УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника власника майна ОСОБА_4

власників майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № №0000019 від 10.01.2025,

В С Т А Н О В И В:

в провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № №0000019 від 10.01.2025, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено 02.10.2025, АДРЕСА_1 де фактично проживає ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а саме на: мобільний телефон Iphone 8 Plus, IMEI: НОМЕР_1 , із сім-картою номер телефону НОМЕР_2 , належний ОСОБА_6 ; мобільний телефон Samsung Galaxy A05, IMEI: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 з сім-картою номер телефону НОМЕР_5 , належний ОСОБА_5 ; мобільний телефон Iphone 11, IMEI: НОМЕР_6 , IMEI 2: НОМЕР_7 із сім-картою номер телефону НОМЕР_2 , належний ОСОБА_5 , у зв`язку із відповідністю цього майна критеріям речових доказів.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, з мотивів у ньому наведеним та просив задовольнити.

Представник власника тимчасово вилученого майна та власники майна щодо задоволення клопотання заперечували, зазначили, що вказані мобільні телефони є особистими телефонами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які не містять відомостей які мають значення для досудового розслідування.

Слідчий суддя, заслухавши сторін, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у гідно зі ст. ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, зокрема, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як убачається з матеріалів клопотання, кримінальне провадження №0000019 від 10.01.2025 здійснюється підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження 02.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2025 проведено обшук у будинку за адресою: АДРЕСА_1 де фактично проживає ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон Iphone 8 Plus, IMEI: НОМЕР_1 , із сім-картою номер телефону НОМЕР_2 , належний ОСОБА_6 ; мобільний телефон Samsung Galaxy A05, IMEI: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 з сім-картою номер телефону НОМЕР_5 , належний ОСОБА_5 ; мобільний телефон Iphone 11, IMEI: НОМЕР_6 , IMEI 2: НОМЕР_7 із сім-картою номер телефону НОМЕР_2 , належний ОСОБА_5 ..

Постановою слідчого вищевказані мобільні телефони визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, при вирішенні питання про арешт вказаного у клопотанні майна, слідчий суддя має належним чином перевірити мету та правову підставу для такого арешту.

Разом із цим, на переконання слідчого судді, у клопотанні належним чином не доведено той факт, що мобільні телефони, про арешт яких просить прокурор, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та мають значення речових доказів для даного кримінального провадження.

Також, слідчий суддя звертає увагу на суто формальний характер постанови детектива від 02.10.2025, копія якої долучена до матеріалів клопотання, яка також не містить посилання на конкретні критерії, визначені статтею 98 КПК України, яким нібито відповідають мобільний телефон вилучений під час обшуку.

Більш того, матеріали клопотання не містять будь-яких даних, які б документально підтверджували той факт, що тимчасово вилучене майно є доказом кримінального правопорушення, за фактом якого здійснюється досудове розслідування, зокрема матеріали клопотання не містять протоколи огляду вилученого майна.

Також, долучені до клопотання матеріали НСРД не свідчать про обізнаність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про поставки товару на територію рф.

Не містить клопотання прокурора і жодних доказів того, що такий обсяг втручання у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є співрозмірним завданням кримінального провадження.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 168 КПК України, забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на даний час у даному кримінальному провадженні перебувають у статусі свідків, останнім про підозру не повідомлено, та як убачається з протоколу обшуку, доступ слідчого до вилученого під час обшуку мобільного телефону власником не обмежувався.

Таким чином, посиланням прокурора на те, що у даному кримінальному провадженні необхідно призначити експертизу, не заслуговують на увагу, оскільки орган досудового розслідування відразу під час проведення обшуку отримав доступ до даних телефону, крім того вони досить тривалий час перебуває під контролем органу досудового розслідування, а відтак орган досудового розслідування мав змогу його оглянути, скопіювати необхідну інформацію та повернути мобільний телефон власнику.

Враховуючи, що доказом у кримінальному провадженні є саме інформація, що міститься в мобільних терміналах систем зв`язку, а не вони самі, підстав для обмеження власника в праві користування своїм майном судом не вбачається.

Відтак, в ході судового розгляду слідчим суддею не встановлено, а прокурором не надано відомостей, які б свідчили, що вилучений в ході проведення обшуку мобільний термінал систем зв`язку, мають значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, є засобами вчинення кримінального правопорушення, набуті протиправним шляхом та/або міститять на собі сліди вчиненого злочину.

Враховуючи вищевикладене, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт тимчасового вилученого майна, а також недоведеність прокурором факту використання вказаного майна як доказу фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в межах якого здійснюється досудове розслідування, оскільки не може свідчити про вчинення кримінального правопорушення, та не може бути підставою для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, у зв`язку із чим викликає сумнів в розумності і співрозмірності обмеження права власності з завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Виходячи з положень практики Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи постановлення судом незаконного рішення, тоді як ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що ст.1 Протоколу №1, яка спрямована на захист особи (фізичної та юридичної) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідних заходів для захисту права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22 червня 2004 року).

При цьому, у своїх висновках ЄСПЛ неодноразово наголошував, що перша та найважливіша вимога ст.1 Протоколу №1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора, оскільки прокурором не доведено, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України, а також, що таке обмеженням права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а також не призведе до негативних наслідків для третіх осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 310, 392, 393, 395, 532 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № №0000019 від 10.01.2025, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено 02.10.2025, АДРЕСА_1 де фактично проживає ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а саме на: мобільний телефон Iphone 8 Plus, IMEI: НОМЕР_1 , із сім-картою номер телефону НОМЕР_2 , належний ОСОБА_6 ; мобільний телефон Samsung Galaxy A05, IMEI: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 з сім-картою номер телефону НОМЕР_5 , належний ОСОБА_5 ; мобільний телефон Iphone 11, IMEI: НОМЕР_6 , IMEI 2: НОМЕР_7 із сім-картою номер телефону НОМЕР_2 , належний ОСОБА_5 .

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя