ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/7557/21 Номер провадження 11-кп/814/441/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000319 за апеляційними скаргами прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_9 , захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Октябрського (Шевченківського) районного суду м. Полтави від 05.02.2024,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мерефи Харківської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого з адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 152 КК України на 13 років позбавлення волі.

Початок строку покарання вирішено рахувати з 05.02.2024.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання обвинуваченого період перебування під вартою з 04.02.2021 по день набрання вироком законної сили із розрахунку й день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_8 , перебуваючи за місцями свого проживання за адресами: АДРЕСА_3 , номер квартири невідомо, АДРЕСА_2 , у період часу з 2017 року по січень 2021 року, з метою вчинення зґвалтування малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка являється його прийомною донькою, будучи достовірно обізнаним про її вік, умисно, використавши її безпорадній стан, погрожуючи застосувати фізичне насильство стосовно неї та її матері ОСОБА_11 в разі відмови вступити з ним у статеві зносини та повідомити про вчинене іншим особам, обираючи час, коли матері не буде вдома, використовуючи значну фізичну перевагу, систематично, з частотою два - три рази на тиждень, починаючи з 2017 року, вступав із малолітньою ОСОБА_10 у природні та неприродні статеві зносини, вчиняючи з нею дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним, оральним та анальним проникненням в її тіло з використанням власних геніталій.

Такі умисні, протиправні дії, ОСОБА_8 вчинив стосовно малолітньої ОСОБА_10 останній раз у період часу з 07.01.2021 по 10.01.2021 за місцем їхнього проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, приблизно у 2018 році, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцями свого проживання за адресами: АДРЕСА_3 , номер квартири невідомо, АДРЕСА_2 , у період часу з 2018 року по жовтень 2020 року, з метою вчинення зґвалтування малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є його рідним сином, будучи достовірно обізнаним, що той є малолітнім, використав його безпорадний стан, умисно, погрожуючи йому застосуванням фізичного насильства стосовно його матері ОСОБА_11 у випадку його відмови вступити з ним у статеві зносини та повідомити про вчинене іншим особам, обираючи час, коли матері не буде вдома, використовував значну фізичну перевагу, вступивши із ним у неприродні статеві зносини, вчиняючи на свій розсуд дії сексуального характеру, пов`язані із оральним та анальним проникненням в його тіло з використанням власних геніталій, останній раз зазначені дії обвинувачений вчинив щодо ОСОБА_12 21.10.2020 за місцем їхнього проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 .

У своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити у зв?язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону під час його ухвалення. Доповнити резолютивну частину вироку відповідно до ч. 4 ст. 374 КПК України абзацом про включення інформації щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за кримінальні правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканності малолітньої особи.

Захисник у свої апеляційній скарзі просив вирок суду скасувати та виправдати ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 152 КК України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_11 обмовила його та вплинула на дітей, щоб вони його обмовили, з помсти та з метою контролю його поведінки.

Звертає увагу, що у обвинувальному акті в порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України не зазначено фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Оскільки у матеріалах справи відсутня постанова про призначення експертизи, та медичні документи, на підставі яких було проведено експертне дослідження, стороні захисту не відкривались, висновок експерта №09/483-с/2021 від 12.04.2021 є недопустимим доказом.

Оскільки у матеріалах справи відсутня постанова про призначення експертизи, та медичні документи на підставі яких було проведено експертне дослідження, а саме консультаційний висновок спеціаліста, стороні захисту не відкривались, висновок експерта №09/484-С/2021 від 07.04.2021 є недопустимим доказом. Звертає увагу, що зазначений висновок не містить даних, які підтверджують винуватість ОСОБА_8 .

Довідка за результатами опитування ОСОБА_8 із застосуванням поліграфа від 03.02.2021 є недопустимим доказом, оскільки допит з використанням поліграфа було проведено до допиту слідчим та в той же час, коли обвинуваченому було вручено підозру.

Вважає допити ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , журнали засідань з їх допитами, диски із звукозаписами зазначених слідчих дій, протоколи їх огляду та стенограми допиту недопустимими доказами, оскільки вони не відкривалися стороні захисту. Звертає увагу, що захиснику обвинуваченого про зазначені допити повідомлено не було. При цьому самі допити було здійснено з порушенням правил допиту неповнолітніх.

Вважає висновок молекулярно - генетичної експертизи №СЕ-19/121-21/3663-БД, висновок СМЕ №09/255-С/2021 від 16.03.2021, висновок СМЕ №09/254-С/2021 від 16.03.2021, направлення ХОБ СМЕ щодо ОСОБА_12 , висновок судово-психіатричної експертизи №121 від 10.03.2021 є неналежними доказами, оскільки ніяким чином не доводить винуватість ОСОБА_8 .

Крім того, у матеріалах справи відсутня постанова на підставі якої було призначено судово - медичну експертизу №09/254-С/2021 від 16.03.2021.

Також залишилися поза увагою заяви потерпілих, у яких вони зазначають що, ОСОБА_8 не вчиняв протиправних дій та вони його обмовили.

Вказує, що досудове розслідування протиправно проводилося двома органами, а саме СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області та СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області.

Вважає, що показання потерпілих та свідка ОСОБА_11 є неправдивими та суперечливими. Звертає увагу, що обвинуваченому інкримінується вчинення сексуального насильства щодо ОСОБА_10 , тоді як відповідно до медичної довідки від 09.09.2019 остання була незайманою.

Просить врахувати показання свідків захисту ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які підтверджують невинуватість ОСОБА_8 .

Крім того, не зважаючи на рішення суду про проведення судового розгляду в закритому судовому засіданні, огляд справи місцевий суд провів з відчиненими у зал судових засідань дверима.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, обвинуваченого та його захисника в підтримку поданої захисником апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій є правильними і ґрунтуються на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в суді першої інстанції та отримали належну оцінку.

Допитаний місцевим судом обвинувачений ОСОБА_8 вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав та зазначив, що дружина ОСОБА_11 , з помсти, обмовила його у вчиненні особливо тяжких злочинів стосовно дітей та вплинула на потерпілих, підбуривши надавати неправдиві показання. Натомість з падчеркою ОСОБА_10 та сином ОСОБА_12 у нього склалися хороші стосунки в сім`ї, він брав активну участь у їх вихованні, забезпечував належні умови для проживання.

Разом з тим, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні сексуального насильства щодо потерпілих доведена такими доказами.

Допитана під час досудового розслідування в порядку ст. 225 КПК України неповнолітня потерпіла ОСОБА_10 зазначила, що з часу, коли їй виповнилося 12 років, десь з 2016 року, коли вони залишалися з ОСОБА_8 наодинці і матері не було вдома, в обідній час обвинувачений закривав брата у сусідній кімнаті та примушував її вступити з ним у статеві зносини. При цьому говорив, що в разі, якщо вона розповість про це матері, то він буде знущатися з тієї і вб`є її. Такі дії він вчиняв з нею з частотою 2 - 3 рази на тиждень, кілька років. Оскільки вона була слабша за вітчима, то опору йому не чинила, а також боялася його. Останній раз, за два тижні до часу допиту слідчим суддею, який проводився 05.02.2021 року, вона перебувала за своїм місцем проживання, вказаним вище, з братом ОСОБА_18 . Приблизно о 14 - 15 год додому прийшов ОСОБА_8 та закрив брата в сусідній кімнаті. Далі він пішов у ванну кімнату і наказав чекати його. Повернувшись звідти, він наказав їй також помитися. У ванній вона була приблизно півгодини, сподіваючись, що ОСОБА_8 її не дочекається і піде. Однак, він почав стукати в двері, вимагати, щоб вона вийшла з ванної. На той час він вже був оголений, лише замотаний рушником внизу та почав її роздягати. Рукою він взяв її за волосся та примусив вступити з ним у статеві зносини оральним шляхом, а потім продовжив статевий акт природнім шляхом. У інших випадках ОСОБА_13 примушував її вступати у статеві стосунки анальним шляхом. 02.02.2021 мати ОСОБА_11 посварилася з ним через те, що той почав розповідати їй погано про неї. Далі в розмові матір повідомила їй, що в юнацтві її зґвалтував вітчим, після чого вона зізналася їй, що протягом кількох років ОСОБА_13 її також ґвалтував.

Безпосередньо у судовому засіданні у місцевому суді потерпіла повністю підтримала такі показання.

Малолітній ОСОБА_12 , який був допитаний в порядку ст. 225 КПК України, зазначив, що батько, ОСОБА_8 , ще у 2017 році показав йому порносайт та примушував його переглядати порнофільми. На початку 2018 року батько почав його ґвалтувати шляхом орального, анального проникнення статевим членом в його тіло, змушував задовольняти його статеву пристрасть шляхом мастурбації. Це відбувалося в будь - який час, коли мами і сестри не було вдома, тобто раз у місяць чи два рази в місяць Останній раз він зґвалтував його 21.10.2020. Це було після його дня народження, а тому він запам`ятав цю дату. Про такі дії батька він розповідав лише сестрі ОСОБА_19 , однак матері нічого не говорив, тому що боявся, що ОСОБА_8 вб`є її, бо той йому цим погрожував. Вказав, що також пам`ятає, як батько закрився з сестрою, і потерпілий бачив, як вони лежать голі на дивані.

