справа № 952/361/25
провадження № 1-кп/952/71/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 Зачепилівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Зачепилівка Харківської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000315 від 27.03.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Зачепилівка Зачепилівського району Харківської області, громадянина України, українця, освіта базова середня, неодруженого, дітей на утриманні не має, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 16.02.2001 Зачепилівським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; 29.04.2004 Зачепилівським районним судом Харківської області за ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; 29.07.2005 Апеляційним судом Харківської області за ч.1 ст. 187, п.9 ч.2 ст. 115, ст. 70, ст. 71 КК України до 15 років позбавлення волі, звільненого 31.05.2017 від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 11 місяців 2 дні; 06.09.2024 Зачепилівським районним судом Харківської області за ч.1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 1 рік,

в скоєнні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, -

УСТАНОВИВ:

Постановою Зачепилівського районного суду Харківської області від 07.02.2025 у справі № 952/3/25 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 130, ч.5 ст. 126 КУпАП, а саме: повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування таким транспортним засобом та відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, на підставі ч.2 ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800,00 грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років.

Однак ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду від 07.02.2025, яка набрала законної сили 17.02.2025, та будучи ознайомленим з нею належним чином, ігноруючи виконання постанови суду щодо позбавлення його права керування транспортними засобами та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ст. 129-1 Конституції України в частині обов`язковості судових рішень, ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч вищевказаного судового рішення, яким його позбавлено права керувати транспортними засобами, вчинив дії щодо умисного невиконання вказаної постанови суду за наступних обставин.

Так, 26.03.2025 о 17:20 год. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21074», д.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Центральній в с. Бердянка Берестинського району Харківської області, де був зупинений працівниками РПП СПД №1 Берестинського РВП ГУНП в Харківській області, які склали відносно останнього протокол серії ААД № 839690 від 26.03.2025 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 126 КУпАП, а саме: повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування таким транспортним засобом та протокол серії ААД № 839689 від 26.03.2025 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 130 КУпАП, а саме: дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалась адміністративному стягненню за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Будучи допитаним в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_4 свою вину в скоєнні інкримінуємого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся в скоєному та підтвердив, що кримінальне правопорушення було скоєно ним при обставинах, про які він дав добровільно та правдиво свідчення під час досудового розслідування у кримінальному провадженні і які правильно вказані в обвинувальному акті.

Показання ОСОБА_4 є послідовними та логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, а тому суд вважає ці показання достовірними та такими, що знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 349 КПК України та приймаючи до уваги повне визнання ОСОБА_4 своєї вини, а також те, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумніву в добровільності та істинності позиції обвинуваченого, його вина є доведеною, суд, з урахуванням думки учасників процесу, вважає, що у подальшому дослідженні доказів по справі, отриманих під час досудового слідства, не має потреби, обмежившись дослідженням матеріалів справи, якими характеризується ОСОБА_4 . Судом роз`яснено учасникам процесу, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінуємого йому кримінального правопорушення доказана повністю і його дії кваліфікує за ч.1 ст. 382 КК України умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

При призначенні міри покарання суд враховує характер та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкість, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , раніше неодноразово судимого, який за місцем проживання характеризується посередньо, військовозобов`язаного, непрацюючого, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , є його щире каяття у вчиненому.

В силу ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , є рецидив злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_4 має бути призначене покарання в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.382 КК України, а саме у виді штрафу, вважаючи можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Відповідно до ст.71 КК України та п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, то суд на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно роз`яснень абз. 5 п.10 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ, у разі засудження особи за злочин, вчинений у період невідбутого покарання за попереднім вироком, та призначення покарання, яке згідно з ч.3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст. 71 КК України і призначити за сукупністю вироків остаточне покарання. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Крім того, Верховний Суд неодноразово, у своїх постановах від 26.05.2020 у справі № 243/2528/19, від 20.01.2022 у справі № 686/3226/20 та постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.12.2021 у справі № 243/7758/20, висловлював позицію про те, що якщо особа вчинила нові злочини до відбуття покарання за попереднім вироком, то суд призначає остаточне покарання з урахуванням ст.ст. 71,72 КК України у виді позбавлення (обмеження) волі та штрафу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 був засуджений вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 06.09.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік і на момент вчинення нового кримінального правопорушення раніше призначене покарання повністю не відбув.

Тобто, новий злочин був вчинений ОСОБА_4 у період відбування покарання, що передбачає застосування положень ст. 71 КК України під час призначення остаточного покарання.

За правилами ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і сукупністю вироків складанню із іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, доцільності у його застосуванні суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 50, 66, 67, 395 КК України, ст.ст. 368, 370, 371, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі сімсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 12 750,00 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 06.09.2024 та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки та штрафу у розмірі сімсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 12 750,00 гривень.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Відповідно до ч.3 ст. 72 КК України вирок в частині призначеного покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу відносно засудженого не обирати.

Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з моменту його проголошення до Харківського апеляційного суду, засудженим ОСОБА_4 в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1