Дата документу 02.12.2025 Справа № 337/13/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/980/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/13/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.190 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2025 року про звільнення від кримінальної відповідальності

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який проживає у АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст.190 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження щодо нього,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою суду ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження щодо нього закрито.

В апеляційній скарзі прокурор просив ухвалу скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з моменту вчинення кримінальних правопорушень до оголошення обвинуваченого у розшук минуло 8 місяців та з моменту відновлення провадження до ухвалення судом оскаржуваного рішення минув 1 рік 6 місяців, що загалом становить 2 роки 2 місяці. З огляду на викладене вважав, що строки давності, передбачені п.3 ч.1 ст.49 КК, не минули, оскільки обвинувачений ухилявся від явки до суду, що є підставою для їх зупинення. Вказані обставини підтверджено ухвалою суду про розшук обвинуваченого ОСОБА_8 . Крім того суд вказав на те, що прокурором не надано відомостей стосовно заходів, які вживались до розшуку обвинуваченого та встановлення його місцезнаходження. Разом з цим, орган, що здійснює оперативно-розшукові заходи, інформує відповідний суд, за ухвалою якого особу оголошено у розшук, про їх проведення та результати. В свою чергу суд для належного вирішення питання та усунення можливих суперечностей не зобов`язував прокурора витребувати оперативно-розшукову справу щодо розшуку ОСОБА_8 та з власної ініціативи відповідну ОРС також не витребував.

У судове засідання апеляційної інстанції потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явились. Враховуючи дані обставини та відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК апеляційний суд провів апеляційний розгляд без участі потерпілих.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти скарги та просили залишити ухвалу суду без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані не були.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 інкриміновано скоєння кримінальних правопорушень за ч.2 ст.190 КК, за які передбачено максимально можливе покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років.

Тобто вчинені ОСОБА_8 кримінальні правопорушення у відповідності до положень ч.4 ст.12 КК є нетяжкими злочинами.

Згідно п.3 ч.1 ст.49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Положення частини 2 статті 49 КК передбачають, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

У разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною 1 статті 49 КК, подовженого на період ухилення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі №735/1121/20, провадження №13-26кс22).

Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному в постанові від 05 квітня 2021 року у справі №328/1109/19 (провадження №51-5464кмо20) під ухиленням від слідства або суду з огляду на положення ч.2 ст.49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, імітація своєї смерті тощо).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 29 грудня 2018 року ОСОБА_8 у встановленому законом порядку було вручено копії обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування та цивільних позовів, відтак останній набув статусу обвинуваченого, про що свідчить наявність розписки про отримання вказаних документів в матеріалах провадження, та відповідно до п.1 ч.7 ст.42 КПК ОСОБА_8 був зобов`язаний з`являтися за викликом до суду.

29 грудня 2018 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 направлений до суду для розгляду по суті.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений неодноразово викликався до суду для участі в судових засіданнях, а саме 16 січня 2019 року, 06 лютого 2019 року, 18 березня 2019 року, 25 квітня 2019 року, однак до суду не з`являвся, причини неявки не повідомляв.

В матеріалах провадження наявні конверти з повістками, які були скеровані за адресами місця реєстрації та проживання ОСОБА_8 . Вказані судові повістки повернуті до суду за закінченням терміну зберігання. Також наявне рекомендоване повідомлення про вручення 15 березня 2019 року поштового відправлення (судової повістки про виклик до суду на 18 березня 2019 року) батьку обвинуваченого ОСОБА_12 , що відповідає положенням ч.2 ст.135 КПК щодо порядку здійснення виклику у кримінальному провадженні.

Крім того у зв`язку з неявками обвинуваченого до суду за клопотанням прокурора ухвалою суду від 18 березня 2019 року до обвинуваченого ОСОБА_8 застосований примусовий привід в судове засідання, призначене на 25 квітня 2019 року, який не був виконаний через неможливість встановлення місцезнаходження обвинуваченого.

У зв`язку з цим суд, встановивши факт ухилення обвинуваченого від явки до суду, відповідно до вимог ст.335 КПК ухвалою від 25 квітня 2019 року оголосив обвинуваченого ОСОБА_8 у розшук.

На виконання вказаної ухвали суду відділом поліції 12 травня 2019 року було заведено оперативно-розшукову справу з розшуку обвинуваченого ОСОБА_8 , який переховується від суду, про що було поінформовано суд.

Впродовж 2019-2024 років органом поліції вживалися заходи з розшуку ОСОБА_8 , однак встановити місцезнаходження останнього не видалось можливим.

21 березня 2024 року працівниками поліції було встановлено місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_8 та доставлено його до суду, у зв`язку з чим в цей же день ухвалою суду провадження було відновлено та призначено підготовче судове засідання.

Таким чином з моменту вчинення ОСОБА_8 останнього епізоду кримінального правопорушення (кінець вересня 2018 року) до оголошення його у розшук та заведення оперативно-розшукової справи (12 травня 2019 року) минуло 7 місяців 12 днів, а з моменту відновлення провадження (21 березня 2024 року) до ухвалення судом рішення (25 вересня 2025 року) минув 1 рік 6 місяців 4 дні, що загалом становить 2 роки 1 місяць 16 днів.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений пояснив, що до лютого 2019 року він проживав у АДРЕСА_2 , після чого він проживав у м.Києві, а потім у м.Миколаєві, у 2020 році він повернувся до м.Запоріжжя та постійно проживав по АДРЕСА_1 , при цьому також повідомив, що навесні 2019 року він змінив номер мобільного телефону.

З врахуванням вказаних обставин, а саме фактів умисного вчинення ОСОБА_8 дій, спрямованих на ухилення від суду (неодноразова протягом 2019-2024 років зміна місця проживання, а також зміна номеру мобільного телефону), дані обставини виключають закінчення строків давності, визначених в ч.1 ст.49 КК, оскільки, з урахуванням часу перебування обвинуваченого у розшуку, станом на час ухвалення судом першої інстанції рішення про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього, передбачені п.3 ч.1 ст.49 КК строки давності не минули.

Тому рішення місцевого суду про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК та закриття кримінального провадження у порядку, передбаченому п.1 ч.2 ст.284 КПК, є передчасним, оскільки суперечить положенням ч.2 ст.49 КК.

До того ж слід відмітити, що суд першої інстанції допустився протиріч, оскільки спочатку суд оголосив ОСОБА_8 в розшук через ухилення останнього від явки до суду, а в подальшому, звільняючи його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, зазначив, що жодних умисних дій, вчинених ОСОБА_8 , з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєні злочини, суд не встановив.

Допущені судом порушення кримінального та кримінального процесуального законів перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412, п.2 ч.1 ст.413 КПК є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Виходячи з наведеного колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу суду першої інстанцій не можна визнати законною та обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що обумовлює задоволення апеляційної скарги прокурора.

При новому розгляді провадження суду першої інстанції необхідно ретельно проаналізувати доводи апеляційної скарги прокурора та ухвалити законне, обґрунтоване та належно вмотивоване судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2025 року про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.190 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження щодо нього скасувати.

Призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4