Справа № 706/1649/25
Провадження № 1-кп/702/167/25
УХВАЛА

05 січня 2026 року місто Монастрище

Монастирищенський районний суд Черкаської області у складі головуючої судді доповідача ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 ,

секретар судового засідання ОСОБА_3 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

захисник адвокат ОСОБА_6 ,

потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не з`явилися,

за наслідками розгляду клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у кримінальному провадженні №0001136 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кузьмина Гребля Христинівського району Черкаської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, має утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстроване і фактичне місце проживання в будинку АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

в с т а н о в и в :

14.11.2025 на розгляд Монастирищенського районного суду Черкаської області переданий обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001136.

Згідно з формулою викладеного в обвинувальну акті обвинувачення ОСОБА_5 звинувачується в умисному незаконному придбанні за невстановлених обставин та у не встановлений час бойової наступальної осколкової ручної гранати М67 у конструктивному поєднані з бойовим підривником М213, двох цільових патронів з маркуванням у вигляді літери «V» - 5,6-мм кільцевого запалювання промислового виробництва СРСР і одного мисливського патрона з маркуванням у вигляді літери «R» кільцевого запалювання калібру .22LR, промислового виробництва фірми «RWS», які переніс до місця свого проживання, де і зберігав без передбаченого законом дозволу.

За твердженням прокурора, 13.08.2025 близько 11 години ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та будучи впевненим, що перед ним перебувають працівники поліції, які прибули на територію домоволодіння обвинуваченого для виконання своїх службових обов`язків, імітуючи, що в приміщенні гаража власного домоволодіння бере телефон для подальшої його видачі поліцейським, дістав бойову наступальну осколкову ручну гранату М67 у конструктивному поєднані з бойовим підривником М213 та висловив погрози здійснити вибух.

Після залишення працівниками поліції приміщення гаража ОСОБА_5 кинув гранату вслід оперуповноваженого оперативно-пошукового відділу Управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Черкаській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , оперуповноваженого оперативно-пошукового відділу Управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Черкаській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 , начальника сектору агентурно-оперативної роботи відділу кримінальної поліції Уманського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_8 , старшого оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Уманського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітан поліції ОСОБА_7 та начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Уманського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_9 .

Прокурор стверджує, що ОСОБА_5 вчинив злочини, відповідальність за які встановлена ч.1 ст. 263 КК України та ст. 348 КК України.

17.11.2025 Монастирищенський районний суд Черкаської області відкрив судове провадження у справі та призначив у ній підготовче судове засідання.

24.11.2025 за наслідками підготовчого судового засідання справа призначена до розгляду по суті висунутого обвинувачення і у проведеному 18.12.2025 судовому засіданні в межах дослідження доказів сторони обвинувачення колегія суддів допитала потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

Під час досудового розслідування ОСОБА_5 постановленою 15.08.2025 ухвалою обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою без застосування застави.

Прийнятою 11.11.2025 ухвалою слідчий суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області строк застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 продовжив на 60 днів, до 09.01.2026.

До спливу цього строку, 02.01.2026 прокурор подала клопотання про продовження цього строку на 60 днів без визначення розміру застави.

Поданий документ прокурор обґрунтовує тим, що інші запобіжні заходи, не пов`язані з позбавленням волі, не забезпечать належної поведінки обвинуваченого та не нададуть можливості уникнути передбачених п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України ризиків переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор вважає, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи загрозу покарання у виді реального позбавлення волі на тривалий строк або ж довічного позбавлення волі, з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєні правопорушення, адже суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Оскільки ОСОБА_5 володіє відомостями про свідків у кримінальному провадженні, одними із яких є його дружина та діти, односельчани, тому, будучи на волі, матиме можливість і мотиви впливати на них для зміни показань, надання неправдивих показань чи відмови від їх надання для уникнення відповідальності.

Прокурор переконаний, що відсутність у ОСОБА_5 роботи та будь яких джерел надходження грошових коштів, з високою ймовірністю стануть підставою для скоєння обвинуваченим інших правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав доводи захисника адвоката ОСОБА_6 і на запитання головуючої судді доповідача пояснив, що 13.08.2025 після вибуху гранати він дійсно місце події залишив, пішов на берег сільської водойми, де втратив свідомість. Коли згодом обвинувачений вийшов на дорогу, його затримали працівники поліції.

Захисник адвокат ОСОБА_6 просить у задоволенні клопотання прокурора відмовити і застосувати щодо ОСОБА_5 таких запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт із обов`язковим носінням засобу контролю поведінки. Стверджує, що наведені прокурором у поданому клопотанні обставини є надуманими. Свідками у справі є працівники поліції, впливати на яких обвинувачений не зможе, а дружина і діти від дачі показань можуть відмовитись в силу ст. 63 Конституції України.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до суду не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені в установленому порядку.

Заслухавши доводи прокурора, позицію обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , дослідивши обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, отриману судом з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу слідчого судді від 11.11.2025 про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без внесення застави, суд приходить до таких висновків і такого рішення.

З метою правильного вирішення поданого клопотання суд має визначити чи законними і обґрунтованими є підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , якщо так, то чи має право суд не визначати розмір застави у кримінальному провадженні; чи може більш м`який запобіжний захід запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частини перша третя ст. 331 КПК України унормовують, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до розділу ХІ п. 20.5 Перехідних положень КПК України, тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Із запровадженням на території України воєнного стану, питання продовження строку тримання під вартою у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом такого питання у встановленому КПК порядку, стало регулюватися положеннями ч. 6 ст. 615 КПК України.

Зокрема, ч. 6 ст. 615 КПК України унормовувала, що у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України № 8-р(II)/2024 від 18.07.2024 у справі № 3-88/2022(205/22, 114/24) частину шосту статті 615 КПК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

У цьому рішенні Конституційний Суд вказав на неприпустимість автоматичного продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та наголосив на необхідність розгляду вказаного питання судом, що завершується ухваленням вмотивованого та належним чином обґрунтованого судового рішення.

Крім того, Конституційний Суд України цим рішенням зобов`язав Верховну Раду України «привести нормативне регулювання, установлене ч. 6 ст. 615 КПК України, що визнана неконституційною, у відповідність із Конституцією України та цим рішенням» (п. 3 резолютивної частини рішення).

Покладення на Верховну Раду України такого обов`язку відтермінувала втрату чинності положень ч. 6 ст. 615 КПК України на три місяці з дня ухвалення вищевказаного рішення Конституційного Суду.

Попри це, зі спливом тримісячного строку, встановленого Конституційним Судом України, Верховною Радою України нормативне регулювання, установлене ч. 6 ст. 615 КПК України, щодо продовження строку тримання під вартою у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом такого питання у встановленому КПК порядку, у відповідність до рішення Конституційного Суду України не приведене, тому нині склалась ситуація, за якої положення ч. 6 ст. 615 КПК України є такими, що втратили чинність, та відповідно не можуть бути застосованими при продовженні строку тримання під вартою, а Верховною Радою України, всупереч вимогам Конституційного Суду України, не вироблено новий механізм, який врегулював би окреслене вище питання.

Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. При цьому, на переконання суду, такий перелік не є вичерпним.

Зокрема, положеннями ст. 129 Конституції України аналогічно закріплено основні засади судочинства, в тому числі і кримінального, із зазначенням про те, що законом можуть бути визначені також інші засади судочинства.

Отже, до загальних засад кримінального провадження слід віднести, зокрема, розумність строків, доступ до правосуддя, а також незмінність складу суду.

Згідно з ч. 1 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Порядок визначення складу суду встановлений ст. 35 КПК України і частина 9 цієї статті передбачає, що склад суду у кримінальному провадженні є незмінним, крім випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічно, згідно положень ч. 1 ст. 319 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів.

За загальними правилами судочинства незмінність складу суду при проведені судового розгляду полягає в тому, що справа від початку її розгляду і до закінчення повинна розглядатись за участі лише судді або колегії суддів, визначених ЄСІТС для розгляду конкретного кримінального провадження, натомість тимчасова неможливість розгляду клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою (зокрема у зв`язку з перебуванням члена колегії на лікарняному) не може бути безумовною підставою для вилучення справи з подальшим її перерозподілом, що призведе до порушення розумних строків розгляду справи, а також необхідності кожного разу розпочинати судовий розгляд спочатку, що в свою чергу може призвести до втрати доказів по справі, зокрема неможливості повторного допиту свідків, потерпілих тощо.

У зв`язку з викладеним, оскільки член колегії суддів - суддя ОСОБА_12 перебуває у відпустці, а строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується 09.01.2026, і, відповідно, неможливо за вказаних обставин колегією суддів у повному складі розглянути клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , то, з урахуванням загальних засад кримінального провадження, зокрема незмінності складу суду, а також враховуючи позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні від 18.07.2024, клопотання вирішується суддею ОСОБА_1 , яка є головуючим суддею у складі колегії суддів, що здійснює розгляд вищезазначеного кримінального провадження, та членом колегії суддею ОСОБА_2 .

Суд акцентує увагу на тому, що, застосовуючи загальні засади судочинства, з урахуванням вимог Конституційного Суду України, клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вирішується автоматично, а розглядається із забезпеченням прав учасників судового розгляду та здійсненням судового контролю на предмет наявності чи відсутності ризиків, що виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою та постановляючи вмотивоване рішення.

