ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/818/594/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-Головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

-обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2025 року, -

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та обрано обвинуваченій ОСОБА_6 , 1976 року народження, запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 31 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2025 року скасувати, а ухвалу Немишлянського районного суд м. Харкова від 11 грудня 2025 року залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неможливість обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою особі, що вже перебуває під вартою.

Наголошує про відсутність доказів про вчинення нею злочинів та відсутність складу злочину.

Посилається на погіршення стану її здоров`я під час перебування в умовах слідчого ізолятору з 2019 року по 2020 рік, а також про наявність у неї ряду захворювань астми, діабету ІІ ступеню, серцевої недостатності, пневмонії, кисти, міоми матки, що потребує оперативного втручання.

Зазначає, що 06.09.2021 року їй було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. За час перебування під домашнім арештом з її боку не було жодної погрози потерпілим, що на її думку спростовує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.

Вказує, що має 8 дітей, які у зв`язку з відсутністю у неї паспорту, записані на її сестру.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні обвинувачена підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Прокурор та захисник, будучи належно повідомленими про дату, час та місце судового засідання, не з`явились, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не надали.

Тому апеляційний розгляд проведено за їх відсутності.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ф цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.178 КПК України, При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у и цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їй злочинів, може вдатись до відповідних дій.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні, не тяжких злочинів, передбачених ч.1, 2 ст.185 КК України, за які може бути призначено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, а також тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.186, ч.2 ст.186, ч.ч.1,2,3,4 ст.190 КК України, за які може бути призначено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що обвинувачена ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні корисливих ряду злочинів проти власності, серед яких є тяжкі злочини, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна, а також заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою, скоєне повторно, - на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачена може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання обвинуваченої на відсутність існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність ризику знищення, спотворення речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження , а також незаконного впливу на свідків, експертів та потерпілих, який полягає у можливості застосування незаконного впливу на них з боку обвинуваченої, оскільки цей ризик продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Крім того, відповідно до матеріалів кримінального провадження, кримінальні провадження щодо ОСОБА_6 перебувають також в інших судах міст Харкова, Полтави, Одеси, Києва.

Зокрема, у провадженні Немишлянського районного суду міста Харкова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.2 ст. 190 КК України.

Таким чином, судом першої інстанції об`єктивно встановлено наявність ризику вчинення обвинуваченою нових кримінальних правопорушень, з огляду на те, що остання не працює, не має стабільного доходу, а також має злочинну схильність.

Посилання обвинуваченої на наявність у неї 8 дітей, колегія суддів вважає позбавленими підґрунтя, у зв`язку з тим, що суду апеляційної інстанції не надано будь-яких даних на підтвердження існування вказаних обставин.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Крім того, з матеріалів провадження встановлено, що ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.07.2018 року ОСОБА_6 звільнена з-під варти по сплаті застави 88100 гривень, після чого, відповідно до обвинувальних актів, продовжила вчиняти кримінальні правопорушення.

Таким чином, відповідно до п.3 ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Щодо посилань в апеляційній скарзі обвинуваченої на погіршення стану її здоров`я під час перебування в умовах слідчого ізолятору, про наявність у неї ряду захворювань, що потребують оперативного втручання, то колегія суддів сприймає їх критично, оскільки обвинуваченою не надано даних на підтвердження неможливості, у зв`язку із захворюванням, знаходитись під вартою та про неможливість надання їй належного лікування в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Посилання обвинуваченої на відсутність доказів про вчинення нею злочинів та відсутність складу злочину, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки аналіз та оцінка доказів не входить до повноважень суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції під час вирішення питання про обрання чи продовження запобіжного заходу та може бути предметом безпосереднього дослідження в суді першої інстанції під час судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 і відсутності підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2025 рокущодо ОСОБА_6 -залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 без задоволення.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання передбачених ст.28 КПК України розумних строків судового розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: