печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю захисників-адвокатів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , підозрюваного: ОСОБА_5 , прокурора: ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 про скасування повідомлення про підозру від 27 червня 2025 року в рамках кримінального провадження № 0000193 від 05.03.2025,-

В С Т А Н О В И В :

10.09.2025 до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 про скасування повідомлення про підозру від 27 червня 2025 року в рамках кримінального провадження № 0000193 від 05.03.2025.

Сторона захисту просила скасувати повідомлення прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000193 від 05.03.2025, відносно ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 307, ч. 2 ст. 365 КК України від 27 червня 2025 року.

Зобов`язати компетентну посадову особу у кримінальному провадженні 0000193 від 05.03.2025, вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей у кримінальному провадженні № 0000193 від 05.03.2025, про дату та час повідомлення про підозру ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 365 КК України.

У скарзі захисник посилається на незаконність та необґрунтованість повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вказаному кримінальному провадженні як таких, що не відповідають вимогам ст. ст. 276, 277 КПК України.

Так, на думку захисника повідомлення є необґрунтованими, у тому числі у зв`язку з відсутністю у сторони обвинувачення жодних фактів та інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в можливій причетності ОСОБА_5 до вчинення ним організації незаконного придбання, перевезення, зберігання з метою збуту та збуті психотропної речовини, вчинене групою осіб за попередньою змовою, у місцях масового перебування громадян, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та у перевищенні службових повноважень, тобто в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, які супроводжувалися діями, що ображають особисту гідність потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Зокрема, згідно з підозрою, ОСОБА_5 підозрюєтеся у перевищенні службових повноважень, тобто в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, які супроводжувались діями, що ображають особисту гідність потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

18.06.2025 прокурор ІНФОРМАЦІЯ_1 вносить інформацію до ЄРДР за № 0000193 від 05.03.2025 з правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 307 КК України додаткову правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 365 КК України за фактом перевищення влади та службових повноважень, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб що ображають особисту гідність потерпілого діями, за відсутності ознак катування, на думку прокурора вчинених оперуповноваженим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 . Тому на думку прокурора, дії оперуповноваженого ОСОБА_5 , які полягали в тому, що без правових підстав, останній здійснив незаконне фізичне обмеження волі ОСОБА_8 , яка перебувала в зазначеному магазині та виходу за його межі, а також необхідності перебувати поряд із працівниками правоохоронного органу, тим самим принижавши особисту гідність потерпілої.

Прокурору відомо, та є в матеріалах кримінального провадження матеріали службового розслідування після якого було застосоване дисциплінарне стягнення (наказ) відносно ОСОБА_5 .

За таких обставин обвинувачення за ч. 2 ст. 365 КК України не знаходить своєї обґрунтованості.

Відсутність нових доказів, які були викладені в повідомленні про підозру є тотожними з доказами та ґрунтується на тих самих фактах що й дисциплінарне провадження - значить, кримінальне переслідування повторює оцінку але без нових підстав.

Дисциплінарна кваліфікація за цим фактом була проведена та визначене покарання у межах службових процедур. Якщо дисциплінарним провадженням було встановлено, що дії ОСОБА_5 є дисциплінарними, а не кримінальним злочином, то злочину не було.

У судовому засіданні захисники та підозрюваний скаргу підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладені в ній факти та обставини, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, вказавши, що формулювання підозри міститься конкретне посилання на інкриміновані підозрюваному злочини, передбачені ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 365 КК України, чітко розписана об`єктивна сторона злочинів, визначена відповідними статтями КК України, а також зазначені фактичні обставини щодо часу та місця їх вчинення з урахуванням даних, отриманих стороною обвинувачення під час досудового розслідування, що відповідає формальним вимогам ст. 277 КПК України.

Також сторона захисту вважає докази, зібрані під час досудового розслідування недостатніми для здійсненого повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 365 КК України.

Однак на думку сторони обвинувачення, на момент повідомлення ОСОБА_5 про підозру про вчинення злочинів та тим паче на теперішній час наявні достатні докази для прийняття такого процесуального рішення, що підтверджується рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 про обрання запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки при прийняті судом такого рішення, суд був зобов`язаний одночасно перевірити наявність достатніх підстав для підозри особи у вчиненні злочинів.