Допити малолітніх потерпілих у порядку ст. 225 КПК України під час досудового розслідування в приміщенні суду в закритому судовому засіданні, проведені з урахуванням положень ст. 226 КПК України за участю прокурора, слідчого, законного представника та психолога, були записані на CD - диски, які були долучені до матеріалів кримінального провадження та досліджені судом під час судового розгляду. Потерпілі вільно давали показання про обставини події, ознак однобокості чи упередженості з боку учасників допиту не вбачається.

У матеріалах справи наявні заяви ОСОБА_8 , від 04.02.2021, у яких він відмовився від участі в допиті малолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

Відсутність під час допиту слідчим суддею захисника обвинуваченого не суперечить положенням ст.225 КПК України та не тягне за собою недопустимість цього доказу.

До того ж, потерпіла ОСОБА_10 була допитана безпосередньо судом та повністю підтвердила свої показання, які вона надавала слідчому судді.

При цьому КПК не вимагає ухвалення слідчим суддею мотивованого рішення про допит осіб в порядку ст. 225 КПК України. Тому відсутність у матеріалах провадження такої ухвали щодо допиту ОСОБА_12 не є порушенням норм КПК.

Слідчий, присутній під час допиту потерпілих, є уповноваженою особою, входив до групи слідчих у цьому кримінальному провадженні. Обмежень щодо присутності у судовому засіданні саме слідчого, який звертався до слідчого судді із відповідним клопотанням, кримінальним процесуальним законом не встановлено.

Тому, всупереч апеляційним доводам сторони захисту, підстав для визнання зазначених доказів недопустимими колегія суддів не вбачає.

Представник малолітніх потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 - ОСОБА_11 показала суду, що з 2007 року знайома з ОСОБА_8 , який є її чоловіком. На час початку проживання з останнім вона мала трирічну доньку ОСОБА_10 , яку він удочерив. У 2009 році народився спільний син ОСОБА_12 . За час спільного проживання з ОСОБА_8 стосунки були нормальними, іноді виникали сварки на побутовому грунті. 02.02.2021, після чергової сварки із чоловіком, який образив її доньку ОСОБА_10 , вона почала з нею розмову, у ході якої та зізналася, що з 2017 року ОСОБА_8 систематично її ґвалтував, вступаючи з нею у статеві стосунки природнім та неприроднім способом. Цього ж дня вона відразу звернулася до поліції з заявою на такі дії ОСОБА_8 . У ході з`ясування обставин, пов`язаних із зґвалтуванням малолітньої ОСОБА_10 , стали відомими факти зґвалтування ОСОБА_20 сина ОСОБА_12 .

Щодо заяви у якій вона зазначила про бажання припинити досудове розслідування, на що вказує під час апеляційного розгляду сторона захисту необхідно зазначити, що ОСОБА_11 того ж дня, тобто 02.02.202, коли дізналася про факти вчинення дій сексуального характеру стосовно своїх дітей, відразу ж звернулася з заявою до поліції, про що свідчать дані витягу з ЄРДР, які досліджено судом. ОСОБА_11 пояснила, що написання нею заяв не проводити подальшу перевірку було пов`язано з намаганням більш не травмувати дітей, а не бажанням припинити слідство стосовно ОСОБА_8 . ОСОБА_11 в судовому засіданні вимагала найсуворішого покарання обвинуваченому та не змінила своїх показань.

ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не заявляли про порушення їх права на відмову давати показання щодо себе та своїх близьких родичів, у судовому засіданні, хоча і стверджували, що їм складно пригадувати ці травмуючі події, вільно розповідали про обставини злочину та відповідали на запитання, наполягали на притягненні обвинуваченого до відповідальності, а тому доводи захисника про порушення права потерпілої та її законного представника на положення ст.63 Коституції України є нікчемними.

Також у матеріалах кримінального провадження наявна постанова від 25.06.2021 про закриття кримінального провадження стосовно працівників правоохоронних органів за ч. 2 ст. 365 КК України у зв`язку з відсутністю складу такого кримінального правопорушення, що спростовує доводи захисника про застосування під час досудового розслідування щодо обвинуваченого заборонених методів досудового розслідування.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, через військовий стан, свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 на неодноразові виклики не прибули в судове засідання. Судом ухвалено рішення про дослідження допиту цих свідків попереднім складом суду в Московському районному суді м. Харкова.

