ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/632/26 Справа № 210/5828/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року Кривий Ріг /

20.01.2026р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг у складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг апеляційній скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.10.2025р., якою залишено без задоволення клопотання начальника ДУ «Криворізька виправна колонія № 80» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом та встановлення адміністративного нагляду щодо засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1

за участю захисника ОСОБА_6

засудженого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.10.2025р. залишено без задоволення клопотання начальника ДУ «Криворізька виправна колонія № 80» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом та встановлення адміністративного нагляду щодо засудженого за ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_7 .

Ухвалу суду першої інстанції оскаржено захисником ОСОБА_6 , та засудженим ОСОБА_7 , які не погодились із рішенням суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 :

- вважає, що оскаржувана постанова суду першої інстанції є незаконною, суперечить законним правам та інтересам засудженого та, зокрема, державі Україна;

- вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що засуджений ОСОБА_7 не розкаявся у вчиненому, за час відбування покарання порушив режим відбування покарання, за що був поміщений до ДІЗО, невідбутий строк покарання становить більше 8 років, отже ОСОБА_7 не довів, що заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення для проходження військової служби за контрактом;

- наголошує, що засуджений в судовому засіданні суду пояснив, що він скоїв злочин під впливом тяжких життєвих обставин у стані раптової агресії, дізнавшись, що потерпіла шахрайськими діями, користуючись його безумовною довірою, заволоділа усім його майном, зробивши його бомжем, засуджений наголосив, що на даний час він щиросердно розкаявся у вчиненому злочині, зараз не вчинив би подібних дій, усвідомлено та щиросердно бажає долучитись до захисту держави, маючи гарний фізичний стан та патріотичний настрій, бажає принести користь суспільству України в зоні бойових дій, що також не заперечувалось представником ДУ «КВК № 80»;

- вказує, що щодо засудженого не порушувалося кримінальне провадження за ст. 349 КК України, що підтверджує, що допущене засудженим ОСОБА_7 під час відбування покарання дисциплінарне порушення, на яке послався суд першої інстанції в своїй ухвалі, було незначним, мало разовий характер, та він поніс за вчинений дисциплінарний проступок відповідне покарання;

- вказує, що відповідно до вимог ст. 81-1 КК України до засудженого можливо застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби, та законодавчі обмеження щодо нього відсутні;

- звертає увагу, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення при вказаних обставинах не буде сприяти підвищенню бойового духу та обороноздатності ВСУ України, та такий висновок суду не є об`єктивним і суперечить дійсності з урахуванням тривалого збореного конфлікту та протистоянню Україною повномасштабному вторгненню росії; засуджений має бойовий досвід, нагороджений військовою відзнакою «За мужність», що свідчить про патріотичне спрямування його свідомості, наявність необхідних у нього військових знань та умінь, що забезпечує спроможність якісно на належному рівні виконувати ОСОБА_7 завдання із захисту Батьківщини в зоні бойових дій;

- прохає, оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання начальника Державної установи «Криворізька ВК( № 80)» щодо засудженого ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом та встановлення адміністративного нагляду.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7

- зазначає, що він виявив бажання про проходження військової за контрактом для захисту країни, має бойовий досвід, законодавчо відсутні обмеження щодо його умовно-дострокового звільнення для проходження служби за контрактом;

- вказує, що прокурор має упереджене ставлення щодо його режиму відбування, проте така його поведінка викликана нервовим зривом, викликаним тим, що адміністративні установи виконання покарань не направляла його документи до ТЦК та суду щодо проходження військової служби;

- наголошує, що потерпіла була тричі засуджена, проте він протягом її життя підтримував її матеріально та морально, проте вона шахрайським шляхом позбавила його належного йому майна, та він вчинив вбивство в стані сильного душевного хвилювання;

- прохає оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання начальника Державної установи «Криворізька ВК( № 80)» про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом та встановлення адміністративного нагляду.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді доповідача, доводи захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги та прохали про їх задоволення, позицію прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисника та засудженого, прохав ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарги, дійшов висновку про залишення апеляційних скарг захисника та засудженого без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення про відмову у звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання для проходження військової служби за контрактом встановив, що засуджений ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, маючи значну перевагу у фізичній силі, вчинив злочин відносно родички жіночої статі, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.01.2024р. ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на десять років. Вирок набрав законної сили 07.01.2025р..

На день розгляду клопотання про умовно дострокове звільнення засудженого невідбута ним частина покарання становить більше ніж вісім років три місяці.

При цьому суд першої інстанції врахував, що відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Також суд першої інстанції, врахувавши матеріали особової засудженого, зміст вироку суду першої інстанції, відповідно до якого засуджений вчинив злочин відносно родички жіночої статі, достовірно розуміючи, що має перевагу у фізичній силі, не розкаявся у вчиненому, за час відбування покарання порушив режим відбування покарання, за що був поміщений до ДІЗО, невідбутий строк покарання становить більше восьми років, тому засуджений не довів, що заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення для проходження військової служби за контрактом.

Крім того, суд першої інстанції врахувавши дані, що характеризують особу засудженого, обставини вчинення ним злочину, вважав, що засуджений ОСОБА_7 становить небезпеку для суспільства з урахуванням, поведінки засудженого під час відбуття покарання, а саме, що він висновків для себе не зробив, тому клопотання установи виконання покарань про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом та встановлення адміністративного нагляду є таким, що не підлягає задоволенню.

Також, на думку суду першої інстанції, застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення при вказаних обставинах не буде сприяти підвищенню бойового духу та обороноздатності ВСУ України.

Суд апеляційної інстанції із висновками суду першої інстанції погоджується, та вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено після повного та всебічного врахування фактичних обставин справи, відомостей про особу засудженого, та цілей, які переслідує умовно дострокове звільнення засуджених для проходження військової служби за контрактом з урахуванням наступного.

Так судом апеляційної інстанції встановлено, що вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 1 ст. 115 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на десять років.

Керуючись ч. 5 ст. 4 ЗУ «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005р. № 3262, відповідно до якого суди мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів ЄДРСР, судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Відповідно до вироку засуджений за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення при наступних обставинах.

Так з середини вересня 2023 року у засудженого та його зведеної сестри, ОСОБА_9 , почали виникати непорозуміння через нерухоме майно, право власності на яке було зареєстроване за ОСОБА_9 . Вони намагалися знайти компроміс. Так, ОСОБА_9 оформила довіреність відповідно до якої надала засудженому право на розпорядження частиною нерухомого майно, яке було зареєстроване за нею на праві власності. ОСОБА_7 на підставі цієї довіреності переоформив на себе частину об`єктів нерухомого майна. Дізнавшись про це ОСОБА_9 подала заяву про вчинення кримінального правопорушення, оскільки вважала, що обвинувачений протиправно позбавив її права власності на це майно. Крім цього, у квартирі, де проживав обвинувачений були замінені замки і він не зміг зайти у житло. Ввечері 04.02.2024р. ОСОБА_7 приїхав до будинку АДРЕСА_1 , де проживала потерпіла ОСОБА_9 . Залишив свій автомобіль приблизно за 50 м від будинку та пішки пішов далі. Перестрибнув через паркан і опинився на території домоволодіння. Вхідні двері будинку були закриті, світло у вікнах увімкнене. Засуджений ОСОБА_7 заліз на балкон другого поверху, де очікував, коли потерпіла вийде на балкон курити. За деякий час потерпіла відчинила двері балкону, однак побачивши засудженого, вона спробувала повернутися назад у будинок. Засуджений зайшов у будинок і запитав потерпілу, навіщо вона так із ним вчинила. Потерпіла відповіла, що вона так вирішила і це рішення остаточне. Тоді засуджений, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, через глибоку образу, бажаючи покарати потерпілу за нечесність, маючи значну перевагу у фізичній силі, схопив потерпілу, притиснув до себе та почав здавлювати її шию та грудну клітку, стискаючи правий та лівий ліктьовий суглоб протягом декількох хвилин до остаточного розуміння, що остання не подає ознак життя. Потім засуджений стягнув тіло потерпілої на перший поверх, підігнав до подвір`я свій автомобіль, в багажник якого поклав тіло вбитої, приїхав до лісового масиву в с. Діброва Івано-Франківського району Івано-Франківської області, де витягнув тіло з автомобіля та за допомогою лопати закопав його в землю, замаскував листям і поїхав додому.

Дії засудженого кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 81-1 КК України під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом.

Зазначена вище норма закону прямо вказує, що рішення про умовно-дострокове звільнення засуджених для проходження ними військової служби за контрактом є правом повноваженого органу (суду), а не обов`язком.

Відповідно до положень Пленуму ВСУ «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002р. суди, вирішують питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Статтю 81-1 КК України слід вважати спеціальною нормою, покликаною забезпечити обороноздатність країні від військової агресії з боку росії, та яка визначає порядок умовно дострокового звільнення засудженого від відбування призначеного покарання дещо у спрощеному порядку, зокрема вимагається згода засудженого на проходження служби за контрактом, згода командування військової частини на залучення вказаного засудженого до військової служби, та стан здоров`я засудженого, який дозволяє проходити таку службу в ЗСУ.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що при розгляді питань даної категорії також не слід полишати поза увагою і загальні вимоги щодо умовно дострокового звільнення за загальним правилом, зокрема, також слід повно та всебічно вивчати дані про особу засудженого.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавчі зміни до КК України, якими його доповнено статтею 81-1, були прийняті з метою визначення правових та організаційних засад залучення до військової служби громадян, яким призначено покарання за вчинення злочинів у виді обмеження волі або позбавлення волі, які пов`язані з необхідністю боронити свою територію та захищати населення від злочинних дій держави-агресора.

Законодавець, покладаючись на ці зміни, передбачав, що для посилення обороноздатності держави також можуть бути задіяні особи, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, та серед цих людей є вмотивовані та патріотично налаштовані громадяни, готові спокутувати власну провину перед суспільством на полі бою.

Отже засуджена особа не тільки має виявити бажання для проходження служби в ЗСУ за контрактом, вона також має бути мотивованою та патріотично налаштованою.

Суд апеляційної інстанції також наголошує, що умовно дострокове звільнення засудженого для проходження військової служби під час воєнного стану має на меті зміцнення обороноздатності країни, та не повинно створювати хибного уявлення засудженого у будь який спосіб звільнитися з під варти, з подальшою можливістю втечі та переховування, або ж уникнення проходження служби у інший спосіб.

При цьому також слід наголосити, що проходження служби в ЗСУ, та пов`язане з цим умовно дострокове звільнення засудженого за особливо тяжкий злочин, також має дотримуватись принципу доцільності, або ж користі, яку може отримати військовий підрозділ від залучення такого засудженого.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи відомості про особу засудженого наголошує, що він вчинив особливо тяжкий злочин умисне вбивство потерпілої, та після вбивства засуджений вивіз труп потерпілої, закопав, та місце поховання замаскував листям.

Слід зазначити, що даний злочин не містить прямої заборони для відмови в умовно достроковому звільненні, проте фактичні обставини справи дають суду обґрунтовані сумніви щодо можливості такого звільнення з урахуванням ймовірної користі засудженого із врахуванням поведінки, проявленої засудженим щодо рідної людини під час злочину, та після нього.

Слід також наголосити, що хоча засуджений і має бойовий досвід, нагороджений відзнакою «За мужність», проте є інвалідом війни ІІ групи.

Вчинене засудженим кримінальне правопорушення, а саме умисне вбивство потерпілої, мало місце 04.02.2024р. тобто після спливу двох років повномасштабного збройного вторгнення росії до України, однак засуджений протягом цього часу не виявляв бажання до служби в ЗСУ.

Таким чином доводи апеляційної скарги засудженого, що він виявив бажання про проходження військової за контрактом для захисту країни, має бойовий досвід, законодавчо відсутні обмеження щодо його умовно-дострокового звільнення для проходження служби за контрактом, не є слушними та не підлягають задоволенню.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що засуджений потенційно перебуватиме в екстремальних умовах, як з іншими співслужбовцями, так і з особами, на яких буде покладено адміністративний нагляд за засудженим, для дотримання умов проходження служби. При цьому, як наголошено самим засудженим в апеляційній скарзі, він мав нервовий зрив внаслідок неналежного оформлення документів щодо проходження служби.

