Справа № 503/1647/25
Провадження № 1-кп/503/122/25
УХВАЛА

Іменем України

20 листопада 2025 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з власних технічних засобів за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 клопотання прокурора Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 та клопотання адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 з тримання під вартою на нічний домашній арешт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000359 від 03.05.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грабове Подільського району Одеської області, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , не працюючого, з середньою освітою, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст. 332 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Грабове Подільського району Одеської області, громадянина України, фактично проживаючого в АДРЕСА_3 ( АДРЕСА_4 ), зареєстрованого в АДРЕСА_5 , не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кодимського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 3 ст. 332 КК України.

Так, згідно обвинувального акту, обвинувачений ОСОБА_4 на початку травня 2025 року, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, у нього виник прямий корисливий злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб віком від 18 до 60 років, щодо яких дію обмеження на виїзд за кордон та які бажали незаконно перетнути державний кордон України, поза пунктами пропуску, за грошову винагороду.

З метою реалізації свого злочинного плану, спрямованого на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, відносно яких діють обмеження щодо виїзду за кордон на період дії воєнного стану, поза пунктів пропуску до Придністровського регіону Республіки Молдова, діючи з метою особистого збагачення, розуміючи, що він самостійно виконати дії, пов`язані з незаконним переправленням осіб через державний кордон України, один не зможе та йому потрібні співучасники, ОСОБА_4 на початку травня 2025 року, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, запропонував своєму знайомому ОСОБА_5 , якого посвятив у свій злочинний план, вступити у попередню змову, з метою незаконного переправлення осіб через державний кордон України поза визначеними державними пунктами пропуску Придністровського регіону Республіки Молдова, за грошову винагороду, на що останній надав свою згоду на участь у цьому, у зв`язку із чим вони розподілили між собою ролі для досягнення злочинного результату.

Згідно до попередньо узгодженого злочинного плану ОСОБА_4 повинен був розповсюджувати серед своїх друзів та знайомих інформацію про те, що за грошову винагороду він має можливість «допомогти» заінтересованим в цьому особам, перетнути державний кордон України поза визначеними державними пунктами пропуску громадян (далі «клієнт») та залишити територію України.

Після того, як знаходився «клієнт», останній інформувався про вартість незаконної «послуги» та суттєві умови її надання, а також щодо часу та приблизного місця незаконного переправлення через кордон («місця переходу») в районі прикордонного населеного пункту, а саме м. Кодима Подільського району Одеської області. В разі згоди з такими умовами, «клієнт» здійснював розрахунок з ОСОБА_4 за таку незаконну послугу, після чого ОСОБА_4 повинен був забезпечити переміщення раніше підшуканих осіб, які бажали незаконно перетнути державний кордон України з м. Одеса до м. Кодима Подільського району Одеської області, де з метою подальшого переміщення передати їх ОСОБА_5 .

В свою чергу, ОСОБА_5 , який офіційно перебуває за межами території України і оскільки являється місцевим жителем, добро орієнтується на місцевості, повинен незаконно перетнути державний кордон України на територію Подільського району Одеської області, а потім перебуваючи в Україні, пішки провести підшуканих осіб, які мали намір, незаконно перетнути державний кордон України поза пунктів пропуску до лінії держвного кордону України та перевести у відомому йому місці через державний кордон.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 03.05.2025 року, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, згідно визначеної схеми реалізації спільного злочинного плану, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , маючи протиправний умисел, спрямований на незаконне збагачення, шляхом організації та керуванням незаконного переправлення через державний кордон України, невстановленим способом підшукав особу призивного віку ОСОБА_8 , який мав бажання незаконно виїхати за межі території України.

Надалі, з метою реалізації спільного з ОСОБА_5 злочинного умислу, ОСОБА_4 28.05.2025 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, перебуваючи на паркінгу ТЦ «Новий Привоз» за адресою: вул. Пантелеймонівська, 25, м. Одеса, за попередньою домовленістю зустрівся із ОСОБА_8 та повідомив останнього, про можливість організації його незаконного переправлення, через державний кордон України, поза межами встановлених пунктів пропуску, за грошову винагороду в сумі 4000 доларів США.

Того ж дня, біля 13 години 30 хвилин, діючи з прямим умислом, за попередньою змовою із ОСОБА_5 , з корисливих мотивів, перебуваючи на паркінгу ТЦ «Новий Привоз» за адресою: вул. Пантелеймонівська, 25, м. Одеса, отримав від ОСОБА_8 частину грошових коштів в сумі 1000 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 28.05.2025 року становило 41670 гривень) як передоплату за організацію переправлення його, через державний кордон України поза встановленими пунктами пропуску та попередньо визначив час щодо переміщення ОСОБА_9 у червні-липні 2025 року.

У подальшому, ОСОБА_4 знову зв`язався із ОСОБА_8 та 03.07.2025 року близько о 13 годині 30 хвилин біля паркану ринку «Привоз» по вул. Привозній м. Одеса, провів зустріч із ОСОБА_8 , де діючи з прямим умислом, з метою сприяння у незаконному переправленні через державний кордон України, з корисливих мотивів, надав останньому інструкції щодо незаконного перетину державного кордону України, та повідомив механізм, орієнтовні дату, час, місце такого перетину та суму коштів, які має сплатити за це ОСОБА_8 .

Так, 04.07.2025 року о 23 годині 22 хвилини, діючи з прямим умислом, перебуваючи у невстановленому місці, використовуючи месенджер «Viber» ОСОБА_4 надіслав смс-повідомлення ОСОБА_8 та повідомив, що 05.07.2025 року буде здійснюватися незаконний перетин державного кордону України останнього.

У подальшому, 05.07.2025 року біля 17 годин ОСОБА_4 зустрівся із ОСОБА_8 біля паркану ринку «Привоз» по вул. Привозній м. Одеса, де ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_4 передав ОСОБА_10 дружині ОСОБА_4 (яка не була обізнана про його плани), грошові кошти в сумі 1000 доларів США ((що згідно офіційного курсу НБУ станом на 05.07.2025 року становило 41720 гривень) як другу частину передоплати за організацію незаконного переправлення його, через державний кордон України поза встановленими пунктами пропуску.

Того ж дня, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_5 згідно раніше встановленого плану злочинної діяльності, з метою перевезення ОСОБА_8 до заздалегідь визначеного злочинним планом місця незаконного переправлення через кордон, в районі прикордонного м. Кодима Подільського району Одеської області, обравши залізничний транспорт, як найбільш сприятливий засіб для переміщення територією Одеської області, о 18 годині 18 хвилин, спільно із ОСОБА_8 пасажирським потягом №26 сполученням «Одеса-Ясіня» вирушив до м. Кодима Подільського району Одеської області, де їх мав зустрічати ОСОБА_5 у заздалегідь обумовленому місці.

Так, 05.07.2025 року о 21 годині 49 хвилин ОСОБА_4 разом із ОСОБА_8 прибув до м. Кодима Подільського району Одеської області, де до обумовленого місця зустрічі із ОСОБА_5 , а саме до околиці прикордонного села Грабове Кодимської територіальної громади Подільського району Одеської області, дістались за допомогою таксі.

Прокурор у судовому засіданні подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на те, що строк тримання під вартою спливає 01.12.2025 року на стадії судового провадження, однак ризики на час подання вищевказаного клопотання не зменшилися та продовжують існувати. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України.

Прокурор вважає, що у зазначеному випадку метою продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 є обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, забезпечення виконання останнім, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавлення волі від 7 до 9 років та є тяжким. Крім того, останній має зареєстроване місце проживання в прикордонній зоні, добре орієнтується на місцевості та володіє інформацією про розташування прикордонних постів, що дає йому можливість незаконного перетину через державний кордон України поза межами пункту пропуску. Також в нього наявний закордонний паспорт та він має рідних за кордоном, що також дає йому змогу безперешкодно перетнути державний кордон України з метою подальшого уникнення від кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідка ОСОБА_8 , оскільки він особисто з ним знайомий, володіє інформацією про його рідних та близьких, що дає йому змогу тиску на вказаного свідка шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, шантажу, з метою його спонукання до відмови надання показів в суді, перекручування або створення обставин, які йому достовірно відомі, оскільки його покази є визначальними у кримінальному провадженні; вчиняти інші кримінальні правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, зважаючи на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення з корисливих мотивів, отже є підстави вважати, що останній є достатньо рішучим для вчинення інших кримінальних правопорушень. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_4 вчинювався, у тому числі, із невстановленим на даний час органом досудового розслідування колом осіб, яким останній може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності, а також повідомити форми і методи роботи правоохоронних органів України, що стали йому відомі у зв`язку з набуттям статусу підозрюваного. Крім того, на думку прокурора, у зв`язку із військовою агресією збройних сил російської федерації та впровадження на території України воєнного стану, такі існуючі ризики лише збільшуються. З огляду на вищевикладене, прокурор просив задовольнити клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який закінчується 01.12.2025 року, та визначити обвинуваченому заставу, як вид альтернативного запобіжного заходу у розмірі, що був попередньо визначений судом на стадії судового розгляду, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні подав клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на нічний домашній арешт за місцем його проживання в АДРЕСА_6 , зазначивши, що власником такого житла є донька обвинуваченого, яка надала нотаріальну посвідчену згоду на можливість перебування ОСОБА_4 за вищевказаною адресою у разі застосування до останнього такого запобіжного заходу як домашній арешт. Крім того, захисник зазначив, що прокурором не доведено наявність всіх ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а такий запобіжний захід як тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом та не може бути виключно застосованим, виходячи лише з критерію тяжкості злочину та покарання. А тому, враховуючи незадовільний стан здоров`я обвинуваченого (хвороба ніг хронічний тип) та наявність у нього постійного місця проживання, просив застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту. Крім того, адвокат ОСОБА_6 додав, що за півроку до події обвинувачений почав проходити медичний огляд з метою його зняття з військового обліку та після проходження ВЛК мав безперешкодну можливість перетнути державний кордон України. Також звернув увагу суду на те, що ОСОБА_4 перебуваючи в умовах СІЗО, неодноразово звертався за медичною допомогою до медичної частини установи, на що йому відмовляли, посилаючись на відсутність необхідного медичного обладнання та медичних препаратів, а його прохання надати документальне підтвердження таких його звернень або повністю ігнорували або також відмовляли в усному порядку.

З приводу клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт прокурор в судовому засіданні вказав, що при вирішенні цього питання покладається на розсуд суду. Разом з тим, прокурор зазначив, що, виходячи із змісту клопотання та усних доповнень адвоката, є незрозумілим за яким саме місцем проживання обвинуваченого слід застосувати такий запобіжний захід як домашній арешт, враховуючи, що Кодимського району вже не існує.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та додав, що в АДРЕСА_6 також проживає його дружина, яка є інвалідом та потребує постійного догляду.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши обидва клопотання та додані до них матеріали, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

Вимоги статті 194 КПК України зобов`язують суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченихстаттею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. За таких умов суду належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Щодо обґрунтованості підозри.

Суд звертає увагу на те, що оцінка обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення судом здійснюватиметься після закінчення судового розгляду під час ухвалення вироку. Станом на 20.11.2025 року стадія досудового розслідування завершена та зібрано усі докази, які прокурор вважав достатніми для складення обвинувального акту. Із змісту обвинувального акту, який надійшов до суду, вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч. 3 ст.332 КК України. В обвинувальному акті зокрема викладене формулювання обвинувачення та фактичні обставини кримінального правопорушення.

Зазначене свідчить про те, що суд на стадії проведення судового розгляду не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини. На думку суду, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також надані прокурором докази згідно поданого ним клопотання про їх долучення до матеріалів справи можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів. Таким чином, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинуваченого до вчиненого інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу з огляду потреб судового розслідування.

Щодо ризиків кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч. 3 ст.332 КК України. Таке кримінальне правопорушення є тяжким та передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. На думку суду, ризик, передбачений п. 1 ч. 1ст. 177 КПК України, з моменту застосування цього запобіжного заходу не зменшився і не відпав та полягає у вірогідності переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання у разі визнання його винним у вчиненні тяжкого злочину. Також, суд погоджується із доводами прокурора щодо наявності ризику незаконного впливу на свідка, оскільки на даний час судове слідство в даному кримінальному провадженні ще не закінчено та всі докази судом на даний час ще не досліджувались, а також наявності ризику перешкоджання кримінальному провадженню в інший спосіб з підстав, вказаних у клопотанні.

Разом з тим, прокурором не доведено наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Встановлено, що запобігання ризикам переховування обвинуваченого від суду становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства та забезпеченні правопорядку. Цей інтерес має превалююче значення та виправдовує обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, суд вважає, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1статті 177 КПК України, а тому на даному етапі кримінального провадження продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 листа №511-550/0/4-13 від 4 квітня 2013 року, розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому ви-падку залежно від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

З огляду на це суд вважає доцільним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

При прийнятті даного рішення суд також приймає до уваги праву позицію, яка викладена в Листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року, № 511-550/0/4-13, де вказано що суд повинен зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені уст. 177 КПК України. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України».

