Номер провадження: 11-кп/813/656/25
Справа № 504/1618/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13

потерпілої ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_13 та прокурора Доброславської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 04.10.2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001211 від 15.12.2020 року, відносно:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Братське Миколаївської області, громадянина України, неповної середньої освіти, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187; п.п.6, 12 ч.2 ст. 115; ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 194 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Южне Одеської області, громадянина України, неповної середньої освіти, не працюючого, неодруженого, раніше не судимого. зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187; п.п.6, 12 ч.2 ст. 115; ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 194 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 04.10.2023 року ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст.187; п.п.6,12 ч.2 ст. 115; ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 194 КК України та йому призначено покарання:

- за ч.4 ст.187 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ст.289 ч.3 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ст.194 ч.2 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК України призначено ОСОБА_11 остаточне покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у вигляді чотирнадцяти років позбавлення волі з конфіскацію майна.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнаний винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст.187; п.п.6,12 ч.2 ст. 115; ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 194 КК України, та йому призначено покарання із застосуванням ст.ст.102, 103 КК України:

- за ч.4 ст.187 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.3 ст.289 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.2 ст.194 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70, ст. 103 КК України призначено ОСОБА_10 остаточне покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у вигляді чотирнадцяти років позбавлення волі без конфіскації майна.

Запобіжний захід застосований щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_10 - тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» залишений без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 визначено обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 16.12.2020 року (відповідно протоколу затримання особи від 16.12.2020 р.)

Строк відбування покарання ОСОБА_10 визначено обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 16.12.2020 року (відповідно протоколу затримання особи від 16.12.2020 р.)

Стягнуто з ОСОБА_11 , законного представника ОСОБА_15 в рівних частках на користь держави процесуальні витрати у загальній сумі 90869,63 гривень, пов`язаних із проведенням експертиз під час досудового розслідування, тобто 45434,82 грн. з кожного.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 про відшкодування на її користь завданої матеріальної шкоди у розмірі 279150,20 грн., моральної шкоди у сумі 1500000 гривень та витрати на правову допомогу задоволений частково, а саме в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди задоволений у повному обсязі; в частині відшкодування моральної шкоди у сумі 500 тис. гривень, за підстав викладених в мотивувальній частині вироку.

Цивільний позов потерпілої заявлений про відшкодування витрат на правову допомогу залишений без розгляду за підстав викладених в мотивувальній частині вироку.

Стягнуто з ОСОБА_11 , законного представника ОСОБА_15 в рівних частках з кожного на користь потерпілої ОСОБА_14 , матеріальний збиток у розмірі 279150,20 гривень, моральну шкоду у сумі 500 тис. гривень.

Також вказаним вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Оскарженим вироком суду першої інстанції встановлено, що 15.12.2020 року приблизно о 1:20 годині, ОСОБА_11 за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_10 , знаходячись на проспекті Григорівського десанту у м. Южне Одеської області, діючи з корисливих мотивів, маючи намір на відкрите заволодіння чужим майном, спрямований на здійснення розбійного нападу, реалізуючи свій протиправний умисел, підійшли до автомобілю марки «Renault Meganе» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням власника ОСОБА_16 та попросили останню підвезти їх до с. Любопіль Одеського району Одеської області. Отримавши від ОСОБА_16 згоду, ОСОБА_17 сів на ліве заднє сидіння, ОСОБА_11 на переднє пасажирське сидіння вказаного автомобілю, після чого прибувши приблизно о 2:00 годині за місцем призначення, а саме до будинку АДРЕСА_4 , продовжуючи реалізацію свого спільного злочинного наміру на заволодіння чужим майном та умисне вбивство ОСОБА_16 , умисел на яке виник у ході здійснення нападу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння і свідомо припускаючи настання смерті потерпілої, перебуваючи у транспортному засобі марки «Renault Meganе» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , неповнолітній ОСОБА_10 , застосовуючи фізичне насильство з використанням ножа, який заздалегідь взяв з собою, наніс ОСОБА_16 не менше чотирьох ударів ножем в область голови та шиї справа, та після того, як потерпіла почала чинити опір, випустив ніж з рук, ОСОБА_11 в свою чергу, побачивши ніж, підібрав його та наніс ОСОБА_16 не менше трьох ударів ножом в область тулубу та шиї зліва, після чого заволоділи грошовими коштами у сумі 1500 гривень, належних потерпілій, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим своїми діями спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у тому числі в область життєво - важливих органів, внаслідок яких через гостру крововтрату настала смерть ОСОБА_16 .

Відповідно висновку судово-медичної експертизи за №4-462/2020 від 2.04.2021 року при дослідження трупа ОСОБА_16 була виявлена поєднана травма голови, шиї, грудної клітки та живота, яка включає в себе:

- відкриту лицьову травму у вигляді сукупності наступних ушкоджень: колото різаної рани (№1) в навколо вушній ділянці справа, ушкодження м`яких тканин обличчя та правої навколо вушної слинної залози, які утворюють єдиний рановий канал, який починається від рани №1, йде горизонтально справа наліво, закінчується сліпо та довжиною по зонду 5см.;

- відкриту травму шиї у вигляді сукупності наступних ушкоджень: колото-різаних ран на передній поверхні шиї на межі верхньої та середини третин незначно правіше від серединної лінії від підборіддя вниз 4,5 см. (№2), нижче її на 2 см. аналогічна рана (№3), на передній поверхні шиї у верхній третині, трохи лівіше від серединної лінії від підборіддя вниз на 3,5 см. (рана №4), на передньо-бічній поверхні шиї у верхній третині на 4,5 см. лівіше від серединної лінії (рана №5), ранових каналів в м`яких тканинах шиї, які по проекції відповідають ранам №2-5, йдуть горизонтально спереду назад, а від рани №5 спереду назад та трохи зліва направо, з ушкодженням дрібних судин шиї та щитовидної залози і крововиливами в м`які тканини шиї, ранові канали закінчуються сліпо та довжиною по зонду від 5 см. до 8 см.;

- відкриту травму грудної клітки у вигляді сукупності наступних ушкоджень колото-різаних ран в правій підключичній ділянці правіше від серединної лінії на 8,5 см. (рана№6), на правій молочній залозі в проекції верхніх квадрантів (рана№7) з рановими каналами в м`яких тканинах грудної клітки та тканині молочної залози, які закінчуються сліпо, колото-різаної рани на передній поверхні грудної клітки на межі верхньої та серединної третин, на 2см. правіше від серединної лінії (рана №8), з ушкодженням на передній стінці навколосерцевої сумки, яке по проекції співпадає з раною №8 та ушкодженням на стінці грудної клітки, ушкодженням на передній стінці в області основи серця і на передній стінці цибулини аорти, яке проходить усю товщу стінки аорти та проникає у її просвіт, з`єднуючи просвіт аорти з порожниною перикарду та плевральними порожнинами, вказане ушкодження по проекції співпадає з раною №8, ушкодженням стінки грудної клітки у проекції 4-го міжребер`я справа та ушкодженням передньої стінки перикарду, утворюючи єдиний рановий канал, який проходить майже горизонтально у напрямку спереду назад та трохи справа наліво і довжиною зонду приблизно 13 см., просочення кров`ю клітковини середостіння та параортальної клітковини по ходу ранового каналу, крововиливів під плевру легенів, ушкодження на передній та задній поверхнях нижньої частки правої легені, які співпадають по проекції з раною №8, ушкодження стінки грудної клітки у проекції 4-го міжребер`я справа, крововиливів у порожнину навколосерцевої сумки та плевральної порожнини;

- відкриту травму живота у вигляді колото-різаної рани на передній поверхні грудної клітки в нижній третині у проекції кута реберної дуги та мечовидного відростку по серединній лінії (рана №9), ушкодженням на діафрагмальній поверхні лівої частки печінки, яке закінчується сліпо та співпадає по проекції з раною №9, утворюючи єдиний рановий канал, який йде горизонтально спереду назад та довжиною по зонду 11 см., крововиливу у черевну порожнину;

- ушкодженням у вигляді колото -різаних ран на зовнішній поверхні правого передпліччя у нижній третині (рана №10) та на задній поверхні правого передпліччя у нижній третині (рана №11).

Сукупність ушкоджень, які складають комплекс відкритої травми шиї, відкритої травми грудної клітки та живота з ушкодженням судин шиї та щитовидної залози, ушкодження цибулини аорти та печінки, були небезпечними для життя в момент їх заподіяння, і за цим критерієм «Правил судово-медичного виявлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_16 перебуває у прямому причинному зв`язку з наявними у неї проникаючими колото-різаними пораненнями шиї з ушкодженням судин шиї та щитовидної залози, проникаючим колото-різаним пораненням грудної клітки з ушкодженням правої легені, перикарду та цибулини аорти, проникаючим колото-різаним пораненням живота з ушкодженням печінки, та настала від гострої крововтрати.

