійшов аналогічного висновку, який ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, та з яким повністю погоджується колегія суддів.

Відповідно, апеляційна скарга ОСОБА_6 не містить жодних нових даних, які б спростовували наведені висновки, не підтверджує наявності умислу у діях службових осіб, а тому є необґрунтованою.

Також, колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя обґрунтовано звернув увагу, що відповідно до ст. 370-373 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, їх посадовими та службовими особами на всій території України.

Такі рішення підлягають виконанню у порядку, визначеному законом, а саме на підставі виданого судом виконавчого листа у межах виконавчого провадження, яке становить завершальну стадію судового процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа судом першої інстанції, а примусове виконання покладається на органи державної виконавчої служби. Відтак, забезпечення реального виконання судового рішення є процесуальним обов`язком державного виконавця, а не предметом кримінально-правової оцінки дій посадових осіб під час триваючого виконавчого провадження.

Слідчий суддя вірно зазначив, що відповідно до частини другої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повторного невиконання боржником без поважних причин рішення, яке зобов`язує його вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець має право повторно накласти штраф у подвійному розмірі та звернутися до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Отже, саме державний виконавець уповноважений ініціювати питання про кримінальну відповідальність боржника у разі систематичного та умисного невиконання судового рішення. Таким чином, доки триває виконавче провадження і державним виконавцем вживаються передбачені законом заходи для забезпечення виконання рішення, відсутні правові підстави для втручання органів досудового розслідування та кваліфікації дій службових осіб за ст. 382 КК України.

Отже, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а доводи апеляційної скарги не містять обставин, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи свідчили про неповноту судового розгляду.

Слідчим суддею правильно встановлено, що на час прийняття оскаржуваної постанови органом досудового розслідування були досліджені всі істотні для справи обставини, проведені необхідні слідчі дії, отримані відомості з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та з органів державної виконавчої служби, на підставі яких зроблено правомірний висновок про відсутність у діях посадових осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

А тому, апеляційна скарга ОСОБА_6 є безпідставною, оскільки не містить нових доказів чи правових аргументів, які б свідчили про наявність у діях посадових осіб ГУ ПФУ ознак складу злочину або спростовували висновки, покладені в основу постанови про закриття кримінального провадження. Доводи апелянта фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів і повторюють позицію, досліджену судом першої інстанції.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15.10.2025, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 від 22.07.2025 про закриття кримінального провадження № 0001044, внесеного до ЄРДР 14.07.2025 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3