Провадження №1-кс/523/6843/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року слідчий суддя Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , у присутності підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Одесі скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 на повідомлення слідчого про підозру,-

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 звернулась до суду із скаргою на повідомлення слідчого про підозру у кримінальному провадженні №0000016 від 07.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 114-1 КК України.

Згідно наданої скарги 16.07.2025 року ОСОБА_5 , який на момент його затримання обіймав посаду начальника відділу кадрів в КП «ЖКС «Порто-Франківський», повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 114-1 КК України. Не погоджуючись із повідомленою підозрою адвокат ОСОБА_4 звернулась до суду посилаючись на необгрунтованість підозри, яка виразилась у відсутності обставин та обгрунтування, в можливій причетності особи до вчинення інкримінованого йому злочину кримінального правопорушення. З повідомлення про підозру від 16.07.2025 року вбачається, що ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , вирішили здійснити перешкоджання законній діяльності ЗСУ шляхом зменшення мобілізаційного ресурсу, а саме з метою встановлення формальних трудових відносин прийнято до КП «ЖКС «Порто-Франківський» 14 осіб, задля унеможливлення застосування до таких працівників мобілізаційних заходів.

В постанові ВС від 26.06.2019 по справі №653/1302/15-к, суд сформулював висновки щодо кваліфікації дії за ст. 114-1 КК України, зазначивши, що перешкоджанням законній діяльності ЗСУ та інших військових формувань України як об`єктивною стороною складу злочину за наявності правового режиму особливого періоду необхідно вважати умисне створення перешкод або встановлення будь-яких обмежень у законній діяльності військовослужбовців ЗСУ та інших військових формувань України при виконанні ними своїх службових обов`язків в особливий період.

З огляду на вимоги ст. 114-1 КК України, наявність складу злочину за цією статтею можлива виключно за умови чіткого встановлення, яким саме військовим формуванням Збройних сил України перешкоджено, у чому саме полягали їх службові обов`язки на момент вчинення відповідних дій, та яким чином це «перешкоджання» реально вплинуло на здатність такого формування виконувати покладені на нього завдання.

Сторона захисту вважає що слідчий та прокурор зобов`язані довести виходячи із змісту повідомлення про підозру, перелік інших військових формувань, яким здійснено «перешкоджання», а також які саме обов`язки вони виконували, яким завадило таке перешкоджання.

Також адвокат вказує, що зазначена у повідомлені про підозру шкода у вигляді «зниження мобілізаційного ресурсу», законодавством України не містить законодавчо визначення такого поняття, тому виходячи із наукової літератури, можна сказати, що людский мобілізаційний ресурс це сукупність військовозобов`язаних громадян, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Всі військовозобов`язані громадяни формують мобілізаційний ресурс держави., тобто потенційний резерв Збройних сил України та Сил оборони на особливий період. Станом на початок 2024 року мобілізаційний ресурс України оцінювався приблизно від 2 до 5 млн чоловіків. Зазначена інформація широко освітлюється у загальнонаціональних ЗМІ. Виходячи з цього виникає питання, а чи може бути завдано шкоди мобілізаційному ресурсу, кількість якого становить від 2 млн до 5 млн, у разі перешкоджання мобілізації 14 особам і які наслідки це має для обороноздатності України.

Враховуючи зміст повідомлення про підозру, на даному етапі досудового розслідування слідство мало б надати слідчому судді, з урахуванням перебігу часу, належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованої підозри, зокрема не лише того, що ОСОБА_5 заздалегідь був обізнаний про те, що зазначені у повідомлені про підозру 14 осіб є військовозобов`язаними, визнаними придатними до військової служби та підлягають мобілізації, а про те, що конкретно визначеними ТЦК та СП або військовими частинами щодо цих осіб фактично вчинялися мобілізаційні заходи, та що діючи з прямим умислом перешкодити законній діяльності конкретних ТЦК та СП ОСОБА_5 вчинив дії з їх бронювання всупереч Закону України.

Також слід звернути увагу, що в основу повідомлення про підозру не покладено аналізу жодних документів, які б підтверджували обсяг посадових обов`язків та межі повноважень ОСОБА_5 . Зокрема чи мав начальник відділу кадрів вирішальний вплив на прийняття рішень про бронювання працівників, формування відповідних списків тощо. Такі документи не долучались ні до клопотання про обрання запобіжного заходу, ні до клопотання про продовження запобіжного заходу, ні до клопотання про продовження строків досудового розслідування, хоча зазначені документи є в розпорядженні слідства, оскільки ще в липні 2025 року проведено обшуки у КП «ЖКС «Порто-Франківський» та вилучено відповідні докази.

Не менш суттєвим є питання, чи віднесено до компетенції начальника відділу кадрів безпосередній контроль за обліком часу конкретних найманих працівників підприємства, оскільки слідством також інкримінується фіктивне працевлаштування.

Відсутність цих документів, на переконання сторони захисту, має принципове значення, оскільки вони перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку між інкримінованим зниженням мобілізаційного ресурсу та взагалі об`єктивною можливістю вчинення таких дій в силу займаної посади.

Не надано жодних доказів того, що внаслідок дій ОСОБА_5 відбулося реальне зниження обороноздатності держави або дійсно створено перешкоди для законної діяльності військових формувань.

Вказані в повідомлені про підозру дії не можуть мати суттєвого впливу на мобілізаційний ресурс держави, який налічує мільйони військовозобов`язаних громадян.

У діях ОСОБА_5 відсутній не лише склад злочину а й суспільна небезпека, достатня для кваліфікації його дій за ч.1 ст. 114-1 КК України, ще й за ч.2 ст. 28 КК України.

Повідомлення про підозру є бездоказовим, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню в порядку передбаченому п. 10 ч.1 ст. 303 КПК України.

Підозрюваний та захисник вимоги скарги підтримали. Просили скасувати повідомлення про підозру у зв`язку з відсутністю об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину, відсутністю суспільно небезпечних наслідків, про які зазначається в підозрі.

Прокурор заперечив відносно задоволення скарги, вказуючи, що сторона захисту не згодна із кваліфікацією кримінального правопорушення та повнотою встановлених стороною обвинувачення на стадії досудового розслідування фактичних обставин злочину, однак оцінка кваліфікації дії, докази, фактичні обставини кримінального правопорушення на думку сторони обвинувачення є предметом судового розгляду у суді першої інстанції.

Вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим відділом ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000016 від 07.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 191, ч.5 ст. 426-1 та ч.1 ст. 114-1 КК України.

16.07.2025 року ОСОБА_5 у вказаному кримінальному провадженні повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

ОСОБА_5 підозрюється у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

Так, відповідно до п. 10 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Такі положення захисником підозрюваного дотримано.

Чинні положення КПК України містять вимоги щодо змісту письмового повідомлення про підозру (ст. 277 КПК України), випадки, за яких повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 КПК України, (ч. 1 ст. 276 КПК України), порядок вручення письмового повідомлення про підозру (ст. 278 КПК України), перевірку щодо дотримання яких слідчий суддя має здійснити під час вирішення питання щодо наявності підстав для скасування повідомлення про підозру.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання (ч.ч. 1, 2 ст. 278 КПК України).

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Що стосується факту вручення повідомлення про підозру, то таке вручене підозрюваному в день її складення.

Повідомлення про підозру є системою процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора під час досудового розслідування, спрямованих на формування законної та обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваною, можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами та способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена в письмовому повідомленні підозра служить підґрунтям для початку реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні. У підозрюваного з`являються можливості впливати на зміст підозри та на подальше формулювання обвинувачення у обвинувальному акті, яким завершується досудове розслідування. Сформульована підозра встановлює межі здійснення слідчим і прокурором поноважень, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість більш цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту.

Доводи адвоката підозрюваного, які фактично зводяться до того, що викладені в повідомленні про підозру відомості не містять доведеність суб`єктивних та об`єктивних ознак, є безпідставними.