Крім цього, 15.12.2020 року приблизно о 2:00 годині, ОСОБА_11 та неповнолітній ОСОБА_10 , знаходячись біля будинку №24, розташованому по вул. Шкільна у с. Любопіль Одеського району Одеської області, перебуваючи в автомобілі марки «Renault Meganе» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_16 , діючи за попередньою змовою та навмисно з корисливих мотивів, маючи намір на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, застосовуючи насильство, небезпечним для життя потерпілої, ОСОБА_10 , використовуючи ніж, який заздалегідь взяв з собою, наніс ОСОБА_16 не менше чотирьох ударів ножем в область голови та шиї справа, та після того, як потерпіла почала чинити опір, випустив ніж з рук, ОСОБА_11 в свою чергу, побачивши ніж, підібрав його та наніс ОСОБА_16 не менше трьох ударів ножом в область тулубу та шиї зліва, тим самим своїми діями спричинивши потерпілій тілесні ушкодження, внаслідок яких через гостру крововтрату настала смерть ОСОБА_16 .

В подальшому, ОСОБА_11 та неповнолітній ОСОБА_10 , разом виштовхали тіло потерпілої, яка не подавала ознак життя, з автомобілю, після чого ОСОБА_10 сів на переднє пасажирське сидіння, ОСОБА_11 за кермо транспортного засобу та за допомогою ключа, який перебував у замку запалювання, завів двигун, та стали незаконно переміщати вищезазначений автомобіль за власним маршрутом від його місця знаходження, покинувши місце скоєння злочину, тим самим незаконно заволодів автомобілем марки «Renault Meganе» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Крім цього, 15.12.2020 року приблизно о 2:30 годині, ОСОБА_11 спільно з неповнолітнім ОСОБА_10 , незаконно заволодівши автомобілем марки «Renault Meganе» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_16 , приїхали на відкриту ділянку місцевості, розташованої між с.Ілічанка та с.Корсунці Одеського району Одеської області, де зупинилися за координатами: довгота 46.5983 та широта 30.7853 біля вул. Польова у с. Корсунці Одеського району Одеської області, де діючи умисно, маючи намір на знищення вказаного автомобілю з метою приховати вчинені злочини, приблизно о 4:00 годині того ж дня, використовуючи легкозаймисту речовину та запальнички підпали легковий автомобіль марки «Renault Meganе» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого залишили місце скоєння злочину, тим самим внаслідок підпалу транспортного засобу завдали майнової шкоди у сумі 260830 гривень.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

Не погодившись із вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_10 , захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_13 та прокурор Доброславської окружної прокуратури ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі з доповненнями просив вирок скасувати і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що судовий розгляд проходив упереджено, матеріали справи не містять доказів його винуватості.

Під час судового розгляду не були допитані свідки та експерти, показання яких мали істотне значення для розгляду кримінального провадження.

Обвинувачений посилається на те, що судом першої інстанції було порушено його право на захист і при вирішенні питання про можливість розгляду справи в порядку ст.349 КПК України не встановив, чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст встановлених судом обставин і чи немає сумнівів щодо добровільності їх позиції.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_13 у своїй апеляційній скарзі просив вирок скасувати та ухвалити новий, яким виправдати обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.2 ст.194 КК України та визнати його винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п. 6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.4 ст.187 КК України у виді 9 років позбавлення волі;

- за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді 10 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.289 КК України у виді 8 років позбавлення волі,

та шляхом поглинання менш сурового покарання більш суровим, остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає особі обвинуваченого та обставинам, які пом`якшують покарання.

Як свідчить зміст вироку суду, стороною захисту в судових дебатах зверталась увага колегії суддів на відсутність в діях обвинувачених ОСОБА_18 та ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ст. 194 ч.2 КК України, оскільки, на момент знищення, автомобіль потерпілої ОСОБА_16 "Renault Megane" реєстраційний номер НОМЕР_2 , був вже викрадений та вийшов з володіння потерпілої, внаслідок незаконного заволодіння, а несприятливі наслідки для потерпілої, у вигляді його наступного знищення шляхом підпалу, повністю передбачені складом вчиненого обвинуваченими злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_19 , врахував часткове добровільне відшкодування збитків ОСОБА_20 , але не врахував іншу обставину, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, відповідно до обвинувального акту, думки прокурора та захисника в судових дебатах.

Так, завдяки щирому каяттю, допомоги в розкритті злочину, правдивих показів та добровільної участі у слідчому експерименті підозрюваного ОСОБА_18 на досудовому слідстві, органом досудового розслідування були знайдені знаряддя вбивства - ножі, які були приховані обвинуваченими.

Крім того, в ході розгляду справи до матеріалів кримінального провадження були долучені медичні документи, які підтверджують онкологічну хворобу матері обвинуваченого ОСОБА_18 - ОСОБА_21 на злоякісну пухлину молочної залози, та документи, які підтверджують участь батька обвинуваченого ОСОБА_18 - ОСОБА_22 штаб-сержанта військової частини НОМЕР_3 у бойових діях.

Зазначені обставини безпідставно не враховані судом, як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_18 .

Прокурор Доброславської окружної прокуратури ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями просив вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, вирішення цивільного позову та стягнення процесуальних витрат та ухвалити в цій частині новий вирок, яким:

ОСОБА_11 призначити покарання:

- за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- за ч. 3 ст. 289 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- за ч. 2 ст. 194 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_11 остаточне покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацію всього майна.

ОСОБА_10 призначити покарання із застосуванням ст. ст. 102, 103 КК України:

- за ч. 4 ст.187 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 3 ст. 289 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 194 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70, ст. 103 КК України призначити ОСОБА_10 остаточне покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у вигляді 14 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Стягнути з ОСОБА_11 , ОСОБА_10 в рівних частках на користь держави процесуальні витрати у загальній сумі 90869,63 гривень, пов`язаних із проведенням експертиз під час досудового розслідування, тобто по 45434,82 гривень з кожного.

Стягнути з ОСОБА_11 , ОСОБА_10 в рівних частках з кожного на користь потерпілої ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суму матеріального збитку у розмірі 279150,20 гривень, моральної шкоди у сумі 500 тис. гривень.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікації дій засуджених, вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 04.10.2023 року відносно ОСОБА_18 та ОСОБА_10 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, вирішення цивільного позову та стягнення процесуальних витрат у зв`язку з неправильним застосуванням закону Українипро кримінальну відповідальність.

Прокурор вказує на те, що санкція ч. 2 ст. 194 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 10 років позбавлення волі.

Отже при призначенні покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України ОСОБА_19 та ОСОБА_10 суд першої інстанції мав призначити покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років позбавлення волі, оскільки підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом під час судового розгляду кримінального провадження не встановлені.

Крім того, обвинуваченому ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 187 КК України та ч. 3 ст. 289 КК України призначено однаковий вид та розмір покарання, а саме 9 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Санкція ч. 4 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від 8 до 15 років позбавлення волі із конфіскацією майна, санкція ч. 3 ст. 289 КК України - від 7 до 12 років з конфіскацією майна або без такої.

Таким чином, суд призначаючи покарання за вказаними статтями не в максимальних межах, призначив однаковий вид та розмір покарання (по 9 років позбавлення волі без конфіскації майна), після чого за правилами ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання визначив шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, що суперечить вищевказаним вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, відповідно до ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яка є власністю засудженого.

Разом з цим, при призначенні покарання ОСОБА_19 за ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України судом вказані положення не додержано та не зазначено, що призначено покарання у виді конфіскації всього майна ОСОБА_18 .

Також, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність при вирішенні цивільного позову та відшкодування процесуальних витрат.

На час ухвалення вироку ОСОБА_10 досяг повноліття та повної цивільної дієздатності, а отже, на думку прокурора, шкода підлягає відшкодуванню з ОСОБА_10 самостійно на загальних підставах разом з ОСОБА_20 .

Оскільки на час ухвалення вироку ОСОБА_10 досяг повноліття, відносно нього постановлено обвинувальний вирок, а відтак суд мав прийняти рішення стягнути з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в рівних частках на користь держави процесуальні витрати у загальній сумі 90869,63 гривень, пов`язаних із проведенням експертиз під час досудового розслідування, тобто 45434,82 грн. з кожного.

Позиції учасників судового розгляду

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 , та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, не заперечували проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_13 , натомість, заперечували проти апеляційної скарги прокурора Доброславської окружної прокуратури ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник - адвокат ОСОБА_13 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, не заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , натомість, заперечували проти апеляційної скарги прокурора Доброславської окружної прокуратури ОСОБА_8 .

Прокурор Доброславської окружної прокуратури ОСОБА_8 підтримав свою апеляційну скаргу натомість, заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Потерпіла ОСОБА_14 заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, вважала вирок суду законним та просила залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про вчинення обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п. 6,12 ч.2 ст.115; ч.3 ст.289, ч.2 ст.194 КК України, за обставин, наведених у вироку.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих ним злочинів, суд 1-ої інстанції мотивував сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів, а саме:

- протоколом огляду місця події від 15.12.2020 року відповідно якому на прилеглій території домоволодіння АДРЕСА_5 на узбіччі було виявлено чоловічу куртку темно-синього кольору з біркою «Jingpin Fashion» зі слідами бруду з зовнішньої сторони;

- протоколом огляду місця події від 15.12.2020 року, відповідно якому біля залізничного переїзду вул. Польова у с. Корсунці Лиманського району Одеської області, був виявлений автомобіль марки «Renault Meganе» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 білого кольору з явними термічними пошкодженнями та ознаками горіння;

- протоколом огляду місця події від 15.12.2020 року, відповідно якому навпроти будинку АДРЕСА_4 на ґрунтовій дорозі був виявлений труп ОСОБА_16 з ножовими пораненнями зі слідами насильницької смерті;

- протоколом огляду речей та документів від 24.12.2020 р., а саме компакт диску CD-R від 15.12.2020 року, добровільного виданого директором ТЦ «Плаза», де на відео зображено, як о 1:24 годині двоє хлопців, один з яких одягнутий у темно синю куртку, зовні схожий на ОСОБА_11 , другий в темній куртці з рюкзаком, зовні схожий на ОСОБА_10 підійшли до паркінгу, розташованому у м. Южне, пр. Григорівського десанту, буд.14А, де сіли в один із білих автомобілів;

- протоколом огляду речей та документів від 30.12.2020 р., а саме компакт диску CD-R від 15.12.2020 року, де на відео зображено рух автомобілю марки «Renault Meganе» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 білого кольору у період часу з 1:48 по 2:20 години в межах с. Любопіль Одеського району Одеські області;

- протоколом огляду речей та документів від 29.12.2020 р., а саме компакт диску CD-R від 15.12.2020 року, де на відео зображено, як о 2:57 годині двоє хлопців, один з яких у захисній масці синього кольору зовні схожий на ОСОБА_10 , другий у медичній масці блакитного кольору зовні схожий на ОСОБА_11 спілкуються з продавцем магазину «Продукти», розташованому по вул. Добровольського, буд.10/1 у м. Одесі, ОСОБА_10 дістає гроші зі своєї кишені, через вікно каси отримали 1л. пляшку горілки «Неміроф», 4 пачки сигарет «LD» та воду «Моршинська»;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.01.2021 року, в ході якого у присутності понятих свідок ОСОБА_23 впізнав на фото під номером 2 із чотирьох пред`явлених фотознімків ОСОБА_10 , як особу, який 15.12.2020 року приблизно о 5:00 годині сів до його таксі без верхньої одежі за адресою: м. Одеса, вул. Добровольського, 129 та якого він відвіз у АДРЕСА_6 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.01.2021 року, в ході якого у присутності понятих свідок ОСОБА_23 впізнав на фото під номером 3 із чотирьох пред`явлених фотознімків ОСОБА_11 , як особу, який 15.12.2020 року приблизно о 5:00 годині сів до його таксі без верхньої одежі за адресою: АДРЕСА_7 та якого він відвіз у АДРЕСА_6 ;

- протоколом обшуку квартири АДРЕСА_8 за місцем мешкання ОСОБА_10 , в ході якого було виявлено та вилучено: дві футболки бордового кольору, які упаковано до картонної коробки; двоє темних джинсових штанів, темного кольору, які упаковано до картонної коробки; грошові кошти у сумі 695 гривень, 8 купюр номіналом: 10 гривень серії та номеру ЮЗ9861730; ЦД1220885; ЦЗ6825926; ЮЖ8198685; ЦБ0337234; ЦЄ5346797; ЮЗ1444769; ЮА9100212), 10 купюр номіналом 20 гривень серії та номеру ТЕ1548985; ТВ1957928; ЧЕ2015660; ЮЕ5545697; ЮБ8325244; ЧБ3172006; ЮБ8007013; ЮЄ2905376; ТЙ1003455; ЮА7771520, 2 купюри номіналом 50 гривень ЕЧ2289934; УЄ6643160, 200 гривень серії та номеру УЖ9731862, 100 гривень купюрою УФ6651769, 2 купюри номіналом 5 гривень серії та номеру ЮА9357815; ЮЄ0779639, 3 купюри номіналом 1 гривня УР1597724; ТЖ4308022; УМ6009354, 2 гривні купюрою СД6380072, які упаковано до сейф пакету з логотипом НПУ №ЕХР0203481; один блокнот у чорній обкладинці, який упаковано до паперового конверту; три пачки цигарок марки LD Red, які упаковано у сейф. пакет №0000281; мобільний телефон у корпусі чорного кольору імей: НОМЕР_4 , який упаковано у сейф пакет з логотипом НПУ №ЕХР0203482; одна шкарпетка, синього кольору, яку упаковано до паперового конверту; один змив РБК на марлевий тампон, який упаковано до паперового конверту; лівий зимовий кросівок, коричневого кольору, який упаковано до картонної коробки; правий зимовий кросівок, коричневого кольору, який упаковано до картонної коробки; лівий кросівок, червоно-чорного кольору, який упаковано до картонної коробки; правий кросівок, червоно-чорного кольору, який упаковано до картонної коробки; одна пара спортивних кросівок, чорно-сірого кольору, який упаковано до картонної коробки; рушник біло-сірого кольору, який упаковано до паперового конверту; прозора полімерна пляшка, об`ємом 1,5 літри, із залишками прозорої речовини «Моршинська», яку упаковано до картонної коробки;

- протоколом затримання ОСОБА_11 від 16.12.2020 року в порядку ст.208 КПК України, під час обшуку якого при складанні протоколу затримання у останнього виявлено та вилучено мобільний телефон «Самсунг Е1080» імеі: НОМЕР_5 , з сім картою оператору мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл»;

- протоколом огляду місцевості від 21.12.2020 року за участю ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_24 , в ході якого у присутності понятих біля паркану земельної ділянки АДРЕСА_9 було виявлено та вилучено запальничку синього кольору та ніж з рукояткою світлого кольору з маркуванням на лезі «Хортиця»;

- протоколом додаткового огляду від 02.03.2021 року транспортного засобу марки «Renault Meganе» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 за участю спеціалістів, в ході якого виявлено та вилучено ніж зі слідами термічних пошкоджень;

- висновком дослідження технічної причини виникнення пожежі за №07/83/15.12.2020 від 25.03.2021 року, яка сталася 15.12.2020 року в автомобілі марки «Renault Meganе» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно якому осередок пожежі, яка сталася 15.12.2020 року в автомобілі марки «Renault Meganе» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходився в салоні автомобілю, найбільш ймовірною причиною виникнення даної пожежі є занесення стороннього джерела запалення із зовні невстановленою особою (особами) з використанням ініціаторів горіння;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.12.2020 року за участю ОСОБА_11 у присутності захисника ОСОБА_24 та двох понятих, в ході якого ОСОБА_11 вказав про обставини кримінального правопорушення, що 15.12.2020 року разом з ОСОБА_10 , знаходячись на вул. Шкільна у с. Любопіль Одеського району Одеської області спричинили ОСОБА_25 ножові поранення від яких настала смерть останньої, після чого заволоділи грошовим коштами та транспортним засобом марки «Renault Meganе» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належних потерпілій, в подальшому угнаний автомобіль знищили шляхом підпалу, також показав місце, де заховали ніж.

- Висновком авто товарознавчої експертизи за №20-7455 від 11.01.2021 року, відповідно якому ринкова вартість автомобіля марки «Renault Meganе», ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , 2013 року виготовлення, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент події (пожежі) від 15.12.2020 року, без урахування пошкоджень, отриманих у наслідок події від 15.12.2020 року становить 260830 гривень.

Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Renault Meganе», ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , 2013 року виготовлення, пошкодженого при пожежі 15.12.2020 року, визначається рівною ринкової вартості КТЗ на момент пошкодження та становить 260830 гривень.

- Висновком криміналістичної експертизи №КСЕ-19/115-20/17268-Б-Тр від 23.02.2021 року, відповідно якому на ножі (об`єкт 2) виявлено клітини з ядрами без домішки крові, генетичні ознаки яких збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілої ОСОБА_25 та не збігаються з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_11 , ОСОБА_10

- Висновком криміналістичної експертизи №138 від 26.03.2021року трьох клаптів шкіри грудної клітки, вилучених від трупа ОСОБА_25 та двох ножів, відповідно якому на клапті шкіри грудної клітини №1 виявлено два наскрізних ушкодження (зазначені експертом як рани №2 та №3). Ушкодження розташовані паралельно одне одному на відстані 2 см одне від одного та мають схожі морфологічні ознаки колото-різаних ран, які могли бути спричинені пласким колюче-ріжучим предметом типу ножа, що має обушок та лезо і максимальну ширину поринулої частини не більше 2 см.

На клапті шкіри грудної клітини №2 виявлено одне наскрізне ушкодження (зазначене експертом як рана №9), яке має ознаки колото-різаної рани, яка могла бути спричинена пласким колюче-ріжучим предметом типу ножа, що має обушок та лезо і максимальну ширину поринулої частини не більше 2,4 см.

На клапті шкіри грудної клітини №3 виявлено одне наскрізне ушкодження (зазначене експертом як рана №8), яке має ознаки колото-різаної рани, яка могла бути спричинена пласким колюче-ріжучим предметом типу ножа, що має обушок та лезо і максимальну ширину поринулої частини не більше 1,3 см. Не виключається можливість спричинення даних ушкоджень одним предметом, або різним предметами, які мають схожі конструктивні особливості.

