Справа № 455/586/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/792/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові, в режимі відеоконференції з Черкаським районним судом, кримінальне провадження № 0000096 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Старосамбірського міськрайонного суду Львівської області від 30.07.2025 стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Хмільна Канівського району Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, вдівця, пенсіонера, інваліда ІІІ групи, який судимості не має,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України,

з участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

встановила:

Обвинувачений та захисник подали спільну апеляційну скаргу на вирок Старосамбірського міськрайонного суду Львівської області від 30.07.2025, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень 00 копійок.

Скасовано арешт накладений згідно ухвали Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.02.2025 на 2 купюри номіналом по 500 євро кожна, cерії та номер: N 2 2002 року випуску, Х 3 2002 року випуску.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 , та захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просять вирок суду першої інстанції скасувати та винести ухвалу в порядку, передбаченому ст. 417, ч.1 п.3 ст. 284 КПК України, якою закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , з підстав не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України, і вичерпанням можливості їх отримати.

Обвинувачений покликається, що місцевий суд не довів його вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, відповідно вирок винесений на підставі припущень, а тому є незаконним і підлягає скасуванню з наступним закриттям кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 417 КПК України.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом не доведено, що показання свідка ОСОБА_9 спростовують покази ОСОБА_6 та в достатній мірі не узгоджуються з фрагментарними даними відео реєстраторів: модель F-EYE, серійний номер 2024-3147 (стаціонарний), та модель P-EYE, серійний номер 2024-3131 (боді камера, що видавалась ОСОБА_9 21.02.2025 на час виконання службових обов`язків), на які було зафіксовано події, що мали місце на прикордонному пункті біля 13 години 21 лютого 2025 року, які не містять безперервної зйомки подій та мають ознаки нарізки відео. Очевидним стало те, що переглянуті в суді двоххвилинні відеофрагменти не відображають повної та реальної картини події, пов`язаної з перевіркою документів цим прикордонником, яка була розпочата біля 09 години 21 лютого 2025 року і продовжувалась до 13 год. 06 хв. цього ж дня.

Апелянт стверджує, що ці припущення стали наслідком того, що суд передчасно віддав перевагу показанням свідка ОСОБА_9 над його показаннями, якими він повністю заперечив свою причетність до інкримінованого йому злочину; не перевірив суд того, чи дотримався прикордонник виконання своїх службових обов`язків:

- пунктів 3, 4, 5, 6 розділу III, Інструкції «Про порядок використання автоматичної фото- і відеотехніки під час виконання службових обов`язків посадовими і службовими особами Державної прикордонної служби України», затвердженої Наказом МВС України 04.04. 2019 року за № 244, де вказано, що під час виконання службових обов`язків йому заборонялось вимикати боді камеру, крім випадків, коли він відпочивав, приймав їжу, перебував в місцях особистого користування, а також у службових приміщеннях, де фотозйомка і відеозапис заборонені;

- абзацу 2 пункту 3 розділу 4 Інструкції «Про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України», із змінами від 09.03. 2021, 30.04. 2024, 13.11. 2024, затвердженої Наказом МВС України від 19.10. 2015 № 1261, де зазначено: «З документами, що перевіряються, прикордонний наряд повинен поводитися обережно. Якщо в такі документи вкладені сторонні предмети, то власнику документа пропонується самостійно їх вилучити», чого, за відсутності з його боку тверджень про передачу цьому прикордоннику вищезгаданих 2-х купюр по 500 Євро в якості подяки за пропуск сина через державний кордон України - не було ним зроблено.

Апелянт наполягає, що суд першої інстанції допустив суттєву неповноту судового розгляду, оскільки безпідставно відхилив клопотання захисника про надання доручення органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії, направлені на витребування з відповідного органу охорони державного кордону всієї відеоінформації з вищезгаданого стаціонарного відеореєстратора та бодікамери, яка була видана прикордоннику ОСОБА_9 21.02.2025 року на час виконання ним службових обов`язків з 08.00 годин до 20.00 год. та розміщувалась на його форменому одязі.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції звернути увагу на рапорт прикордонника ОСОБА_9 від 21 лютого 2025 року, на який місцевий суд безпідставно послався у вироку як на доказ вини. У ньому в загальних рисах зазначено про те, що в цей день під час спілкування з ним ОСОБА_6 запропонував йому неправомірну вигоду у розмірі 1000 Євро за вирішення питання щодо безперешкодного пропуску через ДКУ.

Очевидно, що на час подання цього рапорту версії у прикордонника, про пропозицію надання йому неправомірної вигоди за безперешкодний перетин державного кордону сином, ще не було. Вона стала зароджуватись під час спілкування прикордонників з працівниками поліції. По всьому було видно, що цей прикордонник намагався замаскувати свої незаконні дії, які були пов`язані з невиправданою тривалістю перевірки його та сина документів.

