ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6787/17
провадження № 1-кп/753/577/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого-судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У Дарницькому районному суд м. Києва на розгляді знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Прокурор в судовому засіданні просив суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, а обвинуваченому ОСОБА_7 у виді домашнього арешту, вказуючи на ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та виходячи із тяжкості вчинених злочинів.

Захисник ОСОБА_6 просив змінити обвинуваченому ОСОБА_7 часові обмеження перебування на домашньому арешті, просив змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 на інший не пов`язаний з триманням під вартою, враховуючи його тривалий час перебуває під вартою.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали думку захисника.

Вирішуючи питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладеним на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілих, свідків, які ще не допитані; перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню.

Судом приймається до уваги наявність підстав для розумної підозри щодо причетності обвинувачених у вчиненні інкримінованих правопорушень, що на думку суду свідчить про правомірність затримання обвинувачених. При цьому, суд розглядає тривалість періоду затримання не абстрактно, а оцінюючи в даному конкретному випадку відповідно до особливостей такого затримання. Також суд враховує практику Європейського суду з захисту прав людини, а саме те, що ризик втечі обвинуваченого може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і тому оцінка ризику проводиться з посиланням на ряд інших факторів (Панченко проти Росії, Бекчиєв проти Молдови).

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочинів, один з яких відноситься до особливо тяжких злочинів. У даному кримінальному провадженні не допитано потерпілих та свідків, що не виключає незаконного впливу на них зі сторони обвинувачених, не досліджені речі та документи, що дає можливість перешкоджати обвинуваченим кримінальному провадженню іншим чином.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

На думку суду, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обставинами, що підтверджують наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, є те, що інкриміновані обвинуваченим злочини вчинені у формі складної співучасті, у випадку доведеності винуватості їм загрожує покарання понад 10 років, дані про їх особи, їх віку та стану здоров`я, а головне, що дії обвинувачених були направлені на посягання на суспільні відносини, що охороняють життя та здоров`я особи, які відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю.

Суд враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів та бере до уваги доводи захисника ОСОБА_6 щодо змінии запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , однак не вважає їх беззаперечно достатніми для зміни запобіжного заходу.

Відтак, суд, керуючись ст. ст. 179, 194 КПК України, вважає за необхідне залишити без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 та запобіжний захід у виді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_7 , продовживши його строк.

Крім того, суд не вбачає достатніх підстав для зміни часових обмежень домашнього арешту ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор" строком до двох місяців, тобто до 09.01.2019 року включно.

Змінити часові обмеження домашнього арешту ОСОБА_9 , заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 22 год. 00хв. до 06 год. 00 хв.

Продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до двох місяців, а саме до 09.01.2019 року включно.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді: