Справа № 369/914/26
Провадження № 1-кс/369/227/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову дізнавача СД Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0001026 від 15.12.2020 року, -

встановила:

до слідчого судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову дізнавача СД Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0001026 від 15.12.2020 року.

На обґрунтування скарги вказує, що 12.01.2026 р. на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 вона отримала копію постанови про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України. До 12.01.2021 р. дізнавач ОСОБА_6 чи її представника адвоката ОСОБА_3 не повідомляла про закриття вищевказаного кримінального провадження, а потім вона звільнилася, і працівники поліції «тягнули час» з наданням відповіді на звернення по кримінальному провадженню стосовно результатів проведення досудового розслідування. Дізнавачем ОСОБА_7 винесено постанову від 17.12.2020 року про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діях складу кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.284 КПК України). З даною постановою не згодна та вважає, що вона є передчасною. 14 грудня 2020 року до Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області надійшла письмова заява від ОСОБА_4 про те, що 14.12.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 невстановлена особа по телефону погрожувала заявниці. Заява була зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події за №19203 від 14.12.2020 року. Згідно ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. 15.12.2020 року відомості були внесені за №0001026 до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Попередня кваліфікація кримінального порушення: ч. 1 ст. 129 КК України. З часу внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань заяви ОСОБА_4 дізнавачем ОСОБА_7 всупереч ст. 9 КПК України не вчинено жодної слідчої дії, спрямованої на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження. Зокрема, не було допитано її в якості потерпілої, не було виявлено осіб, які погрожували заявниці та їх мотиви. Дізнавач не довела, що були проведені всі необхідні слідчі (розшукові) дії; допитані всі учасники (заявник, можливі свідки); перевірено контекст і реальність погроз, а не лише формально кваліфіковано діяння. У постанові зазначено, що відповідальність за ст.129 КК України може настати лише за погрозу вбивства, а погроза здійснити дії такі як заподіяти тяжкі тілесні ушкодження, знищити майно та інше за ст.129 КК України кваліфікуватися не може та в даному випадку відсутній склад кримінального проступку за вказаною статтею КК України. Це спрощене й помилкове тлумачення. Адже, важливо не лише формулювання погрози, а сприйняття потерпілим, реальність її здійснення, обстановка, поведінка особи, попередні конфлікти. З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення проявляється у залякуванні потерпілого позбавленням його життя. Таке залякування може бути виражене у будь-якій формі: усно, письмово, за допомогою різних дій (жестів, міміки, демонстрації зброї, тощо). Для кваліфікації за статтею 129 КК України не має значення, чи була така погроза одноразовою або кількаразовою, систематичною, такою, що має характер тероризування. Погроза вбивством має бути конкретною і реальною. Реальність погрози визначається достатністю підстав побоюватися її виконання, які у кожному випадку є різними. При визначенні реальності погрози значення має з`ясування форми, місця, часу, обстановки її висловлення, характеру попередніх взаємовідносин між винним і потерпілим тощо. Особливе значення має сприйняття погрози потерпілим, очевидцями погрози та іншими особами, які про неї дізналися. Кримінальне правопорушення вважається закінченим з моменту коли погрозу було доведено до відома потерпілого. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, судом показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності. Тобто, формальне посилання на ст. 129 КК - недостатнє. Згідно ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою ст. 303 КПК, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії. Копію постанови про закриття кримінального провадження нею було отримано лише 12 січня 2026 р. на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому строк оскарження не пропущений.

Скаржник в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, згідно якої вказала, що заявлені вимоги підтримує, просила їх задовольнити.

Інші учасники процесу були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явились.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п.18 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Статтею 26 КПК передбачено, що кримінальне провадження ґрунтується на засадах диспозитивності. Це означає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Таким чином, надаючи оцінку доводам скарги слідчий суддя обмежений вимогами, заявленими скаржником.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України рішення слідчого про закриття кримінального провадження може бути оскаржено заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 Кримінального процесуального кодексу України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Відповідно до ст. 110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Слідчим суддею встановлено, що постановою дізнавача СД Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 17.12.2020 року було прийняте рішення про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001026 від 15.12.2020 року.

Згідно вказаної постанови зазначено, що у провадженні СД Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0001026 від 15.12.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України. 14 грудня 2020 року до Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області надійшла письмова заява від ОСОБА_4 про те, що 14.12.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 невстановлена особа по телефону погрожувала заявниці. Заява була зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події за №19203 від 14.12.2020 року. Враховуючи те, що відповідальність за ст. 129 КК України може настати лише за погрозу вбивством, а погроза здійснити дії такі як заподіяти тяжкі тілесні ушкодження, знищити майно та інше за ст. 129 КК України кваліфікуватися не може, то в даному випадку відсутній склад кримінального проступку за вказаною статтею КК України. А тому кримінальне провадження було закрите у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно, неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно до ст. 2 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження є одним із засобів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

З метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним усіх можливих заходів у передбаченому КПК України порядку для з`ясування обставин, що мають значення для провадження.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 223 КПК України слідчими (розшуковими) є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для їх проведення є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Відтак, доказуванню у кримінальному провадженні підлягають подія кримінального правопорушення, винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 91 КПК України). Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи та висновки експертів (ч.2 ст. 84 КПК України).

Ураховуючи те, що процесуальне рішення про закриття провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчий суддя при розгляді скарги на відповідні постанови, має з`ясувати питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження. Зазначене передбачає необхідність перевірки дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими органами досудового розслідування та підстави його закриття.

Між тим, з оскаржуваної постанови не вбачається, на підставі яких доказів був зроблений висновок про відсутність складу кримінального проступку, передбаченого ст. 129 КК України.

Так, з постанови слідчого не вбачається, що в ході здійснення досудового розслідування були проведенні певні слідчі (розшукові), процесуальні дії, спрямовані на встановлення істини у кримінальному провадженні. Зокрема не було допитано особу, яка звернулася із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Отже слідчим під час винесення постанови про закриття кримінального провадження було не повно досліджено обставини кримінального провадження, не надано належної правової оцінки зібраним доказам та не зазначено які саме докази були отримані слідчим під час досудового розслідування.

Під час розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора слідчий суддя повинен з`ясувати питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Таким чином, правова природа даного виду оскарження процесуального рішення слідчого, дізнавача та прокурора передбачає необхідність перевірки слідчим суддею не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

З оскаржуваної постанови вбачається, що слідчим в ході здійснення досудового розслідування не було проведено достатньої кількості слідчих (розшукових) та процесуальних дії, спрямованих на встановлення істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, з постанови слідчого вбачається, що рішення про закриття кримінального провадження є таким, що прийнято передчасно, на підставі неповно проведеного досудового розслідування без всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин кримінального провадження.

Матеріали провадження не надані слідчому судді для огляду у судовому засіданні, дізнавач не з`явився, заяв, клопотань щодо обґрунтованості чи не обґрунтованості скарги не надав із посиланням на підтверджуючі документи, відтак, враховуючи недоліки досудового розслідування, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд сторонами кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного прийшов до висновку, що скарга на постанову про закриття кримінального провадження підлягає задоволенню.

У скарзі заявник вказує, що про наявність оскаржуваної постанови вона дізналася лише 12.01.2026 року, оскільки копію постанови про закриття кримінального провадження нею було отримано лише 12 січня 2026 р. на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 ., а тому вважає, що строк оскарження не пропущений, на підтвердження чого надала відповідні докази.

Слідчий суддя вважає, що заявник пропустила строк звернення до суду із даною скаргою із поважних причин, а тому такий строк підлягає поновленню.

Враховуючи викладене, із урахуванням встановлених при розгляді скарги обставин, слідчий суддя вважає, що постанова дізнавача про закриття кримінального провадження є передчасною і такою, що суперечить вимогам ст. 9 КПК України, прийнята без дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження обставин кримінального провадження, відтак підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 22, 26, 91, 92, 110, 303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову дізнавача СД Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0001026 від 15.12.2020 року, - задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача СД Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 від 17.12.2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001026 від 15.12.2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя - ОСОБА_1