Слід зазначити, що 21 лютого 2025 року, коли сталася ця подія, рішення про відмову сину, ОСОБА_10 , в перетині державного кордону України, взагалі не приймалось. Воно було винесене уповноваженою особою підрозділу охорони державного кордону аж через чотири дні, тобто 25 лютого 2025 року. Причина відмови в ньому не конкретизована, йде посилання на те, що відсутні документи для виїзду за кордон в період дії воєнного стану. Проте, які саме документи відсутні, в цьому рішенні не вказано. Апелянт вважає, що таке рішення є незаконним. Син надав прикордоннику не підроблені, законні документи, згідно з якими, ІНФОРМАЦІЯ_2 йому надавалась відстрочка від призову навійськову службу під час мобілізації у воєнний стан, спершу до 08 лютого 2025 року, а потім вона була продовжена до 08 травня 2025 року.

Навіть, якщо теоретично допустити, що були якісь обмеження в питанні перетину кордону в період дії на території Україні воєнного стану, то перевірка документів з виявленням якогось обмеження мала відбутись на протязі 15-20 хвилин з наступним негайним прийняттям рішення про відмову в перетині державного кордону, а не по сплину, спершу 4-х годин 21 лютого 2025 року, а потім - 4-х діб, аж до 25 лютого 2025 року, що само по собі викликає не тільки сумнів у його обґрунтованості та законності, але і об`єктивно свідчить про грубе порушення прикордонником ОСОБА_9 положень розділу 4 «Поводження прикордонних нарядів з особами під час несення служби» Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України.

Апелянт вважає, що під час досудового розслідування, а потім і в судовому засіданні мали вирішити його клопотання з зазначених вище обставин.

Судом першої інстанції визнано доведеним, що ОСОБА_6 21.02.2025 року о 13 годині 00 хвилин перебуваючи на території міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Смільниця-Кросценко», що розташований за адресою: Львівська область, Самбірський район, с. Терло, вул.Бічна, №1, прямуючи через державний кордон України, рухаючись на виїзд з України в Республіку Польща, під час перевірки документів для перетину державного кордону на виїзд з України, усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник відділу прикордонної служби, який перебував у форменому одязі із знаками розрізнення, з метою реалізації свого незаконного умислу, спрямованого на надання неправомірної вигоди вищевказаному військовослужбовцю Державної прикордонної служби України, ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою безперешкодного перетину державного кордону України, пропонував надати та надав штаб-сержанту ОСОБА_9 , якого відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 311-ос від 13.09.2021 року, призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - водієм І групи інспекторів відділення інспекторів прикордонного контролю відділення іспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б ) і відповідно до додатку 2 до наказу №245-ОД від 02.12.2024 року допущений до самостійного несення служби в прикордонному наряді «Перевірка документів» та 21.02.2025 року при несення служби в прикордонному наряді Перевірка документів» в пункті пропуску з 08:00 год. 21.02.2025 року по 20:00 год. 21.02.2025 року, неправомірну вигоду в розмірі 1000 євро, а саме: 2 купюри по 500 євро, зокрема, банкноти номіналом 500 євро N 5 - 2002 року випуску, X 3 - 2002 року випуску, що згідно курсу Національного банку України станом на 21.02.2025 року становить 43 551,10 грн. за вчинення дій з використанням наданого їм службового становища, а саме безперешкодному перетині державного кордону України в напрямку Республіки Польща його сина ОСОБА_11 , від отримання яких ОСОБА_9 відмовився.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника-адвоката ОСОБА_7 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_6 , які, кожен окремо, підтримали апеляційні вимоги сторони захисту та просили задовольнити їх, міркування прокурора ОСОБА_8 , який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційних вимог, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, перевірені документи та докази, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченому ОСОБА_6 було обрано покарання за ч.1 ст. 369 КК України, метою якого є запобігання подальшого вчинення кримінальних правопорушень.

Судом першої інстанції було встановлено наявність необхідних ознак складу відповідного кримінального правопорушення у діянні ОСОБА_6 , а тому суд дійшов висновку про обґрунтовану кваліфікацію дій останнього, за ч. 1 ст. 369 КК України. Відтак, суд дійшов переконання, що винуватість обвинуваченого за обставин встановлених судом, повністю доведена і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам, передбаченим ст.ст.85-87 КПК України, перевірених та оцінених у їх сукупності безпосередньо судом.

Висновки суду грунтуються на доказах, досліджених та проаналізованих безпосередньо в судовому засіданні і яким надано відповідну правову кваліфікацію.

Зокрема суд дослідив:

- рапорт інспектора прикордонної служби 2 категорії водія відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 21.02.2025 року, з якого відомо, що 21.02.2025 року о 13 год. 45 хв. на «виїзд з України» в Республіку Польща, прибув громадянин України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , закордонний паспорт № НОМЕР_2 . Підстава перетину ДК: супровід батька, особи, яка потребує постійного стороннього догляду ( ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закордонний паспорт № НОМЕР_3 ). Під час спілкування ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закордонний паспорт № НОМЕР_3 , запропонував прикордонному наряду «Перевірка документів» штаб сержанту ОСОБА_14 неправомірну вигоду у розмірі 1000 (тисяча) євро за вирішення питання щодо безперешкодного пропуску через ДКУ. Особу було попереджено про кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення за ст. 369 ККУ «Пропозиція або надання правомірної вигоди службовій особі»;

- протокол про здійснення зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото, - кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 01.03.2025 року, з якого відомо, що cтарший слічий СВ ВП №1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області майор поліції ОСОБА_15 розглянувши матеріали кримінального провадження №000096 від 21.02.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 369 КК України у відповідності до ст. ст. 104, 105, 223, 245-1 КПК України, провів зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису у присутності володільця начальника впс «Смільниця» підполковника ОСОБА_16 ;

- протоколом огляду диску від 12.03.2025 року, згідно якого: об`єктом огляду є оптичний диск білого кольору СD+R 700мв/80min, на якому є відео матеріали, які зафіксовані реєстратором відеоспостереження в службовому приміщенні паспортного контролю відділення інспекторів прикордонної служби ВПС Смільниця», що знаходиться в міжнародному пункті пропуску «Смільниця-Коростенко». Фокус камер охоплює середину даного приміщення, де розташований стіл з монітором комп`ютера, вікно для оформлення документів. При відкритті даного диску встановлено, що на ньому збережено три відеофайли з назвами: S8_000050_000050_0231_0048. mр4, S8_000050_000050_5730_0047. mp4,

S8_000034_000034_0002_0042. mp4. При відкритті відеозапису з назвою S8_000050_000050_0231_0048.mр4 встановлено, що загальний час відеозапису становить 2 хв. Дата 20250221, час 13/00/02. В приміщення заходить особа, чоловічої статі (встановлено із тембру голосу, далі - чоловічий голос №1), який спілкується із іншим громадянином (особа чоловічої статі, похилого віку - встановлено із тембру голосу, далі - чоловічий голос №2, обличчя фокус камери не захоплює), щодо перетину кордону та його правових підстав. Чоловічий голос №1 запитує, які ще документи можете представити, чи перетинали раніше кордон, після чого знову запитує: що це за вкладення, і чи розуміє, що за пропозицію і надання неправомірної вигоди працівнику прикордонного наряду настає кримінальна відповідальність, на що чоловічий голос №2 в прохальному тоні пояснює, що необхідно виїхати для лікування за кордон. Після чого йому запропоновано присісти у автомобіль. При відкритті відеозапису з назвою S8_000050_000050_5730_0047.mр4 встановлено, що загальний час відеозапису становить 2 хв., відео без звуку, фокус камери рухається по території КПП в напрямку до приміщення вартового шлагбауму, де особа, яка веде зйомку, заходить в середину, присідає за робочий стіл, відкриває віконечко для приймання документів (видно рукав у піксельній формі), і особа чоловічої статі, візуально схожа на ОСОБА_6 , подає прозорий файл, складений вдвоє, всередині із документами, які не візуалізуються. При розгортанні файлу із документами працівником прикордонної служби, всередині видно документ, а саме: лікарське направлення на ім`я ОСОБА_6 , та дві купюри номіналом по 500 євро кожна. При відкритті відеозапису з назвою S8_000050_000050_0231_0048.mр4 встановлено наступне: відео без звуку, фокус камери направлений на робочий стіл, де особа яка веде зйомку, тримає в руках прозорий файл, всередині якого видно документ, а саме: лікарське направлення на ім`я ОСОБА_6 та дві купюри номіналом по 500 євро кожна. Огляд проводився в приміщенні кабінету 8 Відділення поліції №1 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області при яскравому штучному освітленні.

При цьому судом першої інстанції були враховані всі клопотання стосовно наявних в матеріалах справи відеозаписів та щодо їх допустимості, як доказ у кримінальному провадженні та зазначено наступне.

З досліджених відеозаписів вбачається, що такі містять реквізити часу та дати. Разом з тим, відеозапис події є на кількох файлах, технічні упущення чи незначні часові неточності при роботі бодікамер не є підставою для визнання доказу неналежним.