Так, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 277 КПК України, повідомлення про підозру має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Також, аналіз зазначених положень КПК України дає підстави для висновку, що під час розгляду скарг на повідомлення про підозру предметом перевірки слідчого судді є: (1) питання дотримання вимог щодо змісту повідомлення про підозру та процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, (2) питання дотримання стандарту «достатніх доказів» для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, системний аналіз норм КПК України та практики ЄСПЛ (зокрема, рішення у справах «Фокс, Кембел і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України») свідчить про наявність в кримінальному процесуальному законодавстві України понять, які відповідають різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)». Стандарт достатніх підстав (доказів) використовується в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, мети постановлення тих чи інших процесуальних рішень, вчинення процесуальних дій та їх правових наслідків.

Також, визначаючи стандарт «достатня підстава», що застосовується при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження на стадії досудового розслідування, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.01.2022 зазначила, що … стандарт доказування «достатня підстава» є значно нижчим порівняно з такими стандартами як «поза розумним сумнівом» (що застосовується під час розгляду кримінального провадження по суті), так і «обґрунтована підозра» (за яким доводиться наявність підстав піддавати конкретну особу заходам забезпечення кримінального провадження) (справа № 11 - 132сап21).

У відповідності до положень статті 42 КПК України, з моменту повідомлення особі про підозру, вона набуває статусу підозрюваного, обсяг процесуальних прав якого значно більший, ніж у особи, якій таке повідомлення ще не вручене (хоча фактичні обставини можуть свідчити про подібну перспективу), та з моментом повідомлення особі про підозру фактично пов`язується початок реалізації принципу змагальності в кримінальному процесі.

Зі змісту повідомлення про підозру від 16.07.2025 вбачається, що у ній зазначено всі необхідні відомості, визначені ст. 277 КПК України, а саме: прізвище та посаду слідчого, прокурора; анкетні відомості підозрюваного; номер кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , час, місце вчинення злочину а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного, підписи сторони обвинувачення.

Що стосується твердження підозрюваного, що у підозрі зазначено конкретного військового формування, діяльності якого завдано шкоду, та їх повноважень і виконання обов`язків (при зазначені загальної назви військового формування у підозрі ТЦК та СП), документів які підтверджують повноваження ОСОБА_5 , як начальника відділу кадрів КП «ЖКС «Порто-Франківський», обізнаності про фактичну відсутність чи присутність співробітників КП «ЖКС «Порто-Франківський», а також щодо так званої «шкоди» у вигляді «зниження мобілізаційного ресурсу», а саме значення «мобілізаційний ресурс» у порівняні із вказаним у повідомлені про підозру 14 особами у порівняні кількості мобілізаційного ресурсу країни, який становить від 2 млн до 5 млн, та яким чином це впливає на обороноздатність України.

Слідчий суддя вважає, що зібрані в даному кримінальному проваджені, на момент повідомлення про підозру докази та їх сукупність відповідають тому мінімальному рівню стандарту «достатніх підстав (доказів)», який закріплений в пункті 3 частини 1 статті 276 КПК України, свідчать про причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг учинити кримінальне правопорушення.

При цьому, слідчий суддя зауважує, що оцінка доказів, зібраних на стадії досудового розслідування щодо їх допустимості не проводиться, а здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Також, слід наголосити, що відповідно до ч.1-3 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, що передбачені КПК України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

При цьому, як в матеріалах поданої скарги, так і в судовому засіданні, стороною захисту не наведено даних, які б викликали сумніви щодо законності повідомлення про підозру чи спростовували висновок сторони обвинувачення щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, в межах якого здійснюється досудове розслідування.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України за своїм змістом відповідає вимогам ст. 277 КПК, при врученні повідомлення слідчим були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, а доводи заявника є такими, що не тягнуть за собою скасування повідомлення про підозру. За таких обставин у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 24, 42, 277, 278, 303, 309, 368, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування повідомлення про підозру у кримінальному провадженні за №0000016 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.03.2025 року, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_7