Справа №278/6298/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі Житомирського районного суду Житомирської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000694 від 19.11.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сигнальне Мар`їнського району Донецької області, громадянина України, який має середню освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Житомирського районного суду Житомирської області перебуває вище вказане кримінальне провадження, з якого вбачається наступне.

15.11.2025 близько 18 годин 00 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись у власному автомобілі марки ВАЗ-2106 за адресою: АДРЕСА_2 здійснював ремонт даного автомобіля спільно з потерпілим ОСОБА_6 .

У цей й же день та час неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 вирішив вийти з даного автомобіля, під час чого з кишені його штанів випадково випав всередину салону його мобільний телефон марки «iPhone Xr», 64Gb, з імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який останній не помітив та направився на зупинку громадського транспорту, а ОСОБА_4 залишився на місці.

Так, 15.11.2025 близько 18 години 10 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи на тому ж місці, під пасажирським сидінням свого автомобіля виявив мобільний телефон марки «iPhone Xr», 64Gb, 3 імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , належний ОСОБА_6 , який випав у останнього у салон вказаного автомобіля під час того, як останній виходив із автомобіля.

У цей же день, час та місці у ОСОБА_4 виник протиправний умисел, направлений на таємне викрадення в умовах воєнного стану мобільного телефону марки «iPhone Хт», 64Gb, з імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , належного ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій протиправний корисливий умисел, ОСОБА_4 достовірно знаючи, що в Україні введено воєнний стан, переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, достовірно маючи змогу встановити власника вказаного мобільного телефону та повернути його, цього не зробив, після чого шляхом вільного доступу взяв мобільний телефон марки «iPhone Xr», 64Gb, з імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 5000 гривень, належний ОСОБА_6 та присвоїв його собі, таким чином таємно викравши вказаний телефон. У подальшому ОСОБА_4 з викраденим майном місце скоєння кримінального правопорушення покинув на власному транспортному засобі, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 5000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні прокурор просив застосувати до обвинуваченого покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю на 3 роки та з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України, перелік яких встановлює суд. Просив врахувати, що наявні дві пом`якшуючі обставини: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; витрати на залучення експерта для проведення судових експертиз стягнути з обвинуваченого; долю речових доказів визначити у порядку ст. 100 КПК України, зокрема: мобільний телефон залишити у розпорядженні власника.

Законний представник погодився із мірою покарання, запропонованою прокурором. Повідомив, що мобільний телефон дійсно повернуто його сину.

У судовому засіданні обвинувачений щиро розкаявся, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та показав, що дійсно вчинив дане кримінальне правопорушення в час, місці та за обставин, зазначених у обвинуваченні, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового слідства. Не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Не заперечував проти застосування запропонованої прокурором до нього міри покарання.

У зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження наслідки застосування даної статті КПК України.

Крім того, у зв`язку із не дослідженням усіх матеріалів кримінального провадження, до компетенції суду також не входить перевірка факту родинних відносин потерпілого та його законного представника.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, підтверджується наданими у судовому засіданні показаннями самого обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, щиро розкаявся і пояснив, що дійсно мали місце обставини, зазначені в обвинувальному акті, а також зібраними на нього характеризуючими матеріалами.

За таких обставин, враховуючи показання обвинуваченого, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведеною та кваліфікує його умисні дії за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами і не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно правового висновку, який міститься у Постанові Верховного суду України від 14.04.2016 у справі № 5-23кс15/16, справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією з умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення шкоди.

Так, суд, враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, раніше несудимий в силу статті 89 КК України; відомості про перебування обвинуваченогона обліках у лікарів нарколога та психіатра відсутні; щиро розкаюється, вину у скоєному визнає у повному обсязі. Судом встановлено дві пом`якшуючі обставини під час судового розгляду та відсутність обтяжуючих обставин.

У зв`язку з чим, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та призначає останньому міру покарання у межах санкції статті у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75, 76 КК України.

На переконання суду, саме таке покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи і не завдаватиме фізичних страждань, та не принижуватиме людську гідність.

Процесуальні витрати у справі на залучення експертів покласти на обвинуваченого.

Арешти у кримінальному провадженні не накладались.

Долю речових доказів вирішити у порядку ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Пропонована винагорода викривачу у кримінальному провадженні відсутня.

Запобіжний захід не застосований та відсутні підстави для його застосування.

Керуючись ст.ст. 128, 349, 369-371, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням і встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік і 8 (вісім) місяців, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

До набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1782,80 грн процесуальних витрат на залучення експерта при проведенні судової експертизи.

Речовий доказ у кримінальному, а саме: мобільний телефон марки «iPhone Xr», 64Gb, з імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , що переданий під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_6 - залишити у його власності.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Головуюча суддя ОСОБА_1