Так, дійсно з наданої захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_6 численної медичної документації вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 тривалий час, починаючи з 2021 року, страждає на хронічне захворювання спонділогенну мієлопатію шийного відділу хребта, радікулопатію С5-С6, помірний парез лівої руки; дисметаболічну полінейропатію з переважним ураженням нижніх кінцівок; сенсорно-моторну форму з вираженим порушенням функції ходьби; поперековим остеохондрозом хребця з вираженим больовим та корінцевим синдромами; стійким м`язові-тонічним синдромом; дископатією L2-S1; порушенням функції ходьби та статистики; спондилоартрозом; дисцикуляторною енцефілопатією 2 ст.; декомпенсацією, на фоні ШОХ з вираженим цефалгичним та астено-депресивним синдромами, та потребує постійного медичного лікування.

Дані обставини можуть бути враховані судом під час вирішення питання щодо зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який у вигляді домашнього арешту.

Разом з тим, достовірних та беззаперечних доказів щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_4 постійного місця проживання на території Кодимської ТГ Подільського району Одеської області, суду не надано, враховуючи, що подана стороною захисту копія заяви-згоди ОСОБА_11 на проживання ОСОБА_4 в належному їй будинку під час перебування під арештом, за адресою: « АДРЕСА_6 », не надає суду змоги, визначити місцезнаходження такого житла на території Кодимської ТГ. До того ж, така заява не має відмітки про офіційний переклад з іноземної мови її тексту на українську мову. До того ж, відсутні докази про родинну спорідненість ОСОБА_4 та ОСОБА_11 та наявність у нього міцних соціальних зв`язків на території Кодимської територіальної громади, в тому числі наявності в складі сім`ї дружини-інваліда. А надана захисником обвинуваченого копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №239375045 від 30.12.2020 року про об`єкт нерухомого майна не є актуальною станом на 20.11.2025 року, враховуючи досить тривалий час між отриманням власником житла ОСОБА_11 такого витягу та датою його подання до суду (майже 5 років).

Натомість, досліджені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження, належного виконання обвинуваченим ОСОБА_4 своїх процесуальних обов`язків. На думку суду, застосування до обвинуваченого, на даний час, за вищевказаних обставин, запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло не забезпечить його належної поведінки і не зменшить наявні ризики.

Доводи захисника щодо зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту спростовується вищенаведеними в даній ухвалі обґрунтуваннями суду та аналізом ймовірності вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню. За таких обставин, суд не може визнати обґрунтованими доводи захисника та самого обвинуваченого щодо відсутності підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченим вищезазначених дій, передбачених ч. 1ст. 177 КПК України, існують та не зменшились, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Отже, суд вважає за необхідне погодитися саме із доводами прокурора про недостатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу на даній стадії судового провадження, а тому, з вищевказаних підстав, доцільно обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою до 18 січня 2026 року включно.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із п.2 ч.5 цієї ж статті розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на мету застави, головним критерієм, за яким має бути визначений розмір застави, є його достатність для забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Саме така позиція міститься в рішеннях Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії» Суд зазначив, що суму застави необхідно оцінювати за ступенем впевненості, що можлива перспектива втрати застави буде діяти як достатній стримувальний фактор, щоб розвіяти будь-яке бажання втекти.

Аналогічної думки ЄСПЛ дотримався в справі «Істоміна проти України», де зазначив, що гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, має на меті забезпечити не відшкодування будь-яких збитків, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

Отже, під час визначення розміру застави суд найперше має врахувати майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу. А вже потім інші обставини, наприклад, вагомість доказів обвинувачення, тяжкість покарання та наявність збитків.

З огляду на вищевикладене, враховуючи особу обвинуваченого, його матеріальний стан, обставини кримінального провадження, наявність ризиків, передбачених п.1, п.3 та п.4 ч.1 ст. 177 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, яке йому інкримінуються, суд вважає, що застава має бути визначена в максимальному розмірі, визначеному п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, а саме 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн. Саме такий розмір застави, на думку суду, повністю забезпечує виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та є для нього помірним.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України: прибувати за першою вимогою суду; не відлучатись із населеного пункту за місцем проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні та здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.369-372,376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, а саме до 11 години 30 хвилин 18 січня 2026 року включно.

Утримувати обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою у Державній установі «Одеській слідчий ізолятор».

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт відмовити.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді застави в розмірі 80 (восьмидесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-підварти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, що до нього застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки, визначені ч.5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту за місцем проживання без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками у данному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити - два місяця з дня внесення застави.

Визначити строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 11 години 30 хвилин 18 січня 2026 року.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити обвинуваченому негайно після її проголошення.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали для відома та виконання направити начальнику Державної установи «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала, в частині продовження строків тримання під вартою, може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1