Свідок ОСОБА_23 показала, що є спеціалістом - психологом та була присутня 05.02.2021 під час допиту малолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у слідчого судді Московського районного суду м. Харкова. Діти надавали показання слідчому, відповідали на питання. Діти проявляли тривожний стан.

Свідок ОСОБА_22 показала, що працювала дитячим психологом в центрі «Гармонія». Вона брала участь 05.02.2021 у допиті малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у слідчого судді Московського районного суду м. Харкова. З дітьми особисто не спілкувалася. Зазначила, що ОСОБА_12 був чутливим, напруженим, ОСОБА_10 більш активна.

Показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 лише стосуються характеристики особи обвинуваченого та, всупереч апеляційним доводам захисника, не спростовують винуватість ОСОБА_8 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Крім того, зазначені свідки є батьками та близькими друзями ОСОБА_10 , що викликає сумнів у достовірності їх показань на користь обвинуваченого.

Тому, місцевий суд дослідивши обставини вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_8 , правильно визнав кожний доказ належним, допустимим, достовірним, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення в справі.

Також суд правомірно визнав неспроможними та такими, що суперечать доказам, дослідженим у судовому засіданні показання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо не вчинення ним дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним, оральним проникненням стосовно своїх малолітніх дітей, оскільки такі показання спростовуються викладеними вище доказами.

Підстав не довіряти показанням потерпілих та їх законного представника колегія суддів не вбачає.

Потерпіла ОСОБА_10 детально розповіла про обставини її ґвалтування та підтвердила свої показання також під час допиту у місцевому суді, коли вона вже досягла повноліття.

При цьому місцевий суд правильно звернув увагу, що в ході допиту малолітній ОСОБА_12 вказував на протиправність дій, які вчиняв стосовно нього його батько ОСОБА_8 . Тобто, в силу свого віку, повідомляв суду ті обставини, які могли бути відомі лише йому, а саме про вимоги ОСОБА_8 до нього піти в ванну та помитися, словесно відтворював механізм вчинюваних з ним статевих актів, описував відчуття болю та в яких ділянках тіла. До того ж ОСОБА_12 повідомив період часу, коли такі дії мали місце (з 2018 по 2020 рік) та вказав точно дату 21.10.2020, як дату останнього статевого акту, бо запам`ятав це, оскільки за день до цього в нього був день народження. Дата народження ОСОБА_12 - 20.10.2009.

Таким чином показання малолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_12 є послідовними, логічними та узгоджуються між собою. При надані показань останні повідомляли в деталях обставини вчинення стосовно них кримінальних правопорушень. Такі обставини могли бути відомі тільки учасникам події. Вони висловлювалися "своїми словами" з використанням лексикону, приманного дітям їхнього віку та розвитку.

Під час допиту малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_12 була присутня їх мати ОСОБА_11 , однак остання жодним чином не впливала на дітей, не примушувала їх до надання показань, не вдавалася до підказок чи тиску. Тому доводи захисника у тій частині, що ОСОБА_11 обмовила його з помсти, є нікчемними.

Також є неприйнятними доводи захисника в тій частині, що станом на 2019 рік ОСОБА_10 проходила огляд у лікаря - гінеколога, де було зафіксовано факт її цнотливості, а тому її показання в частині її зґвалтування є неправдивими. На спростування цьому матеріалами справи доведено, що стосовно ОСОБА_10 мали місце дії сексуального характеру не лише вагінальним, а й оральним та анальним шляхом, що може не порушувати цілісності дівочої пліви. На момент проведення експертизи № 09/483-С/2021 від 12.04.2021 ОСОБА_10 мала порушення цілісності дівочої пліви.

Доводи сторони захисту щодо визнання недопустимими доказами висновку експерта №09/483-с/2021 від 12.04.2021 та №09/484-С/2021 від 07.04.2021 у зв?язку з не відкриттям стороні захисту оригіналів медичної документації, на підставі якої було проведено зазначені дослідження, спростовується таким.

Відповідно до ч. 2 ст. 242 КПК України призначення експертизи для встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим. Якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК. Водночас захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 КПК України слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй такої медичної документації.

