Справа № 159/7896/25
Провадження № 1-кп/159/630/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07 листопада 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

за участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

представників потерпілої - ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні розглянув обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000941 від 19.07.2025 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Глинянка Любомльського району Волинської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, працюючого на посаді прибиральника службових приміщень ТОВ «Верба», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4, ч. 6 ст. 152 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Прокурором заявлено клопотання про продовження до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, посилаючись на те, що існують ризики, передбачені п.1, п.3, п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, може переховуватись від суду для уникнення покарання. Також обвинувачений перебуваючи на волі може здійснювати незаконний вплив на свідків та потерпілого. Тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечать належного виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків не може запобігти наведеним ризикам.

В судовому засідання прокурор клопотання підтримав із зазначених у ньому підстав. Крім того, просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у закритому судовому засіданні, підстав для повернення обвинувального акту та закриття кримінального провадження не вбачає.

Законний представник потерпілої ОСОБА_8 вказала, що підтримує доводи прокурора, та просила за можливості провести судове засідання у відсутності неповнолітньої.

Представник потерпілої ОСОБА_9 просила призначити справу до судового розгляду.

Захисник ОСОБА_7 заперечила щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просила суд призначити запобіжний захід у виді домашнього арешту. Надала суду докази, які характеризують особу обвинуваченого за місцем роботи з позитивного боку, також зазначила, що обвинувачений хворіє на мікроваскулопатію, та потребує лікування. Повідомила, що обвинувачений проходив військову службу під час мобілізації , є учасником бойових дій.

Обвинувачений підтримав позицію захисника, повідомив, що міг би пребувати під домашнім арештом за адресою у АДРЕСА_1 де зареєстроване його місце проживання і де проживають його батьки. Також обвинувачений повідомив, суду, що за цією адресою він фактично не проживає майже два роки. Також він перебуває у шлюбі, хоча фактично з дружиною разом проживає окремо. Грошових збережень він не має, до затримання отримував дохід у виді зарплати близько 12000 грн щомісяця. Переніс крововилив у мозок, звернувся до лікаря в СІ, який призначив лікування, пігулки йому передає у СІ матір.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла такого висновку.

При вирішенні питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання, та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Оскільки поняття «обґрунтована підозра» у національному законодавстві не визначене, то, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд має враховувати позицію Європейського Суду з прав людини, відображену у рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (пункті 175) відповідно до якого «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також див. рішення у справі «Кущ проти України», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Як вбачається з обвинувального акту, формулювання обвинувачення містить інформацію, що вказує на те, що обвинувачений дійсно при встановлених досудовим слідством обставинах міг вчинити інкриміноване йому правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Таким чином зважаючи на те, що на даний час кримінальне провадження по суті ще не розглянуто, беручи до уваги обставини за якими пред`явлено обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, дані про його особу, а саме те, що він хоча і не є судимою особою, проте обґрунтовано підозрюється у вчинені кількох епізодів особливо тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, яка є членом його сім`ї, притому суд виходить із того що злочин є умисного характеру, тобто свідомого сприйняття суб`єктом злочину насильницького характеру, що в свою чергу нівелює позитивну характеристику обвинуваченого на роботі та вказує на високий ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення у тому числі пов`язаного із спотворенням обставин за якими йому пред`явлена підозра. Крім того, обвинувачений будучи офіційно одруженим з відстрочкою від мобілізації під приводом догляду за непрацездатною дружиною, фактично з нею не проживав, а проживав з іншою жінкою де і було вчинене інкриміноване кримінальне правопорушення в якому обґрунтовано підозрюється обвинувачений, що переконує суд у відсутності міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого, які б стримували його від втечі з метою уникнення правосуддя. Тому існує високий ризик ухилення обвинуваченого від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Законний представник потерпілої просить розглядати справу у закритому судовому засіданні без виклику потерпілої, що може свідчити про психологічну травму неповнолітньої потерпілої і її побоювання здійснювати спілкування з обвинуваченим та поширення суспільного розголосу та відповідного незаконного тиску на потерпілу та свідків які не допитані судом з метою зміни їх показів задля уникнення можливого майбутнього покарання. За таких умов суд вважає доведеним ризики зазначеного впливу.

Крім того, на теперішній час обвинувачений утримується під вартою. Посилання сторони захисту на хворобливий стан обвинуваченого не свідчить, що за станом здоров`я він не може утримуватись під вартою, оскільки суду не надано відповідних доказів про неможливість отримання медичної допомоги в умовах ізоляції.

Обґрунтовуючи неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд виходить із того, що підозрюваний понад два роки не проживає за адресою за якою пропонується відбування домашнього арешту, тобто, як наведено вище, із цим місцем у обвинуваченого відсутній соціальний зв`язок. Запобіжний захід у виді домашнього арешту за своєю суттю вимагає свідомого ставлення обвинуваченого до виконання обмежень перебувати за певною адресою та не передбачає постійного контролю з боку правоохоронного органу. Обставини зазначені в обвинувальному акті вказують на те, що за відсутності відповідного контролю домашній арешт не зможе забезпечити незаконного впливу на потерпілого, свідків у тому числі за допомогою телекомунікаційних мереж. Отже за таких підстав запобіжний захід у виді домашнього арешту та особистого зобов`язання не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку. Особи які б могли поручитися за обвинуваченого відсутні.

В судовому засіданні обвинувачений вказав, що у нього відсутні грошові збереження на внесення застави, а його дохід складає 12000 грн щомісяця. В свою чергу відповідно до вимог п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, мінімальний розмір застави складає 242240 грн, який є надмірним та непосильним для обвинуваченого. Отже, за таких умов, запобіжний захід у виді застави у цьому випадку не може бути дієвим.

Враховуючи наведені вище підстави, необхідності застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обставини інкримінованого обвинуваченому злочину суд, керуючись п. 1 ч.4 ст.183 КПК України, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Тому враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується в особливо тяжкому злочині, вже перебуває під вартою, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою. Для досягнення дієвості мети його застосування, запобіжний захід слід продовжити на строк 60 днів.

Крім того, під час підготовчого судового засідання суд встановив, що це кримінальне провадження підлягає розгляду у Ковельському міськрайонному суді Волинської області, підстав для повернення обвинувального акту не вбачається, підстав для закриття кримінального провадження не вбачається, клопотань про затвердження угоди не надходило, а тому кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду.

Клопотання прокурора та законного представника потерпілого про розгляд справи у закритому судовому засіданні відповідає критеріям обмеження гласності, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 27 КПК України, тому підлягає задоволенню. Кримінальне провадження необхідно здійснювати у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження.

Судове провадження, на підставі ч. 10 ст. 615 КПК України здійснювати колегіально судом у складі трьох суддів.

Керуючись ст.176-183, 314-316, 331 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора Волинської обласної прокуратури про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів - до 05 січня 2026 року включно.

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за, № 0000941 від 19.07.2025 щодо:

ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3, 4, 6 ст. 152 КК України,

на 15.30 год 14 листопада 2025 року в залі Ковельського міськрайонного суду Волинської області.

Судовий розгляд провести колегією у складі трьох суддів у закритому судовому засіданні.

Викликати у судове засідання учасників судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Повний текст ухвали складений 10.11.2025.

Головуючий суддяОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3