Справа № 375/870/22
Провадження № 1-кс/375/209/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області заяву захисника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про відвід судді Рокитнянського районного суду Київської області ОСОБА_5 від розгляду обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000129 за обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Рокитнянського районного суду Київської області ОСОБА_5 перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000129 за обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України.

Під час розгляду даного кримінального провадження захисник ОСОБА_4 заявив судді ОСОБА_5 відвід. Свою позицію у судовому засіданні захисник обґрунтовував тим, що, на його думку, у головуючої судді може бути упереджене ставлення до обставин справи або до обвинуваченого, через порушення встановленого порядку дослідження доказів, а також самого порядку, який ставлено згідно вимог КПК України. Також захисник вказував на те, що прокурор заявив клопотання про дослідження та долучення доказів до даного кримінального провадження, однак головуюча суддя долучила докази до кримінального провадження без їх дослідження. Захисник вказував, що спочатку докази досліджуються, а потім долучаються до кримінального провадження. Під час їх дослідження доказів сторона захисту та потерілі, якщо такі є, висловлюють позицію щодо належності та допустимості доказів, і, відповідно після цього суд приймає рішення про їх долучення. В попередньому засіданні відбулося долучення доказів, а сьогодні дослідження. Такі обставини, на думку захисника, можуть вказувати на упереджене ставлення судді.

Особа, якій заявлено відвід суддя ОСОБА_5 , у судове засідання не з`явилася, про розгляд заяви повідомлена, пояснень від неї не надходило.

Прокурор у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив заяву про відвід судді слухати у його відсутності, а також просив у задоволенні заяви відвід судді ОСОБА_5 відмовити.

У судове засідання захисник ОСОБА_4 заяву про відвід судді ОСОБА_5 підтримав та просив її задовольнити. Додатково вказував на тривалість розгляду суддею ОСОБА_5 даного кримінального провадження.

Обвинувачений підтримав позицію захисника.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши заяву про відвід, а також матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Підстави для відводу судді визначені у статтях 75, 76 КПК України.

Відповідно до статті 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Статтею 76 КПК України визначено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або постанови суду касаційної інстанції.

Згідно частиною 5 статті 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначає Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), найголовніше це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (рішення ЄСПЛ від 29 квітня 1989 року у справі «Хаушильд проти Данії», заява № 11/1987/134/188).

Згідно з Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради Організації Об`єднаних Націй від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим постановлення об`єктивного рішення у справі або у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Стаття 6 Конвенції вимагає, що суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», заява № 33958/96).

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ для визначення неупередженості суду належить виходити не тільки з суб`єктивного критерію, але й з об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення ЄСПЛ від 7 серпня 1996 року у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії»).

У своєму рішенні у справі «Газета «Україна-центр» проти України» (рішення від 15 жовтня 2010 року, заява № 16695/04) ЄСПЛ наголошував, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, допоки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію необхідно визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, «правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться». На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість.

Також у рішенні ЄСПЛ від 9 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Отже аналіз практики ЄСПЛ свідчить, що підставами для відводу судді є існування суб`єктивного або об`єктивного критеріїв.

Суд зазначає, що не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю у зв`язку з розглядом цієї чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддею рішень у інших справах.

Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи. Якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Оцінюючи, чи наявні підстави для відводу за суб`єктивним критерієм, суд вказує про відсутність будь-яких підстав вважати, що суддя ОСОБА_5 має і виявляє особисту упередженість під час розгляду справи. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного. Доказів протилежного заявником не надано й судом не встановлено.

Доводи заяви не містять посилання на обставини, які б давали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість судді ОСОБА_5 .

Припущення захисника, що суддя ОСОБА_5 , може бути упередженою при розгляді даного кримінального провадження, не може слугувати підставою для відводу судді і вказувати на її необ`єктивність та упередженість.

Тривалий, на думку заявника, розгляд кримінального провадження також не може бути підставою для відводу судді.

Водночас, суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Проаналізувавши наведені норми, зважаючи на презумпцію неупередженості судді, суд зазначає, що судовим розглядом не встановлено, а особою, яка заявила відвід, не доведено наявність обставин, які б викликали сумнів в неупередженості судді ОСОБА_5 і унеможливлювали винесення нею об`єктивного судового рішення.

Таким чином, доводи заявника про упередженість судді ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження, оскільки в її діях не встановлено порушень вимог чинного Кримінального процесуального кодексу України та не встановлено обставин, за яких вона не має права брати участь у кримінальному провадженні.

Керуючись статтями 75, 76, 80, 81 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 про відвід судді Рокитнянського районного суду Київської області ОСОБА_5 від розгляду обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000129 за обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_6