Справа № 373/2665/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Переяслав

Слідчий суддя Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника володільця майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000166 від 28.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2025 року начальник Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив накласти арешт на рослини соняшника, які зростають та знаходяться на земельних ділянках за кадастровим номером :05:004:0001 площа, якої становить 32,4715 га, яка повністю засіяна рослинами соняшника, та за кадастровим номером :05:005:0001 площа, якої становить 39,9962 га, з яких 38,1962 га засіяно рослинами соняшника.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор зазначив, що оскільки рослини соняшника визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою запобігання ризику їх втрати, виникла необхідність у накладенні на них арешту.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Представник ТОВ «Державний земельний банк» проти задоволення клопотання прокурора не заперечував.

Вислухавши думку прокурора, вивчивши доводи, якими обґрунтоване клопотання, дослідивши матеріали, які долучені до клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення права особи на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого, поміж іншим, існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу (є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом).

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів клопотання, сектором дізнання відділу поліції № 1 Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000166 від 28.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

28 серпня 2025 року до ЄРДР внесено відомості про те, що 26.08.2025 о 15 год.12 хв. до ЧЧ відділу поліції № 1 надійшло повідомлення про те, що невстановлена особа, діючи умисно самовільно засіяла 2 земельні ділянки, що фактично розташовані на території с.Травневе Бориспільського району Київської області, без годи власника в особі ТОВ «Державний земельний банк». Такими діями вчинила самовільне зайняття земельної ділянки. Кадастрові номери встановлюються.

З протоколу прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 26 серпня 2025 року вбачається, що ОСОБА_5 начальник відділу моніторингу за використанням земель ТОВ «Державний земельний банк» 26.08.2025 близько 15 год.00 хв., прибувши на земельні ділянки, які перебувають в оренді ТОВ «Державний земельний банк» з кадастровими номерами :05:004:0001 та :05:005:0001, виявив, що на них посіяний соняшник.

З пояснень ОСОБА_5 від 26.08.2025 слідує, що земельні ділянки з кадастровими номерами :05:004:0001 та :05:005:0001 перебувають в оренді ТОВ «Державний земельний банк» та на них невстановленими особами посіяно рослини соняшника.

01 вересня 2025 року проведено огляд місяця події за адресою: Київська область, Бориспільський район, Ташанської об`єднаної територіальної громади за координатами: 50, 08236 С 31,61678 В та оглянуто земельні ділянки за кадастровими номерами :05:004:0001 площа, якої становить 32,4715 га, та яка засіяна рослинами соняшника; :05:005:0001 площа, якої становить 39,9962 га, з яких засіяно 38,1962 га рослинами соняшника. До протоколу огляду місця події долучено фототаблицю із зображенням земельних ділянок та їх частин, що засіяні рослинами соняшника.

Постановою дізнавача від 02.09.2025 виявлені під час огляду місця події за адресою: Київська область, Бориспільський район, Ташанської об`єднаної територіальної громади за координатами: 50, 08236 С 31,61678 В рослини соняшника, визнано речовим доказом.

З договору оренди землі № 1721 від 27.06.2025 слідує, що ТОВ «Державний земельний банк» прийняло у платне користування земельну ділянку з кадастровим номером :05:004:0001. Інформація щодо перебування земельної ділянки :05:004:0001 в оренді у ТОВ Державний земельний банк» внесена до Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами економічної діяльності ТОВ «Державний земельний банк», поміж іншим, зазначено вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Порушуючи перед слідчим суддею у клопотанні питання про накладення арешту на рослини соняшника, прокурор посилався на те, що арешт є необхідним з метою недопущення втрати шляхом відчуження земельної ділянки на користь інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України та порушене за фактом самовільного зайняття земельної ділянки, що перебуває у користуванні ТОВ «Державний земельний банк».

Частина перша ст. 197-1 КК України передбачає відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Таким чином, об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України полягає у протиправному, тобто без необхідних і достатніх правових підстав, використанні землі у власних потребах, яким завдано значної шкоди її законному володільцю.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 01 вересня 2025 року та фототаблиці до протоколу, площа земельних ділянок №:05:004:0001 та № :05:005:0001, на які прокурор просить накласти арешт,засіяні культурою соняшник, яка на даний час росте на полі.

Олійна культура, яка вирощена на земельній ділянці №:05:004:0001, не може бути ні об`єктом, ні предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, виходячи із диспозиції цієї норми КК, а тому підстави вважати, що майно у вигляді урожаю соняшника відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України у слідчого судді немає. Доказове значення врожаю соняшника для доведення факту вчинення зазначених у диспозиції статті дій є сумнівним.

На переконання слідчого судді, сам факт наявності у матеріалах кримінального провадження постанови слідчого про визнання речовим доказом врожаю сільськогосподарської культури не може виступати метою для накладення арешту у розумінні ч. 2 ст. 173 КПК України.

Правомочність щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:005:0001 будь-якої особи органом дізнання взагалі не встановлена.

Крім того, зазначаючи у клопотанні метою накладення арешту збереження речових доказів, прокурор не пояснив в судовому засіданні яким чином урожай соняшника, який вирощений на земельній ділянці можна зберегти і не допустити його псування, оскільки заборона його збирання однозначно призведе до природного згнивання.

Яким чином у такому випадку (згнивання урожаю соняшника) буде досягнуто мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження та виконані завдання арешту, прокурором у клопотанні необґрунтовано. Слідчий у судовому засіданні зазначив, що метою арешту зазначеного врожаю є застосування спеціальної конфіскації та відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Не заслуговують на увагу також доводи прокурора в частині арешту рослин соняшника з метою спеціальної конфіскації.

Згідно ч.4 ст. 170 КПК України - у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Санкція частини 2 статті 197-1 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк від двох до чотирьох років або позбавлення волі на строк до двох років.

При цьому, згідно ч.1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Водночас, ч.1 ст. 96-1 КК України визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Також, рішенням Конституційного Суду України від 30.06.2022 року у справі за № 1-р/2022 визначено, що суб`єктом, щодо якого може бути застосована спеціальна конфіскація, є: засуджена особа (пункт 1 частини другої статті 961); особа, яка не підлягає кримінальній відповідальності у зв`язку з недосягненням віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, або неосудністю, або звільняється від кримінальної відповідальності чи покарання з підстав, передбачених КК України, крім звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (частина третя статті 962); третя особа, якщо вона набула майно, зазначене у статті 962 КК України, від підозрюваного, звинуваченого, особи, яку переслідують за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, чи іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1 - 4 частини першої статті 962 КК України (частина четверта статті 962).

Спеціальна конфіскація застосовується у разі, коли майно вилучається у особи, яка не є власником або добросовісним володільцем такого майна, а тому цей захід впливу на особу має некаральний характер, метою застосування якого є припинення використання грошей та іншого майна, набутих унаслідок злочинної або іншої протиправної діяльності, як цілі або засобу кримінально-протиправної діяльності.

З наведених норм кримінального та кримінального процесуального законів вбачається, що з метою спеціальної конфіскації арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно набуте безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, та така особа знала або повинна була знати, що таке майно одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; призначалось (використовувалось) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; було предметом кримінального правопорушення; було підшукане, виготовлене, пристосоване або використане як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, за матеріалами клопотання відсутні відомості про повідомлення будь-якій особі про підозру, встановлення певної фізичної чи юридичної особи (третьої особи), яка набула майно, щодо якого йдеться у клопотанні на підставах, визначених ст. 96-2 КК України, а так само клопотання не містить відомостей про те, що посіви сільськогосподарської культури соняшника відповідають ознакам, визначеним у пунктах 1 - 4 частини першої статті 962 КК України.

Крім того, прокурор просить накласти арешт на рослини сільськогосподарської культури, які ще не зібрані. Однак, не зазначає відповідальних осіб такого збору.

Згідно сталої прецедентної практики ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Крім того, у справі Бакланов проти Росії (рішення від 9 червня 2005 року), а також у справі Фрізен проти Росії (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи (справа Ізмайлов проти Росії, п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

В контексті наведеного, слід також зазначити, що невизначеність розміру завданої державі шкоди від самовільного зайняття земельної ділянки, не дозволяє слідчому судді визначити пропорційність запропонованого прокурором заходу забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на земельну ділянку з урожаєм соняшника на ній.

Співрозмірність обмеження права володіння майном в даному випадку можливо оцінити виключно за наявності визначення розміру шкоди, яка завдана внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

Також, враховуючи один з основних напрямків економічної діяльності ТОВ «Державний земельний банк» - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, введення в країні воєнного стану, що зумовлює критичну необхідність у вирощуванні та збиранні максимальних плодів врожаю для забезпечення в подальшому продовольчих потреб держави, суд вважає, що запропонований прокурором спосіб арешту майна, призведе до надмірного обтяження правомірної економічної діяльності потерпілої сторони у кримінальному провадженні - ТОВ «Державний земельний банк», а у зв`язку із цим і для держави або до інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах підприємства.

Вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна у спосіб, що може призвести до надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, не відповідає приписам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 170, 172, 173 КПК.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованих осіб, ніж арешт майна, цілком можливо, а запропоновані прокурором обмеження стосовно майна є занадто надмірними і непропорційними, ніж це необхідно для реалізації поставленої мети.

Таким чином, на переконання слідчого судді є недоведеним, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, на якому наполягає прокурор, а тому підстави для задоволення клопотання відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Керуючись ст.ст. 170-173, 233, 237 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на рослини соняшника, які зростають на земельних ділянках за кадастровим номером :05:004:0001, площею 32,4715 га, яка повністю засіяна рослинами соняшника та за кадастровим номером :605:005:0001, площею 39,9962 га, з яких 38,1962 га засіяно рослинами соняшника, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1