Положення ч.6 ст. 22 КПК передбачає, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Тобто, як вказує ККС ВС у своїй постанові від 08.05.2024 року по справі № 463/5891/22 обсяг доказів, наданих прокурором, не свідчить про порушення вимог процесуального закону, оскільки суд має приймати рішення виключно на підставі тих доказів, які були надані сторонами кримінального провадження під час судового розгляду.

Згідно з ст. 93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до змісту оскаржуваних судових рішень, клопотань про витребування доказів або ж долучення власних доказів, під час досудового розслідування сторона захисту не заявляла.

Водночас, як визначено ч. 2 ст. 333 КПК під час розгляду клопотання про надання тимчасового доступу до речей і документів суд також враховує причини, через які доступ не був здійснений під час досудового розслідування. Якщо судом під час судового провадження прийнято рішення про надання доступу до речей і документів, суд відкладає судовий розгляд на строк, достатній для здійснення такого заходу забезпечення кримінального провадження та ознайомлення учасників судового провадження з його результатами. Особа, яка під час судового провадження отримала речі і документи внаслідок здійснення тимчасового доступу до них, зобов`язана надати до них доступ у порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу.

Однак, як убачається з матеріалів кримінального провадження, таким правом сторона захисту не скористалася, і у порядку саме ст. 333 КПК не заявляла відповідного клопотання, а лише наголошувала, що сторона обвинувачення не надала повного обсягу відеозаписів та такі є фрагментарними.

Судом першої інстанції, під час розгляду справи по суті, не було здобуто доказів, що ініціатива з вчинення протиправних дій ОСОБА_6 виходила від ОСОБА_9 . Тим паче ОСОБА_9 попереджав ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність за протиправні дії, що свідчить про відсутність провокативних чи підбурюючих дій з його боку.

Невизнання обвинуваченим вини у вчиненні скоєння кримінального правопорушення, за ч.1 ст. 369 КК України, та покликання на те, що кошти у файлі купюрами по 500 Євро були його, ОСОБА_6 та призначалися на купівлю квитків в касі аеропорту у м. Варшаві, суд оцінив як спосіб захисту та такими, що нічим не підтверджені.

При цьому суд у вироку дійшов до переконання, що покази обвинуваченого ОСОБА_6 , про необхідність купівлі квитків на літак у м. Варшаві, у п`ятницю, безпосередньо в касі по прибуттю з надією на їх фактичну наявність, а не купівлі таких зазделегідь, з огляду на те, що здоров`я обвинуваченого, з його слів, перебувало у вкрай незадовільному стані, та для виїзду йому був необхідний супровід сина, а в понеділок в нього було заплановане обстеження у медичному закладі у Португалії, є такими, що не спростовують факт надання неправомірної вигоди службовій особі, а тому суд зазначені доводи відхилив.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року (справа № 757/30683/16-к) - чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих (стосовно цього елемента доказування) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

У вироку суду немає жодних покликань на те, що сином ОСОБА_6 , ОСОБА_17 надавалися документи для відстрочки від призову на військову службу та підстав для перетину кордону, як особа, яка супроводжує особу, яка потребує допомоги. При наявності такої можливості ні обвинувачений, ні син письмово про це ніде не згадують.

Станом на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції не були представленні підтвердження про перебуванні на лікуванні ОСОБА_6 , які б могли підтвердити версію сторони захисту про необхідність перетину кордону України.

В суді апеляційної інстанції клопотання про необхідність повторного дослідження доказів у справі було відхилені, оскільки стороною захисту ненаведено відповідних доводів, для цього.

Призначаючи обвинуваченому покарання у виді штрафу, суд першої інстанції врахував суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, що на переконання суду є досить значною, оскільки становить загрозу розвитку держави, сприяє підриву демократичних інститутів і цінностей. Також судом враховано дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, обставин що пом`якшує чи обтяжує покарання судом не встановлено, а тому судом було призначено найбільш м`який вид покарання в розмірі в межах санкції ч. 1 ст. 369 КК України, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Дане покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстав для його скасування та виправдання обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

На думку колегії суддів таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Апеляційні вимоги сторони захисту щодо перевірки дії прикордонника ОСОБА_9 на відповідність вимог його дій посадовій інструкції, є безпідставними, оскільки спростовуються записами здійсненими на диски та розмов, які чути на них і яким судом було надано правову оцінку.

З врахуванням зазначеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що порушення кримінального процесуального закону, на які вказують в апеляційній скарзі апелянти, при апеляційному розгляді підтвердження не знайшли.

Відтак наведені в апеляційній скарзі стороною захисту доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Старосамбірського міськрайонного суду Львівської області від 30.07.2025 яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: