Справа № 453/1521/24
№ провадження 1-кп/453/60/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року м. Сколе

Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області кримінальне провадження № 0000085 від 08 серпня 2024 року про обвинувачення

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нижня Рожанка Сколівського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, розлученого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, не депутата, не адвоката, не нотаріуса, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , зобов`язаний згідно з рішенням Сколівського районного суду Львівської області у справі № 453/940/18 (провадження № 2/453/465/18) від 29 жовтня 2018 року сплачувати аліменти у користь ОСОБА_5 на утримання їхнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області справа № 453/55/24 (№ провадження 2/453/203/24) від 29 лютого 2024 року змінено спосіб стягнення аліментів та зобов`язано ОСОБА_7 сплачувати на користь ОСОБА_5 аліменти, на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02 квітня 2024 року.

Так, старший солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , будучи обізнаним про те, що він має сплачувати присуджені судом аліменти, в порушення вимог ст. 51 Конституції України, глави 15 Сімейного Кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати інтереси дітей, від сплати аліментів злісно ухилився, чим порушив право свого малолітнього сина ОСОБА_6 на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.

Зокрема, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про необхідність виплати присуджених судом аліментів, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, маючи кримінально протиправний умисел, спрямований на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини, з 01 листопада 2020 року почав злісно ухилятись від сплати аліментів. Будучи працездатним, не маючи протипоказань до роботи за станом здоров`я, без поважних причин офіційно не працював та не вживав заходів для офіційного працевлаштування, у центр зайнятості з приводу постановки на облік працездатних осіб не звертався, доходи від тимчасових заробітків не декларував, про джерела доходів державного виконавця не повідомляв, не надавав будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина, тим самим злісно ухилявся від сплати призначених рішенням суду коштів на утримання дитини у період з 01 листопада 2020 року по 01 квітня 2024 року, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 20 411, 27 гривень, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Таким чином, ОСОБА_7 злісно ухилився від сплати встановлених рішенням Сколівського районного суду Львівської області коштів на утримання дитини (аліментів), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, від давання показань відмовився на підставі ст. 63 Конституції України, ст. 18 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась, однак 11 червня 2025 року скерувала на електронну адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі у зв`язку з її зайнятістю та неможливістю прибути в судове засідання, у вирішенні питання про призначення міри покарання обвинуваченому покладалась на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого порядку дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються. Відтак, зважаючи на відмову обвинуваченого від давання показань, суд обмежив дослідження доказів дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, оцінивши встановлені по справі обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, оскільки він злісно ухилився від сплати встановлених рішенням Сколівського районного суду Львівської області коштів на утримання дитини.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, а також те, що згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття та добровільне усунення заподіяної шкоди, що підтверджуються вчиненням обвинуваченим дій, спрямованих на виправлення ситуації, що склалася, а саме щодо повної сплати заборгованості зі сплати аліментів, яка підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями та розрахунком заборгованості по аліментах станом на 01 січня 2026 року, складеним головним державним виконавцем Сколівського ВДВС У Стрийському районі Львівської області ЗМУ МЮ ОСОБА_9 , з якого вбачається погашення обвинуваченим існуючої заборгованості та регулярна сплата аліментів в 2025 році.

Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя.

При призначенні покарання, суд враховує практику Верховного Суду, (постанова N634/609/15-к від 01 лютого 2018 року щодо судової дискреції), де зазначено що саме суду належать повноваження, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Відповідно до п. 1 ППВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами від 06 листопада 2009 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 164 КК України, суд, на підставі ст. 65 КК України, враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, його характер та наслідки, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, зареєстрований в АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується позитивно, з 02 березня 2022 року є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , однак, Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 червня 2024 року № 181 старшому солдату ОСОБА_7 військову службу призупинено, за місцем проходження служби характеризується негативно, в той же час, в період з 02 березня 2022 року по 25 грудня 2022 року, з 25 січня 2023 року по 17 березня 2023 року, з 31 березня 2023 року по 24 квітня 2023 року, з 02 червня 2023 року по 10 червня 2023 року, з 26 червня 2023 року по 28 липня 2023 року брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, при безпосередній участі у бойових діях поблизу села Іванівське Бахмутського району Донецької області отримав поранення, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також думку потерпілої, яка при призначенні покарання поклалась на розсуд суду, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та добровільне усунення заподіяної шкоди, обставину, що обтяжує покарання, якою є вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя, та, з врахуванням вимог ст. 50 КК України, переконаний, що обвинуваченому повинно бути призначене покарання в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України у виді пробаційного нагляду, оскільки саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень і суд не знаходить підстав для застосування іншого виду покарання, передбаченого санкцією статті.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався та, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України і дані про його особу, суд не вбачає підстав для його визначення на цей час.

Речових доказів та судових витрат по справі немає.

Цивільні позови не заявлені.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 59-1 КК України встановити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Виконання покарання у вигляді пробаційного нагляду покласти на уповноважені органи з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановлення засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Сколівський районний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1