Зокрема, обґрунтованість підозри підтверджується, на думку сторони обвинувачення - показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , показаннями потерпілої ОСОБА_12 , відомостями отриманими в ході огляду відеозапису з приміщення магазину. де підозрюваний затримав потерпілу, інформацією щодо телефонних з`єднань підозрюваного, експертним дослідженням речовини, впізнанням підозрюваного ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , а також рядом інших чисельних доказів, які в свої сукупності надають достатні підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих злочинів.

Крім того, сторона захисту вважає недопустимим доказами показання свідка ОСОБА_9 , мотивуючи це її нібито наркозалежністю, а також інформацією щодо телефонних з`єднань підозрюваного, обґрунтовуючи це нібито відсутністю дозволу суду на тимчасовий доступ до такої інформації та її неналежне процесуальне оформлення.

Разом з тим, сторона захисту стверджує, що ОСОБА_9 є наркозалежною не надаючи на підтвердження таких висновків жодних підтверджуючих документів, що окрім необґрунтованості одночасно є неетичним. Також посилаючись на нібито практику Верховного суду України з приводу сумнівності показань наркозалежних осіб, сторона захисту наводить як приклад рішення у справі № 569/2196/18, що відповідно до перевірки ЄРСР є судовою справою про тимчасовий доступ до речей і документів районного суду, що унеможливлює перевірку таких доводів. В свою чергу аналізу загальної практики Верхового суду України, вбачається, що при отриманні показань від наркозалежних осіб необхідно враховувати їх стан на момент проведення такої процесуальної дії.

Також, інформація про телефонні задання підозрюваного отримана на підставі ухвали ІНФОРМАЦІЯ_3 від 31.07.2024 у справі №757/33670/24, яка наявна в матеріалах кримінального провадження та містить чіткий період запитуваної інформації. Посилання на процесуально невірне оформлення аналітичної довідки, також не є підставою для визнання таких доказів недопустимим, оскільки самим доказом є носій інформації, отриманий у встановленому законом порядку.

Крім того, незрозумілим є доводи сторони захисту щодо дублювання та необхідності об`єднання матеріалів кримінальних проваджень № 0000193 в межах якого повідомлено підозрою ОСОБА_5 щодо збуту наркотичного засобу та № 0000519 зареєстрованого за фактом виявлення у громадянки ОСОБА_12 наркотичного засобу за ч. 2 ст. 309 КК України.

Дані кримінальні провадження зареєстровані за різними фактами та ймовірною причетністю до них різних осіб, склади розслідуваних злочинів мають різні об`єктивні та суб`єктивні сторони, у зв`язку з чим підстави стверджувати про дублювання досудових розслідувань та необхідність їх об`єднання відсутні.

Крім того, необґрунтованим є посилання сторони захисту на ту обставину, що під час проведення службової перевірки стосовно ОСОБА_5 , за результатами якої складено Висновок службового розслідування щодо фактів порушення вимог Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» та інше від 17.09.2025, перевіркою не прийнято рішення щодо скерування матеріалів за ознаками вчинення злочину ОСОБА_5 до органу досудового розслідування, в порядку ст.214 КПК України.

На думку сторони обвинувачення, таке рішення не мало необхідності у зв`язку із існуванням на момент проведення перевірки кримінального провадження № 0000193, посилання на яке наявне безпосередньо в самому висновку, про що перевіряючи було достовірно відомо.

Вислухавши позицію сторін, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Cтаттею 21 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Отже підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно із ст.277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (cт.278 КПК України). У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст.279 КПК України).

Судом встановлено, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000193 від 05.03.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 365 КК України.

У зазначеному кримінальному провадженні 27.07.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 365 КК України у вищевказаному кримінальному провадженні.

Прокурори зазначають, що ОСОБА_5 , працюючи, відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у місті Києві № 1547 о/с від 08.09.2023 на посаді оперуповноваженого 3-го відділу (боротьби з торгівлею людьми) управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, маючи спеціальне звання старшого лейтенанта поліції, будучи відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу, вчинив кримінальне правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів за наступних обставин.

З матеріалів клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під цілодобовим домашнім арештом, які були надані стороною захисту, досліджених під час судового розгляду, вбачається відсутність в них матеріалів (доказів), які б містили відомості про факти або інформацію, які б могли б переконати стороннього спостерігача в тому, що ОСОБА_5 міг вчинити інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

Згідно з підозрою, ОСОБА_5 підозрюєтеся у перевищенні службових повноважень, тобто в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, які супроводжувались діями, що ображають особисту гідність потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

18.06.2025 прокурор ІНФОРМАЦІЯ_1 вносить інформацію до ЄРДР за № 0000193 від 05.03.2025 з правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 307 КК України додаткову правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 365 КК України за фактом перевищення влади та службових повноважень, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб що ображають особисту гідність потерпілого діями, за відсутності ознак катування, на думку прокурора вчинених оперуповноваженим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 . Тому на думку прокурора, дії оперуповноваженого ОСОБА_5 , які полягали в тому, що без правових підстав, останній здійснив незаконне фізичне обмеження волі ОСОБА_8 , яка перебувала в зазначеному магазині та виходу за його межі, а також необхідності перебувати поряд із працівниками правоохоронного органу, тим самим принижавши особисту гідність потерпілої.

Слідчим суддею встановлено відсутність в діях ОСОБА_5 ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, оскільки у підозрі прямо зазначено, що ОСОБА_5 не був учасником групи, однак йому одночасно інкримінують злочин, вчинений організованою групою. Це взаємовиключні твердження, адже для застосування ч. 2 ст. 307 КК обов`язковою є участь у групі та повинна бути визначена роль у відповідності до ст.27 КК України, тому така суперечність, свідчить про фундаментальні недоліки правової оцінки і є самостійною підставою для скасування підозри.

У підсумку, підозра не містить обґрунтованих даних про предикатний злочин, відсутні докази умислу, що в цілому виключає можливість визнати підозру законною та обґрунтованою.

Прокурору відомо, та є в матеріалах кримінального провадження матеріали службового розслідування, після якого було застосоване дисциплінарне стягнення (наказ) відносно ОСОБА_5 .

За таких обставин обвинувачення за ч. 2 ст. 365 КК України не знаходить своєї обґрунтованості.

Відсутність нових доказів, які були викладені в повідомленні про підозру є тотожними з доказами та ґрунтується на тих самих фактах, що й дисциплінарне провадження - значить, кримінальне переслідування повторює оцінку, але без нових підстав.

Дисциплінарна кваліфікація за цим фактом була проведена та визначене покарання у межах службових процедур. Якщо дисциплінарним провадженням було встановлено, що дії ОСОБА_5 є дисциплінарними, а не кримінальним злочином, то злочину не було.

Події вже оцінені, призначене дисциплінарне стягнення, яке було реалізоване, не було прийняте рішення про передачу матеріалів до Державного бюро розслідувань, оскільки не виявлено складу злочину, повністю руйнує обвинувачення за ч.2 ст.365 КК України як кримінального злочину, оскільки відсутня пряма шкода потерпілій особі та відсутній умисел з боку підозрюваного ОСОБА_5 , а за таких обставин - відсутній склад злочину.

Відтак об`єктивну сторону складу злочину утворюють лише передбачені частиною першою цієї статті дії, які супроводжуються визначеним у ч. 2 ст. 365 КК насильством або погрозою його застосування, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

Зловживання повноваженнями передбачає наявність взаємозв`язку між повноваженнями винного і його поведінкою, яка виражається в незаконних діях або бездіяльності. Однак, будь-яких незаконних дій, з урахуванням залишатись у приміщенні, в якому працює ОСОБА_12 , ОСОБА_5 вчинено не було, що в свою чергу вказує на відсутність події діяння, передбаченого ст. 365-2 КК України.

Стороною обвинувачення не надано слідчому судді жодного доказу на підтвердження обґрунтованості повідомлення про підозру.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про обґрунтованість повідомлення про підозру, суд виходить з того, що з огляду на положення закріплені у ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини з цього приводу.

Так, у пункті 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначається наступне: «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)».

Обґрунтованість підозри передбачає, що об`єктивно існують дані про причетність особи до вчинення правопорушення. До таких даних відносяться показання, документи, речові докази, висновки експертів, тощо. Саме наявність відповідних фактичних даних є необхідною для обґрунтованого повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин». Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Положення кримінально-процесуального законодавства не містять визначення змісту поняття «підозра», проте системний аналіз змісту норм КПК України свідчить, що підозра є складовим елементом процедури притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки саме з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається кримінальне переслідування такої особи (п.14 ч.1 ст.3 КПК України). Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства ч.5 ст.9 КПК України).