Таким чином, у наведеній ситуації, зважаючи на статті 22, 290, 412 КПК України у їх взаємозв`язку, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону було би невідкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта, що могло потягнути за собою визнання його недопустимим доказом на підставі ст. 87 зазначеного Кодексу. Разом із цим, якщо безспірно встановлена свідома добровільна мовчазна відмова сторони захисту від реалізації права заявляти клопотання про надання на стадії виконання ст. 290 КПК доступу до документів, які досліджував експерт, автоматично не ставить під сумнів допустимість висновку цього експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що при ознайомленні в порядку ст. 290 КПК України з матеріалами досудового розслідування, в тому числі з даними проведеної експертизи №09/483-с/2021 від 12.04.2021, сторона захисту не порушувала питання про надання їй доступу до медичної документації, яка була врахована при складенні оскаржуваного висновку експерта.

Врахування судом під час ухвалення судового рішення висновку молекулярно - генетичної експертизи №СЕ-19/121-21/3663-БД від 09.03.2021 та №09/484-С/2021 від 07.04.2021 щодо генетичних ознак зразка букального епітелію ОСОБА_8 , хоча цей висновок сам по собі не доводить та не спростовує винуватості ОСОБА_8 , на що звертає увагу захисник у апеляційній скарзі, не є істотним порушенням кримінального процесуального закону та не тягне за собою незаконність вироку.

На висновок СМЕ №09/255-С/2021 від 16.03.2021, висновок СМЕ №09/254-С/2021 від 16.03.2021, направлення ХОБ СМЕ щодо ОСОБА_12 , довідку за результатами опитування ОСОБА_8 із застосуванням поліграфа від 03.02.2021, всупереч апеляційним доводам сторони захисту, місцевий суд не посилався як на докази.

Також, у порядку виконання вимог ст. 290 КПК України обвинуваченому та захиснику відкривалися журнал судового засідання з допиту ОСОБА_10 від 05.02.202, диск по справі № 643/2013/21, протокол огляду диску від 23.03.2021 зі стенограмою допиту ОСОБА_10 , журнал судового засідання з допиту ОСОБА_12 від 05.02.2021, диск по справі № 643/2013/21, протокол огляду диску від 23.03.2021 зі стенограмою допиту ОСОБА_12 , а тому доводи захисника у частині порушення норм ст. 290 КПК України суд відхиляє.

З матеріалів справи вбачається, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні розпочато Московським ВП ГУНП в Харківській області та продовжено Харківським РУП №2 ГУНП в Харківській області, що є одним і тим же органом досудового розслідування. Всупереч апеляційним доводам захисника, досудове розслідування Харківським РУП №3 ГУНП в Харківській області у цьому кримінальному провадженні не проводилося.

Обвинувальний акт у якому міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому порушень норм КПК і в цій частині не допущено.

Крім того, закрите судове засідання - розгляд кримінальної справи за ухвалою суду без присутності публіки, преси та сторонніх осіб задля захисту державної таємниці, інтимних сторін життя, таємниці усиновлення або безпеки учасників. Під час апеляційного розгляду, всупереч апеляційним доводам захисника, не встановлено факту порушення місцевим судом порядку закритого судового засідання.

Аналізуючи наявні у матеріалах кримінального провадження докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження з точки зору належності, допустимості, достовірності, колегія суддів дійшла висновку, що зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку повністю підтверджують винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 152 КК України.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря - нарколога; відсутність обставин, які пом`якшують покарання позицію потерпілої ОСОБА_10 та її законного представника ОСОБА_11 , які наполягали на призначенні ОСОБА_8 суворого покарання.

Висновок місцевого суду про наявність обставини, що обтяжує покарання, вчинення злочину щодо малолітніх, є помилковим, оскільки ця обставина врахована при кваліфікації дій обвинуваченого. Однак, з огляду на наведене вище, враховуючи обставини кримінального правопорушення, його тривалість, підстави для пом`якшення покарання відсутні.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 152 КК України, в межах санкції статті, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Доводи прокурора про необхідність внесення відомостей про обвинуваченого Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, є слушними.

Так, відповідно до ч. 4 п. 2 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

З огляду на те, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 152 КК України щодо малолітніх осіб, колегія суддів дійшла висновку про необхідність внесення відомостей про ОСОБА_8 до зазначеного реєстру.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити та змінити вирок суду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Октябрського (Шевченківського) районного суду м. Полтави від 05.02.2024, щодо ОСОБА_8 змінити.

Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про включення інформації про ОСОБА_8 до Єдиного реєстру осіб засуджених за злочини проти статевої свободи і статевої недоторканності малолітньої особи.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4