Номер провадження 1-кс/175/1959/25
УХВАЛА

іменем України

05 грудня 2025 року селище Слобожанське

Слідчий суддя Дніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (дистанційно), слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання слідчого СВ ВП №2 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні ЄРДР №0019044 від 22.09.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Запоріжжя, громадянин України, освіта середня, неодружений, військовослужбовець військової служби під час мобілізації військова частина НОМЕР_1 , солдат, курсант 1 навчальної роти 4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП №2 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді курсанта 1 навчальної роти 4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , 19 лютого 2025 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 52 зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення.

У подальшому, солдат ОСОБА_5 , з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11,12,14, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та, не одержавши відповідних дозволів (наказів) начальників (командирів), які за законодавством уповноважені надавати такі дозволи (накази), 05 березня 2025 близько 15:00 у ході перевірки наявності особового складу в місці розташування особового складу 1 навчальної роти 4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , яке розташоване поблизу АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану) солдата ОСОБА_5 виявлено не було.

У період часу з 05.03.2025 по 04.12.2025 солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України і не звільнений з військової служби, без поважних причин був відсутній на службі та не виконував службові обов`язки, а службовий час проводив час на власний розсуд.

04.12.2025 солдат ОСОБА_5 був встановлений працівниками ВП №2 ДРУГІ №2 ГУНП в Дніпропетровській області на території Дніпровського району Дніпропетровської області, та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Прокурор в судовому засіданні клопотання слідчого підтримав, просив застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді триманні під вартою з метою забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Прокурор просив не визначати альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Захисник ОСОБА_6 та підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечили проти клопотання прокурора, просили розглянути можливість обрати більш м`який запобіжний захід. Захисник зауважив на той недолік, що клопотання не містить підтвердження того, що підозрюваному слідчий надав окрім клопотання, ще й копії, якими обґрунтовується клопотання.

Слідча нічого не змогла пояснити з приводу висловленого захисником зауваження.

Заслухавши учасників та дослідивши матеріали справи слідчий суддя встановив:

05.12.2025 о 12:05 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

05.12.2025 о 12:30 ОСОБА_5 ознайомлено з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч.2, ч.3 ст.184 КПК України копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. До клопотання додається підтвердження того, що підозрюваному надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

До клопотання не долучено підтвердження того, що ОСОБА_5 надані копії саме матеріалів, якими обґрунтовується клопотання слідчого.

Слідчий суддя погоджується з аргументами захисника, що цей суттєвий недолік вказує на порушення слідчою вимог ст.184 КПК України щодо надання підозрюваному копій матеріалів та долучення до клопотання відповідного підтвердження. Однак, слідчий суддя має встановити, чи були ці недоліки настільки суттєвими порушеннями права на захист підозрюваного, що тягнуть за собою незаконність усієї ініційованої слідчою та прокурором процедури обрання запобіжного заходу.

Так, на початку розгляду слідчий суддя в порядку ч.2 ст.193 КПК України роз`яснив підозрюваному його права, та з`ясував, чи отримав останній клопотання, чи потребує додаткового часу на підготовку для захисту. На вказане підозрюваний повідомив, що додаткового часу не потребує, однак бажає скористатись послугами захисника.

У зв`язку з цим слідчий суддя в порядку ст.49 КПК України доручив повноважному органу призначити ОСОБА_5 захисника адвоката для здійснення захисту за призначенням, та відклав розгляд клопотання для забезпечення прибуття захисника у судове засідання з розгляду клопотання.

Після прибуття захисника слідчий суддя відновив розгляд клопотання, переконавшись перед цим, що захисник та підозрюваний провели спілкування щодо позиції захисту.

Фактичний розгляд клопотання відбувся не раніше спливу передбачених ч.2 ст.184 КПК України трьох годин після отримання клопотання. Про додатковий час на підготовку для захисту учасники не заявляли.

Підозрюваний і захисник брали участь під час судового розгляду клопотання у безпосередньому дослідженні матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, мали змогу поставити питання, висловити зауваження та заперечення.

Відтак, слідчий суддя доходить висновку, що хоча слідчою і було допущено порушення вимог ст.184 КПК України щодо надання підозрюваному копій матеріалів та долучення до клопотання відповідного підтвердження, проте в ході судового розгляду було вжито практичних заходів для забезпечення ефективної реалізації права на захист підозрюваним, а саме призначено захисника, забезпечено спілкування з ним, надано можливість дослідити матеріали і висловити заперечення. За таких обставин право на захист дотримано і клопотання має бути розглянуте.

Вирішуючи по суті заявлене клопотання, суд взяв до уваги вагомість наявних в матеріалах справи документів та доказів, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме: повідомлення ВЧ НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення, акт службового розслідування від 21.03.2025, рапорти військовослужбовців, копії наказів, зокрема, наказу по стройовій частині щодо ОСОБА_5 від 19.02.2025 №52, що він приступив до виконання службових обов`язків за посадою, пояснення військовослужбовців, копія військового квитка, характеризуючі документи, а також інші матеріали в їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Суд погоджується, що є достатні підстави вважати наявним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від суду, зважаючи на тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що загрожує у разі визнання винним у вчиненні злочину, який йому інкримінується.

Також, суд бере до уваги, що на даний час у кримінальному провадженні під час судового розгляду не допитані свідки, які є його співслужбовцями, перебуваючи на волі і, маючи змогу спілкуватися, підозрюваний зможе здійснити спробу впливу різними методами та шляхами на свідків у вищевказаному кримінальному провадженні, що вказує на існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_5 у випадку обрання йому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може повторно вчинити самовільне залишення військової частини або місця служби, дезертирство. Цей ризик підтверджується тим, що припинення дій підозрюваного було здійснено саме працівниками правоохоронних органів, які встановили його місцезнаходження, а не самостійно ОСОБА_5 .

Вищевикладене у своїй сукупності свідчить про необхідність запобігти ризикам та застосувати запобіжний захід.

При вирішенні питання щодо обрання виду запобіжного заходу, суд враховує наявність ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність у останнього постійного місця проживання, його вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, відсутність судимостей, та ризик повторення протиправної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Оцінивши у сукупності всі обставини, в тому числі передбачені ст.ст.177-178 КПК України, слідчий суддя вважає, що з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення жоден із більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Більш того, згідно ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Таким чином, слідчий суддя доходить висновку, що зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 на даному етапі є найбільш доцільним запобіжним заходом.

Керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи встановлені у судовому підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, в даному випадку, під час дії воєнного стану слідчий суддя не вбачає підстави для визначення розміру застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

У зв`язку з цим, клопотання слідчого необхідно задовольнити та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 184, 193, 194, 197, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 02.02.2026 включно.

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту взяття під варту.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після оголошення.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1