Так згідно з практикою ЄСПЛ «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Порушення порядку повідомлення про підозру призводить до нівелювання завдань кримінального провадження, окреслених у ст.2 КПК, що полягають в охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення того, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру.

В той же час підозра повинна бути обґрунтованою, оскільки закон вимагає, що особа обов`язково повідомляється про підозру передусім за наявності достатніх доказів для її підозри у вчиненні кримінального правопорушення (п.3 ч.1 ст.276 КПК). Якщо про підозру повідомляється особа у разі обрання щодо неї запобіжного заходу, у клопотанні слідчого також уже мають бути такі достатні докази, оскільки КПК встановлює, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (ч.2 ст.177 КПК). Підставою для ймовірного висновку про причетність особи до вчинення злочину та повідомлення особи про підозру є також сам собою факт затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення (п.1 ч.1 ст.276 КПК). Цим фактом і обґрунтовується виникнення припущення про вчинення кримінального правопорушення певною особою, яке має бути перевірене під час кримінального процесуального доказування для її спростування або підтвердження та трансформації в обвинувальне твердження, що знайде своє відображення в обвинувальному акті.

Дотримання встановленої правової процедури повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, забезпечувати відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні і публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

Слід констатувати, що КПК не містить положень, якими були б визначені підстави для скасування повідомлення про підозру та не встановлює будь-яких обмежень щодо предмету перевірки слідчим суддею такого повідомлення, проте положення п. 3 ч. 1 cт. 276 та п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК в їх системному зв`язку вказують на те, що можливість оскарження повідомлення про підозру пов`язана виключно з питанням її обґрунтованості, тобто достатності доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, а не з будь-якими іншими.

Тобто, під час розгляду скарг зазначеної категорії предметом перевірки слідчого судді є не лише питання дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а й питання дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)» для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

Із урахуванням цього, стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей повідомлення особі про підозру передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Таким чином, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо достатньої обґрунтованості підозри, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення саме вини особи у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для висунення обвинувачення чи обґрунтування обвинувального вироку.

Отже, на стадії досудового розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Слідчий суддя погоджується із твердженнями сторони захисту, що у змісті повідомлення про підозру відсутні чітко зафіксовані фактичні обставини події, як це передбачає п.6 ч.1 ст.277 КПК України. Докази, які були надані прокурором під час судового розгляду скарги не містять доказів (матеріалів), які б вказували на можливу причетність ОСОБА_5 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Згідно з принципом презумпції невинуватості всі сумніви, якщо вичерпані можливості їх усунення, повинні тлумачитись і вирішуватись на користь підозрюваного (обвинуваченого).

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги скарги захисника про зобов`язання компетентної посадової особи у кримінальному провадженні 0000193 від 05.03.2025, вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей у кримінальному провадженні № 0000193 від 05.03.2025, про дату та час повідомлення про підозру ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 365 КК України, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 глави 5 розділу II Положення про ЄРДР, порядок його формування та ведення, затвердженого Наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 року № 298, - особа, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та стосовно якої прийнято, зокрема, рішення, передбачене п.1-1 ч.2 ст.307 КПК України (скасування повідомлення про підозру), виключається із загальної кількості облікованих осіб у кримінальному провадженні.

Хоча, факт прийняття слідчим суддею рішення про скасування повідомлення про підозру і є передумовою виключення особи із загальної кількості облікованих осіб у кримінальному провадженні, однак вимога про зобов`язання слідчого (прокурора) виконати приписи пункту 2 глави 5 розділу II Положення про ЄРДР виходить за межі розгляду скарги на повідомлення про підозру, а приписи ст. 307 КПК України не передбачають повноважень слідчого судді прийняти рішення щодо зобов`язання слідчого (прокурора) вчинити дії, про які просить захисник у скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 про скасування повідомлення про підозру від 27 червня 2025 року в рамках кримінального провадження № 0000193 від 05.03.2025 - задовольнити частково.

Скасувати повідомлення про підозру від 27 червня 2025 року в рамках кримінального провадження № 0000193 від 05.03.2025, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 365 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1