Справа № 289/1145/22
Номер провадження 1-в/289/74/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , начальника Радомишльського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , представника органу пробації ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Радомишлі, подання, направленого начальником Житомирського районного сектору №6 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області, про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 11.07.2022 року вироком Радомишльського районного суду Житомирської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. Ухвалою Радомишльського районного суду Жотомирської області від 09.08.2023 року замінено несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських робіт, строком на 240 (двісті сорок) годин,

ВСТАНОВИВ:

20.11.2025 до суду надійшло подання Житомирського районного сектору №6 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області, про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно засудженого ОСОБА_5 .

В обґрунтування подання провідний інпектор Житомирського районного сектору №6 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області посилається на те, що вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 липня 2022 року ОСОБА_5 було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді 17000,00 гривень штрафу. Вирок суду набрав законної сили 18 серпня 2022 року. В подальшому ухвалою Радомишльського районного суду Жотомирської області від 09.08.2023 року замінено несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських робіт, строком на 240 (двісті сорок) годин.

В ході виконання вироку суду було встановлено, що ОСОБА_5 тривалий період часу перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , а на даний час продовжує нести військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Згідно повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24.10.2025 року №7/663 відомо, що громадянин ОСОБА_5 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 був прийнятий на військову службу до ВЧ НОМЕР_1 з 25.07.2023 року. Що свідчить, про наявні обставини, що фактично унеможливлюють виконання судового рішення.

А також, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 №1594 від 01.10.2025 року, відомо, що ОСОБА_5 з 30.04.2024 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Тому, оскільки ОСОБА_5 не ухиляється від відбування призначеного йому покарання та на даний час перебуває на військовій службі, відсутні підстави для зупинення чи переривання перебігу строку давності виконання обвинувального вироку і застосування частин 3 або 4 ст. 80 КК України, просить суд вирішити питання про звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання.

Представник органу пробації подання підтримала та просила його задовольнити.

Прокурор просив задовольнити вказане подання.

Засуджений ОСОБА_5 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У відповідності до приписів ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Дослідивши матеріали, суд прийшов до наступного висновку.

У відповідності до вимог ст. ст. 537, 539 КПК України, подання про вирішення питання, пов`язаного із виконання вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений у разі необхідності вирішення питання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.

Положення ст. 80 КК України передбачають нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлюють імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

За таких обставин, застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження обставин, за яких обвинувальний вирок не виконувався протягом певного проміжку часу, а також встановлення строку давності виконання вироку та наявності обставин ухилення засудженим від його відбування чи вчинення засудженим нового злочину, що є підставами для зупинення перебігу такого строку чи його переривання.

Окрім того, ч. 3 ст. 80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Згідно ч. 4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Вищенаведене свідчить, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 5-324кс15 (постанова від 24.12.2015) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Крім того, в Постанові Верховного Суду України № 5-324кс15 від 24.12.2015 зазначено, що стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати право обмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів: 1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку; 2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання; 3) не вчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливого тяжкого.

Судом встановлено, що вироком Радомишльського районного суду Житомирської областівід 11.07.2022, ОСОБА_5 , засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської областівід 09.08.2023 року замінено несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських робіт, строком на 240 (двісті сорок) годин.

Засуджений ОСОБА_5 до призову на військову службу по мобілізації проживав в АДРЕСА_1 , тобто в межах територіальної юрисдикції Радомишльського районного суду Житомирської області.

Згідно повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24.10.2025 року №7/663 відомо, що громадянин ОСОБА_5 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 був прийнятий на військову службу до ВЧ НОМЕР_1 з 25.07.2023 року. Що свідчить, про наявні обставини, що фактично унеможливлюють виконання судового рішення.

Як вбачається з довідки військової частини НОМЕР_2 №1594 від 01.10.2025 року, яка міститься у матеріалах особової справи № 13/2023, відомо, що ОСОБА_5 з 30.04.2024 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Таким чином, в ході судового розгляду встановлено відсутність умисного ухилення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання у виді громадських робіт у строки, визначені ст. 80 КК України.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність існування поза розумним сумнівом сукупності фактів, які б слугували підставою для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування в даному випадку положень ч. 3 ст. 80 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, з моменту ухвалення вироку, ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення нового злочину не притягувався.

Таким чином, судом встановлено, що строк давності виконання вироку Радомишльського районного суду Житомирської областівід 11.07.2022 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зупинявся та не переривався і на даний час закінчився.

Положеннями п. 1 ч. 1ст. 80 КК України визначено, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років при засудженні до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Згідно ст. 152 Кримінально-виконавчого кодексу України, однією з підстав звільнення від відбування покарання для органів виконання покарань є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Судова практика суддів загальної юрисдикції України з питань звільнення від відбування покарання за закінченням строків давності виконання обвинувального вироку є усталеною та судові рішення виносились на користь засуджених, як за ініціативою органів пробації (кримінально-виконавчої інспекції) так і за поданням прокуратури та ініціативою самого суду.

Так, Верховний Суд України на засіданні судової палати у кримінальних справах 24 грудня 2015 року, розглядаючи справу № 5-324 кс 15. висловився про те, що правило відмови у звільненні засудженої особи від відбування покарання у виді штрафу у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку не може пов`язуватися із самим фактом несплати засудженим протягом місячного строку суми штрафу. З огляду на це, лише несплата засудженим суми штрафу в певний строк сама по собі не свідчить про ухилення його від відбування цього покарання.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зазначив, шо ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом. Особливість цього факту полягає у тому, то питання про його встановлення може бути вирішено лише одним суб`єктом - судом. Адже відповідно до частини першої статті 389 КК ухилення від відбування покарання у виді штрафу є злочином. Такі юридичні факти встановлюються виключно за чітко регламентованою законодавством процедурою. Зокрема, відповідно до частини першої статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Тому до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання, питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду вирішувати неправомірно. (Постанова ВС України від 24 грудня 2015 року № 5-324кс15).

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду України, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Наведений правовий висновок ВС України кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99). Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєні кримінального злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України» та інших.

Так, ОСОБА_5 з 25 вересня 2025 року мобілізований до лав Збройних Сил України.

Вищевикладене свідчить, що для звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку на підставі частини 1 ст. 80 КК України, правові перешкоди відсутні.

Окрім того, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків вирішуються інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішується судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дане подання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. 80 КК України, ст. 152 КВК України та ст. ст. 369, 371, 372, 376, ст. 537, ст. 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання Житомирського районного сектору №6 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 11.07.2022 року у виді 850,00 гривень штрафу, який ухвалою Радомишльського районного суду Жотомирської області від 09.08.2023 року замінено покаранням у виді громадських робіт, строком на 240 (двісті сорок) годин,у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Особову справу №13/2023 відносно засудженого ОСОБА_5 , повернути до Житомирського районного сектору №6 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 діб з дня її проголошення до Житомирського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_6