Стаття 177 глави 18 КПК України визначає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Стаття 178 КПК України цієї ж глави унормовує, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

За приписами частин 1- 4 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні :1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Як зазначено вище, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 висунуте обвинувачення у вчиненні двох злочинів, відповідальність за які передбачають ч.1 ст. 263 КК України та ст. 348 КК України.

Інкримінована обвинуваченому стаття 348 КК України встановлює покарання у виді позбавлення волі строком від дев`яти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Отже, з урахуванням приписів ч.1-4 ст. 183 КПК України та тієї обставини, що ОСОБА_5 є несудимою особою і до кримінальної відповідальності притягується вперше, тримання під вартою як запобіжний захід щодо нього може бути застосований, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За змістом обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_5 зареєстрований і постійно проживає в будинку АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Постановляючи 11.11.2025 ухвалу про продовження застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахувала, що не зменшились та продовжують існувати визначені ст. 177 КПК України ризики, наявність яких була встановлена при застосуванні щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу: 1)ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні; 2)ризик переховуватись від суду; 3)ризик вчинення нових кримінальних правопорушень.

У поданому 02.01.2026 клопотанні прокурор також посилається на продовження існування цих ризиків, які, на переконання публічного обвинувача, існують також у зв`язку і з тяжкістю висунутого ОСОБА_5 обвинувачення.

Надаючи оцінку встановленим обставинам та позиціям сторін судового провадження суд приходить до висновку, що тяжкість висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, а також наведені в обвинувальному акті обставини події кримінального правопорушення, які, хоч і підлягають встановленню і перевірці належними та допустимими доказами, опосередковано можуть свідчити про реальність ризику переховування від суду.

Крім іншого, суд враховує, що після події правопорушення проводились розшукові заходи щодо встановлення місця знаходження обвинуваченого, який залишив власне домоволодіння і перебував на березі сільської водойми.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), то суд враховує, що у цьому статусі на стадії досудового розслідування допитані дружина обвинуваченого ОСОБА_13 та малолітні діти ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , а також жителі села Кузьмина Гребля, зареєстрованим місцем проживання яких є АДРЕСА_1 .

З урахуванням того, що ці свідки наразі судом не допитані існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі та проживаючи з членами своєї родини в одному будинку, буде мати змогу незаконно впливати на них з метою зміни їх показань або відмови від їх надання.

Зазначені об`єктивно існуючі обставини також перешкоджають застосуванню щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, позаяк і у свідків, заявлених стороною обвинувачення, і в обвинуваченого одне спільне житло, проживання в якому не забезпечить виконання останнім обов`язку уникати спілкування з дружиною та дітьми до моменту дачі ними показань.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження злочинної діяльності (п. 5.ч. 1 ст. 177 КПК України), то прокурор обґрунтовує його наявність тим, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність у зв`язку з відсутністю постійного джерела доходів.

Суд з цими доводами прокурора не погоджується, оскільки воно суперечить наявним у кримінальному провадженні відомостям, практиці ЄСПЛ.

Зокрема, ОСОБА_5 має стійкі соціальні зв`язки, родину, двох малолітніх дітей та постійне місце проживання, раніше не судимий, провину визнає частково, а тому стверджувати, що відсутність соціальних зв`язків і джерела доходів призведе до вчинення ним нових злочинів чи продовження кримінального правопорушення не має підстав, бо до 43-х років він, перебуваючи в тих же умовах, злочинів не вчиняв. Відповідно його поведінка за тривалий час цей ризик спростовує.

За наведеного суд приходить до переконання щодо необхідності продовження запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого на досудовому слідстві. Інші запобіжні заходи не забезпечать виконання ним процесуальних обов`язків.

При цьому, визначення розміру застави на даному етапі судового розгляду справи, з огляду на заявлене в обвинувальному акті застосування фізичного насильства обвинуваченим відносно потерпілих, є неможливим.

У зв`язку з викладеними вище мотивами суд клопотання захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням засобу контрою залишає без задоволення.

Керуючись ст. 110, 131, 132, 176-178, 183, 193, 194, 196-199, 331, 369-372, 392 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про зміну обвинувачену ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор» без визначення розміру застави строком на 60 днів.

Продовжений строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 обчислювати з моменту постановлення ухвали, тобто з 05.01.2026 до 05.03.2026, включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_5 , захиснику ОСОБА_6 , прокурору та надіслати для виконання до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор».

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З текстом судового рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя (доповідач) ОСОБА_16

Суддя ОСОБА_17