Крім того, як зазначив засуджений, умисне вбивство було вчинено ним через сильне душевне хвилювання внаслідок дій потерпілої з майном, та для цього, згідно змісту вироку, він самостійно на автомобілі, прагнучи реалізувати свій злочинний намір на вбивство потерпілої, подолав кілька сотень кілометрів.

Також, як встановлено судом апеляційної інстанції, засуджений на момент вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, а саме вбивства потерпілої розумів наслідки вчиненого ним злочину, оскільки вчинив всі дії для приховування злочину у спосіб, наведений вище.

Суд апеляційної інстанції звертає також увагу, що відповідно до змісту вироку щодо засудженого, він у ході судового розгляду обвинувачений не висловлював будь-якого жалю щодо вчиненого, не проявляв співчуття до втрати, яку завдав потерпілому ОСОБА_10 , навпаки висловлювався про потерпілу сторону негативно з агресією, зазначав, що вбита отримала все, на що заслуговувала.

Відповідно до відповіді філії ДУ ЦОЗ ДКВС України засудженому діагностовано емоційно-нестійкий розлад особистості, він взятий під динамічне спостереження лікарем-психіатром та отримує медикаментозне лікування амбулаторно, проводиться психотерапевтична корекція, стан здоров`я задовільний.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи відомості про фактичні обставини кримінального правопорушення, вчиненого засудженим, та відомості про його особу, вважає сумнівними доводи апеляційної скарги, що засуджений буде корисним війську, сумлінно проходитиме військову службу у дусі вмотивованості та патріотичності, готовності спокутувати власну провину перед суспільством на полі бою.

При цьому суд апеляційної інстанції усвідомлює, що не є секретом, що мобілізаційний ресурс нашого ворога є надвеликим, та державі слід використовувати всі наявні можливості для відсічі збройної агресії, у тому числі і можливість залучення до військової служби осіб, засуджених до позбавлення волі за тяжкі злочини.

Проте, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавець, приймаючи зміни до КК України, та доповнюючи його ст. 81-1 КК України, визначив її виконання не в формі обов`язку, а в формі судової дискреції.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції про неможливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 для проходження військової служби за контрактом є законним, ухваленим після повного та всебічного з`ясування фактичних обставин справи та відомостей про особу засудженого, тому суд апеляційної інстанції не вбачає обґрунтованих підстав для його скасування, а подання адміністрації ДУ «Криворізька виправна колонія (№ 80)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом є таким, що не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши наведене вище, вважає доводи апеляційної скарги захисника та засудженого, що оскаржувана постанова суду першої інстанції є незаконною, суперечить законним правам та інтересам засудженого та, зокрема, державі Україна, що є помилковими висновки суду першої інстанції, що засуджений ОСОБА_7 не розкаявся у вчиненому, за час відбування покарання порушив режим відбування покарання, за що був поміщений до ДІЗО, невідбутий строк покарання становить більше 8 років, отже ОСОБА_7 не довів, що заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення для проходження військової служби за контрактом, також не мають під собою підґрунтя та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги захисника, що щодо засудженого не порушувалося кримінальне провадження за ст. 349 КК України, що підтверджує, що допущене засудженим ОСОБА_7 під час відбування покарання дисциплінарне порушення, на яке послався суд першої інстанції в своїй ухвалі, було незначним, мало разовий характер, та він поніс за вчинений дисциплінарний проступок відповідне покарання , є також неслушними, оскільки не спростовує висновків суду першої інстанції та апеляційної інстанції щодо відсутності вмотивованих та обґрунтованих підстав для застосування умовно дострокового звільнення засудженого для проходження військової служби за контрактом.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 81-1 КК України, ст.ст. 405, 407, 419 КПК України колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.10.2025р., якою залишено без задоволення клопотання начальника ДУ «Криворізька виправна колонія № 80» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом та встановлення адміністративного нагляду щодо засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.10.2025р., якою залишено без задоволення клопотання начальника ДУ «Криворізька виправна колонія № 80» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом та встановлення адміністративного нагляду щодо засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді