Справа № 646/1904/18
Провадження № 1-кп/553/87/2026
У Х В А Л А

Іменем України

20.01.2026м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Полтаві кримінальне провадження № 0000136 від 19.01.2018 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Подільського районного суду міста Полтави перебуває вказане кримінальне провадження.

Ухвалою суду від 27.07.2025 кримінальне провадження зупинене до розшуку обвинуваченого.

Ухвалою Подільського районного суду м. Полтави від 14.01.2025 кримінальне провадження зупинене до розшуку обвинуваченого з наданням дозволу на затримання обвинуваченого з метою його приводу у судове засідання для розгляду клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

19.01.2026 через канцелярію суду від ВП №1 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області надійшов лист, з якого вбачається що місцезнаходження ОСОБА_3 було встановлено та його затримано.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів. В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 ст. 185 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того зазначила, що ОСОБА_3 виявляє загальну антисоціальну направленість обвинуваченого, не проживає за місцем реєстрації, крім цього, у ОСОБА_3 відсутні стійкі соціальні зв`язки, має хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю та опіоїдів згідно з висновком психіатричної експертизи від 27.03.2018 № 283, ухиляється від явки до суду, перешкоджаючи розгляду справи у розумні строки, що свідчить про неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки та запобігання вказаним ризикам (п.1, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України). Інші запобіжні заходи, в тому числі й у виді цілодобового домашнього арешту, не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки та унеможливлення існування ризиків, передбачених п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник заперечували проти клопотання прокурора.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

При вирішенні клопотання суд враховує наступне.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення тощо.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177,178,183 КПК України.

Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

При цьому, виходячи зі змісту статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні, за своїм правовим значенням. Крім того, обрання є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження вторинна стадія, яка наступає за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується. Вказана позиція висловлена в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 505/2898/19 від 23.01.2020.

За таких обставин, суд має вирішити питання доцільності застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, надаючи оцінку того чи існують заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Водночас, вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, на які посилається прокурор, суд вказує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Згідно з положеннями пункту 4 частини 2 статті 183 КПУ України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері

обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Суд при вирішенні питання щодо доцільності застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вислухавши думку сторін кримінального провадження, оцінивши суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, вважає, що на даний час жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти ризикам, передбаченим п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, будь-яких відомостей щодо неможливості його тримання під вартою суду не надано. ОСОБА_3 обвинувачується, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185, , який на підставі ст. 12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин. Обвинувачений раніше судимий, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працює та не має постійного джерела доходу, обвинувачується у вчиненні корисливого злочину проти власності, що вказує на наявність ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому він обвинувачується, переховувався від суду протягом тривалого часу, тому суд вбачає за доцільне застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, та з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового стану підозрюваного, який не працює, інших даних про його особу та встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе визначити заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на думку слідчого судді буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним для нього.

Керуючись ст.ст. 27,177,178,183,194,199,315,331,372,376, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу задовольнити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з 20.01.2026 до 20.03.2026, включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_3 розмір застави в розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 66560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинувченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на користь держави: одержувач - ТУ ДСА України в Полтавській області; 8; банк одержувача - Держказначейська служба України м. Київ; рахунок отримувача UA0015950.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із м. Харкова без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи.

Визначити 2-місячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ознайомити та вручити обвинуваченому ОСОБА_3 під розписку копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в частині застосування запобіжного заходу протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з

моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Подільського районного суду міста Полтави ОСОБА_1