- Висновком судово-медичної експертизи за №4-462/2020 від 2.04.2021 року відповідно якому при дослідженні трупа ОСОБА_16 виявлена поєднана травма голови, шиї, грудної клітки та живота, яка включає в себе:

- відкриту лицьову травму у вигляді сукупності наступних ушкоджень: колото різаної рани (№1) в навколо вушній ділянці справа, ушкодження м`яких тканин обличчя та правої навколо вушної слинної залози, які утворюють єдиний рановий канал, який починається від рани №1, йде горизонтально справа наліво, закінчується сліпо та довжиною по зонду 5см.;

- відкриту травму шиї у вигляді сукупності наступних ушкоджень: колото-різаних ран на передній поверхні шиї на межі верхньої та середини третин незначно правіше від серединної лінії від підборіддя вниз 4,5 см. (№2), нижче її на 2 см. аналогічна рана (№3), на передній поверхні шиї у верхній третині, трохи лівіше від серединної лінії від підборіддя вниз на 3,5 см. (рана №4), на передньо-бічній поверхні шиї у верхній третині на 4,5 см. лівіше від серединної лінії (рана №5), ранових каналів в м`яких тканинах шиї, які по проекції відповідають ранам №2-5, йдуть горизонтально спереду назад, а від рани №5 спереду назад та трохи зліва направо, з ушкодженням дрібних судин шиї та щитовидної залози і крововиливами в м`які тканини шиї, ранові канали закінчуються сліпо та довжиною по зонду від 5 см. до 8 см.;

- відкриту травму грудної клітки у вигляді сукупності наступних ушкоджень колото-різаних ран в правій підключичній ділянці правіше від серединної лінії на 8,5 см. (рана№6), на правій молочній залозі в проекції верхніх квадрантів (рана№7) з рановими каналами в м`яких тканинах грудної клітки та тканині молочної залози, які закінчуються сліпо, колото-різаної рани на передній поверхні грудної клітки на межі верхньої та серединної третин, на 2 см. правіше від серединної лінії (рана №8), з ушкодженням на передній стінці навколосерцевої сумки, яке по проекції співпадає з раною №8 та ушкодженням на стінці грудної клітки, ушкодженням на передній стінці в області основи серця і на передній стінці цибулини аорти, яке проходить усю товщу стінки аорти та проникає у її просвіт, з`єднуючи просвіт аорти з порожниною перикарду та плевральними порожнинами, вказане ушкодження по проекції співпадає з раною №8, ушкодженням стінки грудної клітки у проекції 4-го міжребер`я справа та ушкодженням передньої стінки перикарду, утворюючи єдиний рановий канал, який проходить майже горизонтально у напрямку спереду назад та трохи справа наліво і довжиною зонду приблизно 13 см., просочення кров`ю клітковини середостіння та параортальної клітковини по ходу ранового каналу, крововиливів під плевру легенів, ушкодження на передній та задній поверхнях нижньої частки правої легені, які співпадають по проекції з раною №8, ушкодження стінки грудної клітки у проекції 4-го між ребер`я справа, крововиливів у порожнину навколосерцевої сумки та плевральної порожнини;

- відкриту травму живота у вигляді колото-різаної рани на передній поверхні грудної клітки в нижній третині у проекції кута реберної дуги та мечовидного відростку по серединній лінії (рана №9), ушкодженням на діафрагмальній поверхні лівої частки печінки, яке закінчується сліпо та співпадає по проекції з раною №9, утворюючи єдиний рановий канал, який йде горизонтально спереду назад та довжиною по зонду 11 см., крововиливу у черевну порожнину;

- ушкодженням у вигляді колото -різаних ран на зовнішній поверхні правого передпліччя у нижній третині (рана №10) та на задній поверхні правого передпліччя у нижній третині (рана №11). Рани на руці проходять без ушкоджень великих судин у товщі підшкірно-жировій клітковини.

Всі ушкодження спричинені неодноразово дією плаского колюче-ріжучого предмета типу ножа, що має обушок та лезо і ширину поринулої частини від 1,3см та не більше 2,4см. Всі ушкодження спричинені за відносно короткий проміжок часу, обчислювальний хвилинами.

Сукупність ушкоджень, які складають комплекс відкритої травми шиї, відкритої травми грудної клітки та живота з ушкодженням судин шиї та щитовидної залози, ушкодження цибулини аорти та печінки, були небезпечними для життя в момент їх заподіяння, і за цим критерієм «Правил судово-медичного виявлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Всі вказані ушкодження були спричинені за життя незадовго до настання смерті. Ушкодження у вигляді колото-різаних ран правої кінцівки (передпліччя) можуть оцінюватися як характерні для самозахисту.

Смерть ОСОБА_16 перебуває у прямому причинному зв`язку з наявними у неї проникаючими колото-різаними пораненнями шиї з ушкодженням судин шиї та щитовидної залози, проникаючим колото-різаним пораненням грудної клітки з ушкодженням правої легені, перикарду та цибулини аорти, проникаючим колото-різаним пораненням живота з ушкодженням печінки, та настала від гострої крововтрати.

Враховуючи локалізацію та морфологічні особливості ушкоджень, виявлених при дослідженні трупа, можна сказати, що в момент спричинення ушкоджень потерпіла могла перебувати як у вертикальному положенні тіла та близькому до такого, так і горизонтальному положенні або близькому до такого, передньою поверхнею тіла або передньою та правою боковою поверхнею тіла зверненою до нападаючої особи.

Загалом показання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в ході проведення слідчого експерименту про спосіб нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_25 та взаємо розташування потерпілої та нападаючих осіб не суперечать результатам проведеної експертизи і могли бути спричинені при обставинах та обстановці, на які вказують підозрювані. Однак враховуючи локалізацію та морфологічні особливості ушкоджень, виявлених при досліджені трупа, можна вважати, що більш ймовірним був спосіб нанесення тілесних ушкоджень особою, яка знаходилася на передньому правому пасажирському сидінні, особливо це стосується ушкоджень, які локалізуються на передній поверхні грудної клітки та живота бо з положення пасажиру заднього пасажирського сидіння нанесення вказаних ушкоджень мають певні незручності. Також не можна виключати, що частину ушкоджень, які локалізуються в ділянці шиї та обличчя могла спричинити і особа, яка знаходилась на місці пасажиру заднього пасажирського сидіння. Також не виключається можливість активної участі обох підозрюваних в спричиненні тілесних ушкоджень потерпілої, з урахуванням вчинення певних дій з метою обмеження рухів останньої при її самозахисті. Також не можливо виключити ймовірність спричинення вказаних тілесних ушкоджень при перебуванні потерпілої за межами транспортного засобу при горизонтальному положенні останньої передньою поверхнею тіла зверненою до нападаючих осіб.

- Висновком судово-психологічної експертизи за №25-21 від 26.04.2021 року відео запису допиту та слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 , відповідно якому під експертний має нормальний рівень інтелектуального розвитку, може правильно (адекватно) сприймати обставини, що мають значення у справі, давати відповідні (адекватні) показання. Його індивідуально-психологічні властивості (пам`ять, увага, інтелект, мислення, характерологічні прояви) не вплинули на адекватність сприйняття ним особливостей та змісту ситуації, що досліджується у кримінальному провадженні. Виразної схильності до фантазування та навіювання ОСОБА_11 не виявляє (результати психологічного дослідження), на досліджуваному відео матеріалі схильності до фантазування та виразної навіюваності під експертний також не виявляє, навпаки спроможний до відстоювання своєї думки, може проявити достатню резистентність у наполяганні на своїй позиції. Особистість ОСОБА_11 інтелектуально зріла, здатна до планування власної поведінки, прогнозу вчинків, що коїть. В структурі особистості під експертного визначається його схильність до зайняття більш залежної позиції в міжособистісній взаємодії. Характерна підвищена, але не стійка самооцінка і рівень зазіхань, намагання виглядати більш сильною особистістю, залежність від впливу більш сильної особистості в міжособистісних стосунках. Аналіз особистісних структур учасників досліджуваної у справі кримінальної групи ОСОБА_10 - ОСОБА_11 дозволяє зробити висновок про те, що в досліджуваній у справі ситуації в ієрархії кримінальної взаємодії ОСОБА_11 займав більш залежну позицію, поступаючись і керуючись більшим чином лідерством ОСОБА_10 . Виходячи з рівня розумового розвитку під експертного, вікових, індивідуально психологічних особливостей і емоційного стану, ОСОБА_11 міг правильно розуміти характер та значення кримінальної події, значення власних дій та їх наслідки, в тому числі і правових. Вважати, що ОСОБА_11 дає покази під впливом третіх осіб не має підстав. Поведінка ОСОБА_11 в момент надання ним свідчень на допиті 18.12.2020 року та під час слідчого експерименту 21.12.2020р. вільна від прямого на нього тиску з боку осіб, які брали участь у проведенні даних слідчих дій.

Психологічний аналіз психічної діяльності під експертного (його мовно та поведінкове реагування, психоемоційний стан) в ході надання ним показів про кримінально-релевантні обставини досліджуваної у справі ситуації не виявляє ознак сформованої у випробуваного психологічної моделі нещирої поведінки. В момент надання свідчень на допиті 18.12.2020 року та під час слідчого експерименту 21.12.2020 р. ОСОБА_11 не знаходився в будь-якому незвичайному психоемоційному стані, який би міг вплинути на його свідомість чи діяльність, показання давалися ним вільно і усвідомлено. За ознаками його поведінки, емоційного реагування, мімічних прояв, змісту його повідомлень про свій емоційний стан, свої переживання на той момент часу, можна зробити висновок, що в досліджуваній у справі ситуації ОСОБА_11 не знаходився в якомусь юридично значимому емоційному стані, який міг суттєво вплинути на його свідомість та психічну діяльність.

- Висновком судово психологічної експертизи за №24-21 від 24.04.2021 року відео запису допиту та слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 , відповідно якому під експертний має нормальний рівень інтелектуального розвитку, може правильно (адекватно) сприймати обставини, що мають значення у справі, давати відповідні (адекватні) показання. Його індивідуально-психологічні властивості (пам`ять, увага, інтелект, мислення, характерологічні прояви) не вплинули на адекватність сприйняття ним особливостей та змісту ситуації, що досліджується у кримінальному провадженні. Виразної схильності до фантазування та навіювання ОСОБА_10 не виявляє (результати психологічного дослідження), на досліджуваному відео матеріалі схильності до фантазування та виразної навіюваності під експертний також не виявляє, навпаки спроможний до відстоювання своєї думки, може проявити достатню резистентність у наполяганні на своїй позиції. Особистість ОСОБА_10 інтелектуальна зріла, здатна до планування власної поведінки, прогнозу вчинків, що коїть. Для нього характерні такі індивідуально психологічні особливості, як виразний егоцентризм та себелюбство, екстравертованість, демонстративність, прагнення орієнтуватись на зовнішню оцінку та оточення, достатня спонтанність соціальних контактів, прагматичність інтересів, тенденція до самоствердження, методи досягнення якого можуть бути позбавлені морально-етичних принципів, домінує принцип: «мета виправдовує засоби». Для особистості під експертного характерні лідерські тенденції, домінантність у міжособистісних відносинах. У досліджуваному кримінальному співтоваристві з ОСОБА_11 ОСОБА_10 відігравав зовсім незалежну роль. Виходячи з рівня його розумового розвитку, вікових, індивідуально психологічних особливостей і емоційного стану, неповнолітній ОСОБА_10 міг правильно розуміти характер та значення кримінальної події, значення власних дій та їх наслідки, в тому числі і правових. Вважати, що ОСОБА_10 дає покази під впливом третіх осіб не має підстав. Поведінка ОСОБА_10 в момент надання ним свідчень на допиті 24.12.2020 року та під час слідчого експерименту 3.02.2021р. вільна від прямого на нього тиску з боку осіб, які брали участь у проведенні даних слідчих дій.

Психологічний аналіз психічної діяльності під експертного (його мовно та поведінкове реагування, психоемоційний стан) в ході надання ним показів про кримінально-релевантні обставини досліджуваної у справі ситуації виявляє ознаки сформованої у випробуваного психологічної моделі нещирої поведінки.

В поведінці опитуваного відзначались елементи установки, лексико-фразеологічний аналіз висловлювань під експертного з цього приводу, суб`єктивна інтенціальність мотивації його розповіді, особливості мімічних та емоційних прояв та реакцій можуть свідчити про суб`єктивно надумане викладення ним теми вбивства, продемонструвати позицію «жертви», в якій він опинився в досліджуваній ситуації, свою непричетність до вбивства потерпілої і власну неспроможність вплинути на досліджувану кримінальну подію. Свідчення, які надає ОСОБА_10 при проведенні за його участю допиту та слідчого експерименту містять елементи нещирості, можуть бути ним вигаданими, надуманими, завченими, про що свідчать особливості його поведінки, панто-мімічні та емоційні прояви в ситуації допиту та слідчого експерименту. В момент надання свідчень на допиті 24.12.2020 року та слідчому експерименті 3.02.2021р. ОСОБА_10 не знаходився в будь-якому незвичайному психоемоційному стані, який би міг вплинути на його свідомість чи діяльність. Особливості його поведінки можуть свідчити про достатню сценічність особистості, здатність до досягнення поставленої мети, певні маніпулятивні здібності, високі захисні реакції, уміння вживатися у різні ролі. Показання, які давав ОСОБА_10 в момент допиту 24.12.2020 року та під час слідчого експерименту 3.02.2021р. давалися ним вільно і усвідомлено. За ознаками його поведінки, емоційного реагування, мімічних прояв, змісту його повідомлень про свій емоційний стан, свої переживання на той момент часу, можна зробити висновок, що в досліджуваній у справі ситуації ОСОБА_10 не знаходився в якомусь юридично значимому емоційному стані, який міг суттєво вплинути на його свідомість та психічну діяльність.

- Згідно висновку амбулаторної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №28 від 19.01.2021 року особистість неповнолітнього ОСОБА_10 інтелектуально зріла, здатна до свідомого контролю за своєю поведінкою, здійснюваних вчинків і дій, їх корекції та прогнозування можливих наслідків, в тому числі і правових. Підекспертний характеризується певними характерологічними загостреннями характеру змішаного типу з перевагою істеро-нестійких рис. Індивідуально-психологічні особливості підекспертного, сприяючи формуванню асоціальних стереотипів реагування, могли впливати на його поведінку у досліджуваній у справі ситуації, але не знижувати підконтрольність поведінки свідомості та здатності розуміти характер дій, що коїть та їх можливі наслідки. Випробуваний у досліджуваній кримінальній ситуації не знаходився у якомусь юридично значимому емоційному стані, в тому числі і в стані фізіологічного афекту, який міг би суттєво вплинути на його свідомість та поведінку.

ОСОБА_10 протягом життя на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждав, в тому числі і в період часу, що стосується вчиненню кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, у тимчасовому хворобливому розладу психічної діяльності не перебував, у зв`язку з чим був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_10 на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки також не страждає, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебуває, за своїм психічним станом здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, може постати перед судом.

- Згідно висновку амбулаторної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №29 від 19.01.2021 року особистість ОСОБА_11 інтелектуально зріла, здатна до свідомого контролю за своєю поведінкою, здійснюваними вчинками і діями, їх корекцією та прогнозуванням можливих наслідків, в тому числі і правових. Підекспертний не виявляє будь-яких індивідуально-психологічних особливостей, які могли вплинути на його поведінку при вчинення інкримінованого йому діяння. Властиві підозрюваному індивідуально-психологічні особливості, сприяючи формуванню асоціальних стереотипів реагування, могли впливати на його поведінку у досліджуваній у справі ситуації, але не знижувати підконтрольність поведінки свідомості та здатності розуміти характер дій, що коїть та їх можливі наслідки. ОСОБА_11 у досліджуваній кримінальній ситуації не знаходився у якомусь юридично значимому емоційному стані, в тому числі і в стані фізіологічного афекту, який міг би суттєво вплинути на його свідомість та поведінку. Дії його носили всіляко цілеспрямований характер, були заздалегідь сплановані, обумовлені кримінальною мотивацією. Аналіз особистісних структур учасників досліджуваної у справі ситуації дозволяє зробити висновок, що в ієрархії кримінальної взаємодії ОСОБА_11 займав біль залежну позицію, поступаючись і керуючись лідерством ОСОБА_10 .

ОСОБА_11 протягом життя на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждав, в тому числі і в період часу, що стосується вчиненню кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, у тимчасовому хворобливому розладу психічної діяльності не перебував, у зв`язку з чим був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_11 на хронічне психічне захворювання, недоумство та інший хворобливий стан психіки також не страждає, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебуває, за своїм психічним станом здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, може постати перед судом.

Суд 1-ої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п. 6,12 ч.2 ст.115; ч.3 ст.289, ч.2 ст.194 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинувачених за:

- ч.4 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень;

- п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство), вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб;

- ч.3 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, яке небезпечне для життя;

- ч.2 ст.194 КК України, як умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

При цьому, суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав ці докази.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що судовий розгляд проходив упереджено, матеріали справи не містять доказів його винуватості, а також судом першої інстанції було порушено його право на захист і при вирішенні питання про можливість розгляду справи в порядку ст.349 КПК України не встановив, чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст встановлених судом обставин і чи немає сумнівів щодо добровільності їх позиції, апеляційним судом встановлено наступне.

Так, в судовому засіданні від 13.07.2021 року головуючим суддею поставлено на обговорення з`ясування обсягу доказів та порядку їх дослідження. (Т.1 а.с. 162) та прийнято рішення розпочати дослідження доказів з допиту обвинувачених.

В судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 , змінивши свою позицію під час судового слідства, свою вину визнав та пояснив, що 15.12.2020 року приблизно о першій годині ночі разом з ОСОБА_11 вирішили прогулятися у м. Южне, ходили по вулицям, думали як вирішити питання з грошима, оскільки, були великі борги, побачили таксі, в якому знаходилася жінка, вони сіли в автомобіль, він позаду водія, ОСОБА_11 розмістився на передньому пасажирському сидінні, поїхали в с. Любопіль, коли зупинилися, він приставив ніж до горла потерпілої ближче до вуха, утримуючи її лівою рукою за щелепу, жінка відкинулася на сидіння, почала чинити опір, рефлекторно він наніс удар ножем, який кинув уперед. Ніж впав, ОСОБА_11 підняв його, наніс ще пару ударів, потерпіла стала виходи з автомобілю, осідати на землю, дихаючи зі свистом, вона лежала на спині обличчям вгору. Вони відтягли тіло в сторону від автомобілю, залишили в провулку посередині ґрунтової дороги, після чого повернулися до машини, ОСОБА_11 став вимивати машину, відтирати ганчіркою кров, потім вони сіли в автомобіль, ОСОБА_11 був за кермом, та поїхали у м. Одесу, по дорозі зупинилися біля магазину, купили горілку, чотири пачки цигарок, ОСОБА_11 дав йому 1500 гривень, якими він розраховувався, після чого виїхали в поле неподалік від залізниці, облили автомобіль горілкою, підпалили, потім викликали таксі, повернулися в Южне. Після скоєного більше с ОСОБА_11 не спілкувалися.

Вину у скоєнні кримінальних правопорушень визнає повністю, усвідомлюючи протиправність своїх дій, дав покази, які співпадають з пред`явленим обвинуваченням, висловлюючи щире каяття та не оспорюючи кваліфікацію дій, просив вибачення у потерпілої. Причину вчинення кримінального правопорушення пояснив тяжким матеріальним становищем, борговими відносинами, які виникли з отриманням кредиту, які він брав, щоб відкрити свою справу, запевняючи, що на теперішній час зробив висновки.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 про те, що судом першої не допитано свідків, та експертів, показання яких мали істотне значення для розгляду кримінального провадження.

Так, колегія суддів враховує, що згідно положень ст. 349 КПК України, при встановленні порядку дослідження доказів після роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення головуючий надає стороні обвинувачення та стороні захисту право проголосити вступні промови. У вступній промові зазначається, якими доказами сторона підтверджуватиме наведені нею обставини, порядок дослідження доказів, а також може бути зазначена позиція сторони. Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

Як слідує зі змісту положень п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, крім іншого, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), обов`язок доказування якої, відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Суд, за власною ініціативою, не може збирати докази, а лише надає ним оцінку.

Після допиту ОСОБА_10 в судовому засіданні від 21.09.2022 року (Т.3 а.с. 90-97), судом були досліджені всі письмові докази, в подальшому, під час встановлення порядку дослідження доказів в судовому засіданні від 26.07.2023 року (Т.4 а.с. 11-12) клопотань про необхідність виклику та допиту свідків сторона обвинувачення не заявляла, так само не заявляли даного клопотання інші учасники справи.

На підставі викладеного, оскільки обсяг доказів, які були досліджені у судовому засіданні сторона обвинувачення вважала достатнім, відмовившись від допиту свідків, зазначених в реєстрі матеріалів досудового розслідування, мотивуючи тим, що свідки не були очевидцями скоєних кримінальних правопорушень, тобто прямі свідки відсутні, більш суттєвого нічого повідомити не можуть, більш того, обвинувачені не заперечували тієї обставини, що купували в магазині горілку, викликали на дорозі таксі, суд 1-ої інстанції прийшов висновку не проводити допит свідків.

При цьому, сторона захисту не наполягала на допиті свідків та відтворенні відео матеріалів, у зв`язку з чим відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд, за відсутністю заперечень учасників судового провадження та за відсутністю клопотань щодо доповнення судового розгляду, дослідження інших доказів в повному обсязі, а саме не проводив допит свідків, оскільки отримані у судовому засіданні свідчення обвинувачених повністю відповідають фактичним обставинам скоєних кримінальних правопорушень в обсязі пред`явленого обвинувачення, та докази, досліджені судом, ніким із учасників процесу не оспорюються.

Поміж тим, обвинувачений ОСОБА_10 в апеляційній скарзі не зазначив, як могли вплинути на кінцевий висновок у цій справі покази свідків, експертів, не зазначено можливості встановлення за допомогою цих показань нових обставин, аніж ті, що встановлені іншими письмовими доказами у справі, дослідженими судом.

Натомість, в апеляційній скарзі та доповненнях обвинувачений ОСОБА_10 не навів переконливих доводів про те, що судом 1-ої інстанції оцінка доказів надана із порушенням вимог КПК України, оскільки апеляційний суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні дотримано вимог статей 10, 22 КПК, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті відповідно до вимог закону.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 та ч.2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано належної суді письмовим матеріалам, які були долучені під час розгляду провадження судом першої інстанції та не допитано свідків, експертів, не можуть бути визнані такими, щоб слугували підставою для скасування вироку.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_13 просив вирок скасувати та ухвалити новий, яким виправдати обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.2 ст.194 КК України, посилаючись на відсутність в діях обвинувачених ОСОБА_18 та ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ст. 194 ч.2 КК України, оскільки, на момент знищення, автомобіль потерпілої ОСОБА_16 «Renault Megane», д/н НОМЕР_2 , був вже викрадений та вийшов з володіння потерпілої, внаслідок незаконного заволодіння, а несприятливі наслідки для потерпілої, у вигляді його наступного знищення шляхом підпалу, повністю передбачені складом вчиненого обвинуваченими злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Колегія суддів визнає такі доводи необґрунтованими, з огляду на таке.

У даному випадку предметом злочинного посягання є рухоме майно, а саме автомобіль марки «Renault Meganе», крім того обвинувачені у судовому засіданні не оспорювали факт знищення транспортного засобу шляхом підпалу, що також підтверджується висновком експертизи за №07/83/15.12.2020 від 25.03.2021 року, у зв`язку з чим колегія суддів вважає безпідставним зауваження сторони захисту щодо кваліфікації дій ОСОБА_11 за ст.194 ч.2 КК України.

Під незаконним заволодінням транспортним засобом (ст. 289 КК) слід розуміти умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз. Цей злочин визнається закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним. Незаконне заволодіння транспортним засобом означає, що винна особа не має права використовувати транспортний засіб для поїздки на ньому. Суб`єктивна сторона злочину характеризується лише умисною формою вини у вигляді прямого умислу. При незаконному заволодінні транспортним засобом винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння та бажає його вчинити. Мотив і мета цього злочину можуть бути різноманітними і на кваліфікацію не впливають.

У даній справі, з моменту заволодіння автомобілем марки «Renault Meganе» злочин щодо незаконного заволодіння транспортним засобом був закінчений.

При цьому, злочин, передбачений ч.2 ст.194 КК України, а саме умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу, скоєний ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з метою приховати раніше вчинені злочини.

Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 повністю визнав свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні, не змінюючи своїх показів, даних у ході досудового розслідування, та пояснив, що 15 грудня 2020 року разом з ОСОБА_10 , знаходячись у м. Южне, вийшли о першій годині ночі на вулицю для вчинення крадіжки, для цього ОСОБА_10 з дому взяв з собою інструмент, два ножі, ключ, які поклав до свого рюкзака. Гуляючи по вулиці у м. Южне, намагалися зламати магазин відкруткою з метою викрасти гроші, але нічого не вийшло, ОСОБА_10 запросив піти далі, вони підійшли до місця, де стояли таксі, де ОСОБА_10 запропонував йому сісти в таксі, на що він погодився. Вони разом сіли до автомобілю, ОСОБА_10 одразу сів на заднє сидіння, вказав жінці-водію куди їхати с Любопіль. Під час поїздки жінка цікавилася, де працював ОСОБА_10 , а він мовчки сидів на передньому пасажирському сидінні. ОСОБА_10 в телефоні дивився мапу, вони заїхали в глуш, де нікого не було, зупинилися, після чого ОСОБА_10 наніс потерпілій удар в вухо справа кухонним ножем, який вони взяли з собою, потім почав її різати хаотично вниз по тілу, в машині було широке місце, можливо було підвестися, розвернутися, ніж випав з рук ОСОБА_10 , він в свою чергу підняв його та наніс таксистці ще один удар. Потерпіла вийшла з машини, потім стала втрачати свідомість, він підбіг до неї, підтримував, щоб не впала, ОСОБА_10 залишився біля тіла потерпілої, а він пішов відмивати машину від крові, після чого сів за кермо, так як вміє керувати, розвернув автомобіль в сторону дороги, тіло потерпілої відтягнули вниз у провулок, де залишили на дорозі, потім ОСОБА_10 сів позаду в автомобіль, він сів за кермо та поїхали в м. Одесу, як сказав ОСОБА_10 , зупинилися біля магазину, купили пляшку горілки, цигарки, за товар розраховувався ОСОБА_10 грошима, які він знайшов в гаманці потерпілої у сумі 1500 гривень та передав ОСОБА_10 . Потім ОСОБА_10 дістав свій телефон, показав йому місце на кладовищі, вони поїхали в сторону кладовища, припаркувалися біля обриву, де зняли свої речі, угнаний автомобіль облили горілкою, ОСОБА_10 зі сторони багажнику, він передню частину, після чого підпалили запальничками, які були з ними, почекали 20 хвилин, поки машина горіла, свій одяг він залишив в автомобілі, інші речі викинули в альтфатер, залишили тільки рюкзаки, ніж закопали біля огорожі, телефон зламали, де спалили машину, після чого викликали таксі, повернулися до м. Южне, прийшли до ОСОБА_10 додому, де він проживав.

Вину у скоєнні кримінальних правопорушень визнав повністю, усвідомлюючи протиправність своїх дій, дав покази, які співпадають з пред`явленим обвинуваченням, висловлюючи щире каяття та не оспорюючи кваліфікацію дій, просив вибачення у потерпілої. Причину вчинення кримінального правопорушення пояснив тяжким матеріальним становищем, що у нього був великий боргу сумі 55 тис. гривень по кредитам, які на нього «повісив» ОСОБА_10 , кредитори дзвонили, потрібно було повертати гроші, вказуючи, що ініціатором був ОСОБА_10 , який планував, вказував куди їхати, де зупинитися, до цих подій ОСОБА_10 тренувався на ньому, як приставляти ніж до горла, на слідчому експерименті добровільно розповів про обставини скоєних злочинів.

Таким чином, під час судового розгляду судом 1-ої інстанції ретельно були досліджені та проаналізовані всі доводи сторони захисту щодо встановлення обставин провадження, та надана ним оцінка. Апеляційним судом не надається інша оцінка доказам у справі, у зв`язку з чим немає необхідності у повторному дослідженні всіх письмових доказів кримінального провадження.

При цьому сам по собі факт подачі на вирок апеляційної скарги із вимогою про його скасування не свідчить про те, що суд апеляційної інстанції автоматично зобов`язаний переглянути справу у повному обсязі, як це здійснював суд першої інстанції.

Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі №127/14811/17 (провадження 51-5046км20).

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши і проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих ним злочинів і правильно кваліфікував їх дії за ч.4 ст.187, п.п. 6,12 ч.2 ст.115; ч.3 ст.289, ч.2 ст.194 КК України.

Зазначені у вироку докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх достовірності, а доводи сторони захисту про протилежне, колегія суддів вважає безпідставними.

Частиною 2 ст. 17 КПК передбачено, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання апеляційного суду, у кримінальному провадженні щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, суд 1-ої інстанції обґрунтовано висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Таким чином, у вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень статті 94 КПК.

В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Наведені стороною захисту обставини не відносяться до тих, які б підлягали до безумовного скасування судового рішення, а тому колегією суддів визнаються необґрунтованими. Суперечностей у доказах колегією суддів не встановлено, а тому додаткових досліджень не потребувалося.

Водночас, ОСОБА_10 заявив вимоги про призначення нового розгляду кримінального провадження в суді 1-ої інстанції.

Апеляційний суд враховує, що перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції визначений ст. 415 КПК України, а саме, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:

1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;

3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Натомість, в апеляційній скарзі, та поясненнях в судовому засіданні апеляційного суду, захист ОСОБА_10 не наводить жодних, вказаних вище підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, в той час коли доводи апеляційної скарги стосуються незгоди із встановленими фактичними обставинами справи, оцінки доказів, а вказані вище порушення вимог КПК, під час апеляційного розгляду не встановлені.

Прокурор Доброславської окружної прокуратури ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями просив вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, вирішення цивільного позову та стягнення процесуальних витрат та ухвалити в цій частині новий вирок.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 420 КПК України, ухвалення апеляційним судом свого вироку можливе лише за необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення, збільшення обсягу обвинувачення, а також необхідності застосування більш суворого покарання.

Дослідивши зміст апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Прокурор в апеляційній скарзі вказує на те, що санкція ч. 2 ст. 194 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 10 років позбавлення волі.

Отже, при призначенні покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України ОСОБА_19 та ОСОБА_10 суд першої інстанції повинен був призначити покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років позбавлення волі, оскільки підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом під час судового розгляду кримінального провадження не встановлені.

Апеляційний суд визнає такі доводи обґрунтованими, однак звертає увагу прокурора ОСОБА_8 на те, що саме він в тексті письмової промови в судових дебатах (Т.4 а.с. 27) просив призначити ОСОБА_19 та ОСОБА_10 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

Крім того, обвинуваченому ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 187 КК України та ч. 3 ст. 289 КК України призначено однаковий вид та розмір покарання, а саме 9 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Санкція ч. 4 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від 8 до 15 років позбавлення волі із конфіскацією майна, санкція ч. 3 ст. 289 КК України - від 7 до 12 років з конфіскацією майна або без такої.

Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду пни від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) Кримінального кодексу України.

Таким чином, суд призначаючи покарання за вказаними статтями не в максимальних межах, призначив однаковий вид та розмір покарання (по 9 років позбавлення волі без конфіскації майна), після чого за правилами ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання визначив шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, що суперечить вищевказаним вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на встановлені порушення, вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню із постановленням в цій частині нового вироку, яким необхідно призначити ОСОБА_11 покарання:

- за ч.4 ст.187 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- ч.3 ст.289 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- ч.2 ст.194 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_11 остаточне покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацію майна.

Призначити ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст.ст.102, 103 КК України:

- за ч.4 ст.187 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- ч.3 ст.289 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- ч.2 ст.194 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70, ст.103 КК України призначити ОСОБА_10 остаточне покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у вигляді 14 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_13 стосовно суворості призначеного обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що за правилам ст.65 ч.2 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Злочин, передбачений статтею 115 КК України, становить підвищену суспільну небезпеку, оскільки життя та здоров`я людини є найвищою цінністю і це право є невід`ємним, невідчужуваним, непорушним і захищається державою.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд 1-ої інстанції прийняв до уваги характер та ступінь тяжкості, суспільну небезпечність вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не має постійного заробітку, не навчається, однак в матеріалах судового провадження наявна характеристика відносно ОСОБА_11 , надана директором НВК (зосш №2-центр - ПТУ) відповідно якої за період навчання він виявив себе як учень, що навчається на середньому та низькому рівні, може підлягати впливу, те, що матір ОСОБА_11 страждає на тяжке захворювання.

Також суд 1-ої інстанції врахував наявність міцних соціальних зв`язків, негативне відношення обвинуваченого до скоєного діяння, те, що він публічно вибачався перед потерпілою, що свідчить про усвідомлення своєї провини, часткове відшкодування завданого збитку.

До обставин, які пом`якшують покарання, передбачені ст.66 ч.1 п.1 КК України, суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що підтверджується проведеним на досудовому розслідуванні слідчим експериментом, в ході якого ОСОБА_11 давав визнавальні, викриваючі покази та в подальшому не змінив свою позицію.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Доводи захисту про неврахування судом першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_19 , щирого каяття, думки прокурора та захисника в судових дебатах, поведінки на досудовому слідстві, апеляційний суд вважає їх вочевидь неспроможними, оскільки всі ці дані були враховані при постановленні вироку.

Щодо доводів захисника про те, що, в ході розгляду справи до матеріалів кримінального провадження були долучені медичні документи, які підтверджують онкологічну хворобу матері обвинуваченого ОСОБА_18 - ОСОБА_21 на злоякісну пухлину молочної залози, та документи, які підтверджують участь батька обвинуваченого ОСОБА_18 - ОСОБА_22 штаб-сержанта військової частини НОМЕР_3 у бойових діях, які також впливають на вид та розмір покарання, апеляційний суд визнає їх необґрунтованими, оскільки санкція ч.2 ст.115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, при цьому обвинуваченому на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим необхідно призначити остаточне покарання, у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацію майна, що повністю відповідає фактичним обставинам справи, його особі, а також ставленню до вчиненого та наслідків злочину смерті людини.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд 1-ої інстанції прийняв до уваги характер та ступінь тяжкості, суспільну небезпечність вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив злочин, будучи неповнолітнім, не працевлаштований, позитивно характеризується за місцем навчання в АШГ №23 м. Южне та за місцем реєстрації, що знайшло своє документальне підтвердження у ході судового засідання, має міцні соціальні зв`язки, ту обставину, що неповнолітній виховувався у благополучній, забезпеченій сім`ї, у повній родині, але як вбачається батько не зміг контролювати поведінку сина, як і не зміг дати логічного пояснення щодо вчинених дій його сином.

Також суд 1-ої інстанції врахував негативне відношення обвинуваченого до скоєного, те, що він просив вибачення у потерпілої за вчинене, особливості його особи відповідно висновку амбулаторної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи за №28 від 19.01.2021р., ініціативу та домінуючу роль при вчиненні злочинів, однак суд не вбачав дієвого каяття, оскільки на досудовому розслідуванні обвинувачений вину не визнавав, висуваючи свою версію, вигороджуючи себе та перекладаючи тягар вини на ОСОБА_11 , але в подальшому змінив покази, пояснюючи тим, що усвідомив свою провину.

До обставин, які пом`якшують покарання, передбачені ст.66 ч.1 п.3 КК України, суд відніс вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що виправлення обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 неможливо без ізоляції від суспільства, що відповідає фактичним обставинам справи, даним про їх особи, а також ставленню до вчиненого.

Апеляційний суд вважає, що призначення вказаного покарання, буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного злочину, їх обставинам, особам обвинувачених, а також не тільки меті покарання передбаченого ст. 50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

Разом з цим, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи прокурора про те, що, при призначенні покарання ОСОБА_19 за ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України судом не зазначено, що призначено покарання у виді конфіскації всього майна ОСОБА_18 .

Так, відповідно до положень частин 1 та 2 статті 59 Кримінального кодексу України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини.

Оскільки судом 1-ої інстанції призначено додаткове покарання ОСОБА_19 у виді конфіскації майна, а не його конкретної частини, то апеляційний суд не вбачається підстав для зазначення у вироку, що призначено покарання у виді конфіскації всього майна ОСОБА_18 .

Також, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи прокурора про те, що оскільки на час ухвалення вироку ОСОБА_10 досяг повноліття, відносно нього постановлено обвинувальний вирок, а відтак суд мав прийняти рішення стягнути з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в рівних частках на користь держави процесуальні витрати у загальній сумі 90869,63 гривень, пов`язаних із проведенням експертиз під час досудового розслідування, тобто 45434,82 грн. з кожного.

Так, процесуальні витрати - це визначені у законі грошові витрати, які понесли сторони та інші учасники кримінального провадження у зв`язку зі здійсненням провадження, які можуть бути стягнуті з обвинуваченого, на розслідування справи якого були затрачені, або звернені на рахунок держави.

Відповідно до положень ч. 2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Аналізуючи вищенаведену норму закону, можна дійти висновку, що законодавець чітко ставить вимогу перед судом у разі постановлення обвинувального вироку про необхідність стягнення з винної особи усіх документально підтверджених витрат на проведення експертиз у рамках кримінального провадження.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування було призначено ряд експертиз. Загальна вартість вказаних експертиз становить 90869,63 грн.

Таким чином, оскільки в цьому кримінальному провадженні було призначено та проведено ряд експертних досліджень, вартість яких документально підтверджена, то витрати понесені на їх проведення у розумінні вимог ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню із особи, визнаної винуватою та засудженої вироком місцевого суду.

Водночас, відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зазначено, що у справах щодо неповнолітніх, судові витрати можуть бути покладені в передбаченому законом порядку на їх батьків (усиновителів), опікунів або піклувальників.

Судом першої інстанції при постановленні вироку було стягнуто з ОСОБА_11 , законного представника ОСОБА_15 в рівних частках на користь держави процесуальні витрати у загальній сумі 90869,63 гривень, пов`язаних із проведенням експертиз під час досудового розслідування, тобто 45434,82 грн. з кожного, що на думку колегії суддів відповідає вимогам КПК України, оскільки ОСОБА_10 інкриміновані злочини вчинені у неповнолітньому віці.

При цьому, ототожнення прокурором понять «матеріальна шкода» та «процесуальні витрати», при обґрунтуванні своєї позиції, є вочевидь, хибною.

Щодо доводів зміненої апеляційної скарги прокурора про те, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність при вирішенні цивільного позову із посиланням на те, що на час ухвалення вироку ОСОБА_10 досяг повноліття та повної цивільної дієздатності, а отже, на думку прокурора, шкода підлягає відшкодуванню з ОСОБА_10 самостійно на загальних підставах разом з ОСОБА_20 , апеляційний суд визнає їх частково обґрунтованими, з огляду на наступне.

За правилами ст. 128 КПК України під час кримінального провадження до початку судового розгляду особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом в КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За правилами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з оскарженим вироком, в частині розгляду цивільного позову потерпілої, районний суд не дотримався наведених вище вимог, а тому оскаржений вирок районного суду в цій частині не можна вважати законним і обґрунтованим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_14 звернулась до районного суду з цивільним позовом до ОСОБА_10 , законних представників ОСОБА_15 , ОСОБА_26 , ОСОБА_11 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину (Т.1 а.с. 118-124).

Позовні вимоги викладені наступним чином:

- стягнути з ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_26 на користь ОСОБА_14 суму матеріальних збитків, у розмірі 279150 грн. 20 коп., що були завдані ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в результаті вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 289, п.п.6 ,12 ч. 2 ст. 115 КК України.

- стягнути з ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_26 на користь ОСОБА_14 моральну шкоду у розмірі 1500000 грн., що була завдана злочинними діями ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

- стягнути з Відповідачів на користь Позивачки судові витрати понесенні останньою при розгляді справи, а також витрати на правничу допомогу.

За наслідками розгляду цивільного позову, суд вирішив позов потерпілої ОСОБА_14 про відшкодування на її користь завданої матеріальної шкоди у розмірі 279150,20 грн., моральної шкоди у сумі 1500000 гривень та витрати на правову допомогу задовольнити частково, а саме в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди задовольнити у повному обсязі; в частині відшкодування моральної шкоди у сумі 500 тис. гривень, за підстав викладених в мотивувальній частині вироку.

Стягнуто з ОСОБА_11 , законного представника ОСОБА_15 в рівних частках з кожного на користь потерпілої ОСОБА_14 , матеріального збитку у розмірі 279150,20 гривень, моральної шкоди у сумі 500 тис. гривень.

Цивільний позов потерпілої заявлений про відшкодування витрат на правову допомогу - залишений без розгляду за підстав викладених в мотивувальній частині вироку.

Частиною 2 ст. 374 КПК України передбачено, що в разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови в ньому, залишення його без розгляду, а також мотиви його вирішення та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Залишення цивільного позову без розгляду можливе лише у випадку виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчиненого кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 129 КПК України), а також у разі неприбуття в судове засідання цивільного позивача (ч. 1 ст. 326 цього Кодексу).

Проте, приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд 1-ої інстанції не звернув належної уваги на те, що цивільний позов потерпілої був поданий до чотирьох відповідачів: ОСОБА_10 , його законних представників - ОСОБА_15 , ОСОБА_26 , та ОСОБА_11 ..

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_7 від 13.08.2022 року ОСОБА_26 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис №236 (Т.3 а.с. 86).

Рішення про заміну відповідача ОСОБА_26 або виключення її з числа відповідачів, судом 1-ої інстанції не приймалось.

Натомість, підстави, з яких прокурор просить скасувати вирок в частині вирішення цивільного позову, не були предметом розгляду суду 1-ої інстанції та зі змісту позову вбачається, що потерпілою ОСОБА_14 заявлялись вимоги до законних представників ОСОБА_10 - ОСОБА_15 , ОСОБА_26 .

Оскільки апеляційна скарга в частині вирішення цивільного позову подана прокурором, проте обвинуваченими чи потерпілою не подавалась, апеляційний суд позбавлений можливості вирішити цивільний позов по суті з підстав, які не заявлялись потерпілою та відносно яких судом докази не досліджувались та учасниками провадження заперечення не подавались.

За наявності зазначеного вище допущеного районним судом істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, вирок районного суду, в частині вирішення питання щодо цивільного позову, не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню в цій частині. Оскільки порушення вимог кримінального процесуального закону було допущене у ході судового розгляду в суді першої інстанції і саме цей суд має повноваження на вчинення процесуальних дій, направлених на усунення порушень, на які вказано вище, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунення зазначеного порушення вимог кримінального процесуального закону в ході апеляційного розгляду справи, а тому вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, вирок районного суду в частині вирішення цивільного позову скасувати, призначити новий розгляд цивільного позову потерпілої в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вказані порушення КПК України, допущенні районним судом, перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок в частині цивільного позову, а тому це порушення визнається судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке передбачено ч. 1 ст. 412 КПК України.

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурорапідлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасуванню із призначенням нового розгляду цивільного позову потерпілої ОСОБА_14 в порядку цивільного судочинства у тому ж суді в іншому складі суду.

Таким чином, ретельно перевіривши всі доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_13 апеляційний суд вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, водночас апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового вироку з підстав, викладених в мотивувальній частині вироку апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 376, 404, 405, 407, 412, 419, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями прокурора Доброславської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 04.10.2023 року, яким ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п. 6,12 ч.2 ст.115; ч.3 ст.289, ч.2 ст.194 КК України, та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнаний винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п. 6,12 ч.2 ст.115; ч.3 ст.289, ч.2 ст.194 КК України, - в частині призначення покарання скасувати.

Постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання:

- за ч.4 ст.187 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- ч.3 ст.289 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- ч.2 ст.194 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_11 остаточне покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у вигляді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацію майна.

Призначити ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст.ст.102, 103 КК України:

- за ч.4 ст.187 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України у вигляді 14 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- ч.3 ст.289 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- ч.2 ст.194 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70, ст.103 КК України призначити ОСОБА_10 остаточне покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у вигляді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Призначити новий розгляд цивільного позову потерпілої ОСОБА_14 про відшкодування на її користь завданої матеріальної, моральної шкоди в порядку цивільного судочинства у тому ж суді, в іншому складі суду.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з моменту набрання ним законної сили, а засудженими з моменту отримання його копії, в частині призначення нового судового розгляду цивільного позову касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4