Справа № 451/797/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/425/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях судовоого засідання - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 0000140 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 , прокурора Шептицької ОП Львівської області ОСОБА_8 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 31.03.2025 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Борівка, Чернівецького району, Вінницької області, громадянина України, українця, із вищою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України,

за участю:

прокурорів - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник та прокурор подали апеляційні скарги на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 31.03.2025, яким визнано ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 1 рік зі штрафом у розмірі семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 12 750 гривень.

Звільнено ОСОБА_9 від призначеного покарання за даним вироком на підставі ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 5 966,38 грн. витрат на залучення експертів.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Радехівського районного суду Львівської області від 17.04.2018 на майно ТОВ «Радехівський елеватор», після набрання вироком законної сили буде скасовано.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати а кримінальне провадження № 0000140 від 22.03.2018 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити.

Апелянт зазначає, що, в частині недоведеного обвинувачення за ч.5 ст. 191 КК України за обставин викладених в обвинувальному акті, сторона захисту погоджується та вважає, що вирок в цій частині відповідає вимогам статей 370, 373 КПК. Разом з тим, суд визнав ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, а саме у вчиненні службової недбалості, тобто неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки.

Своє рішення за ч.2 ст. 367 КК України, з яким не погоджується сторона захисту, суд мотивував тим, що стороною обвинувачення зібрано та надано суду докази, якими доводиться, що підзахисний допустив службову недбалість, тобто неналежне виконання будучи службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки ТОВ АПК «Співдружність Україна» на загальну суму 11935203,65 гривень.

Свою незгоду з вироком суду в частині зміни обсягу пред`явленого підзахисному обвинувачення та його правової кваліфікації, за ч.2 ст. 367 КК, апелянт мотивує істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (ч.1 ст.412 КПК) та застосуванням закону, який не підлягає застосуванню (п.2 ч.1 ст.413 КПК). Під час судового розгляду прокурор, пред`явлене підзахисному обвинувачення, не змінював, додаткове обвинувачення не висував.

Апелянт наголошу, що коли суд першої інстанції змінивши обсяг пред`явленого підзахисному обвинувачення та його правову кваліфікацію з ч. 5 ст. 191 КК України на ч. 2 ст. 367 КК України, у мотивувальній частині вироку не вказав формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину, а зазначив формулювання обвинувачення згідно з обвинувальним актом, оголошеним у судовому засіданні прокурором за ч. 5 ст. 191 КК України.

Судом не конкретизовано, які саме порушення нормативних документів допустив підзахисний, як директор ТОВ «Радехівський елеватор», що призвело до неналежного виконання ним посадових обов`язків. Тобто, визнаючи підзахисного винним за ч.2 ст. 367 КК, судом не зазначено, які саме конкретно службові обов`язки не виконав підзахисний та причинний зв`язок між невиконанням цих обов`язків і завданням тяжких наслідків. Натомість, по суті мотив обвинувачення суду зводиться до переліку загальних прав і обов`язків та з посиланням на пунктів 13.14., 13.15. Статуту ТОВ «Радехівський елеватор», як директора Товариства. Зазначені обставини, відповідно до п.1 ч.1 ст.91 КПК України, є обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а тому мають важливе значення для встановлення наявності чи відсутності вини підзахисного у вчиненні, інкримінованого йому злочину.

За відсутності у вироку суду викладення фактичних обставин, про наявність у діях підзахисного складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, наявні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що потягнули за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону за ч.2 ст. 367 КК України, який не підлягає застосуванню. Внаслідок, такі порушення перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Проте, повертаючись до суті та об`єму пред`явленого підзахисному обвинувачення, за ч. 5 ст. 191 КК України, то потрібно зауважити, що специфіка привласнення, розтрати майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем полягає у тому, що майно, яким винний заволодіває, не ввірене йому, не перебуває у його безпосередньому віданні, але внаслідок службового становища суб`єкт злочину має право оперативного управління цим майном. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, корисливим мотивом та метою.

За змістом ч. 2 ст. 191 КК України , у ній встановлена відповідальність тільки за умисне привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, при наявності в діяннях особи тільки прямого умислу, корисливих мотивів та відповідної мети. Обов`язковими суб`єктивними ознаками розтрати майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем є корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, та корислива мета збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Сторона захисту, в цій частині вироку погоджується з судом, що надані стороною обвинувачення докази всупереч доводам прокурора не доводять поза розумним сумнівом наявність у діях підзахисного прямого умислу, корисливого мотиву та корисливої мети.

Апелянт зазначає, що підзахисний не може нести відповідальність за привласнення та розтрату чужого майна лише на тій підставі, що був директором ТОВ «Радехівський елеватор». Сама собою посада директора не робить підзахисного винним у вчиненні умисного злочину, в якому він обвинувачується.

У контексті складу злочину потрібно зауважити, що в результаті розтрати винний поліпшує майнове становище інших осіб шляхом безпосереднього споживання ними незаконно вилученого майна, позбавлення їх за рахунок витрачання такого майна певних матеріальних втрат, збільшення доходів інших осіб.

Документи, які представлені прокурором лише вказують про наявність між певними юридичними особами господарських операцій, а первинні документи бухгалтерського обліку розкривають зміст цих господарських операцій. Суб`єктивної сторони складу злочину ці документи дійсно не доказують, як і допитані в ході судового розгляду свідки. Жоден із допитаних судом свідків також не вказував на те, що товар чи отримані за нього кошти підзахисний обернув на сою користь чи користь будь-якої третьої сторони, що свідчить про відсутність в діях останнього корисливого мотиву та мети, що в свою чергу також не утворює складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Таким чином, за встановлених судом фактичних обставин кримінального

провадження, а також виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, висновок суду про недоведеність наявності у діях підзахисного інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, сторона захисту вважає правильним.

Відтак, кримінальне провадження у суді апеляційної інстанції, керуючись ст. 417 КПК України, слід закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, а вирок за ч. 2 ст. 367 КК України скасувати на підставі ч. 1 ст. 412 та п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України та засудити до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 роки з конфіскацією майна.

Ввважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що в суді першої інстанції вироком суду дії ОСОБА_9 безпідставно було перекваліфіковано на ч.2 ст. 367 КК України.

З мотивувальної частини вироку вбачається, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч.5 ст. 191 КК України є невірною, оскільки як убачається з матеріалів справи, в судовому засіданні не було встановлено доказів, які би підтверджували наявність у ОСОБА_9 умислу на привласнення і розтрату майна шляхом зловживання ним своїм службовим становищем, також дослідженими в суді доказами не доведено, що ОСОБА_9 вчинив незаконне обернення чужого майна на свою користь чи на користь інших осіб в особливо великих розмірах. Суд встановив, що досліджені в судовому засіданні, показання свідків, ряд письмових доказів, висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи та інші докази не підтверджують умислу ОСОБА_9 на розтрату чужого майна в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. Зібрані докази не вказують на умисний характер таких дій ОСОБА_9 , а також жодним чином не доводять наявності у нього корисливого мотиву. Обвинувачений надав послідовні покази щодо своїх дій, заперечуючи злочинний умисел і корисливий мотив, та вказав, що визнає факт недостачі зерна, однак не привласнював його.

Отже, стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, що у діях ОСОБА_9 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме суб`єктивна сторона складу злочину.

Проте, на думку суду, стороною обвинувачення зібрано та надано суду докази, якими доводиться, що ОСОБА_9 допустив службову недбалість, тобто неналежне виконання будучи службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки ТОВ АПК «Співдружність Україна» на загальну суму 11935203,65 гривень.

Прокурор вважає, що вказані висновку суду є необгрунтованими, а рішення незаконним в цій частині.

Так, в судовому засіданні було допитано, як свідків, працівників ТзОВ «Стоянівнасіння», які повідомили суду, що в цей час (коли зберігалось зерно) директор ОСОБА_9 разом із своєю сім`єю, проживав на території підприємства неподалік складських приміщень, тобто бачив усе, що відбувалось на території підприємства. Крім того, усі роботи по навантаженню, розвантаженню чи переміщенню зерна контролював безпосередньо сам директор ОСОБА_9 . Лише за його вказівкою відбувалось будь-яке переміщення зерна.

Інший співзасновник даного товариства, ОСОБА_12 , як свідок, суду також показав, що лише директор ОСОБА_9 (він же третій співзасновник) керував усією роботою на підприємстві, в тому числі щодо відвантаження зерна.

Сам обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердив факт, що разом із сім`єю проживав на території підприємства, робота на елеваторі йому відома, оскільки раніше вже працював керівником на іншому елеваторі, факт нестачі зерна визнає.

Тобто, за таких обставин директор ОСОБА_9 за такий короткий період, а саме з 29.01.2018 по 19.02.2018 (менше 1 місяця) не міг допустити вивіз зерна в такому великому обсязі, а саме 1 024 241 кг, на загальну суму 11 935 203,65 гривень (приблизно 35 вантажних автомобілів) без його відома.

Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_9 суду повідомив, що про нестачу вказаного зерна йому стало відомо 20 або 21.02.2018, однак, за увесь час він не повідомив про такі факти правоохоронні органи щодо розкриття даного злочину та встановлення винних осіб, не вжив жодних заходів щодо проведення інвентаризації наявності зерна, оскільки саме такі дії необхідно провести у випадку виявлення нестачі товарно-матеріальних цінностей, що може свідчити про небажання керівника підприємства ОСОБА_9 належним чином встановити факт нестачі зерна та винну особу.

Наведені вище обставини в комплексі свідчать про умисел ОСОБА_9 , як суб`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, на привласнення зерна, яке з об`єктивної сторони проявляється у неповерненні його власникові та подальшій його розтраті, яке з об`єктивної сторони проявляється в тому, що ввірене йому майно відсутнє.

Однак, судом при перекваліфікації дій ОСОБА_9 , неналежно оцінено вказані докази, що вплинуло на висновки суду.

А відтак, кваліфікація судом дій обвинуваченого за ч.2 ст. 367 КК України є неправильною.

Прокурор вважає, що, з наведених підстав та мотивів, вказаний вирок суду є незаконним, неналежно обгрунтованим та вмотивованим, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а вирок суду ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме ст. 370, п.1 ч. 3 ст. 374 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості. При цьому, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинуло на вирішення питання щодо складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 , обіймаючи посаду директора ТзОВ «Радехівський елеватор» та будучи, згідно ч. 3 ст. 18 КК України, службовою особою, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарськиих функцій, на якого, відповідно до статуту товариства п.13.14. «…покладено обов`язки управління поточною (оперативною) діяльністю товариства, самостійного вирішення усіх питань діяльності товариства, за винятком тих, що відносяться до виключної компетенції загальних зборів учасників», п.13.15. «…вчинення інших дій з оперативного керівництва роботою товариства», так і в силу покладених на нього обов`язків за цивільно-правовою угодою, за договором складського зберігання № 46 від 24.01.2018, та відповідно до складської квитанції № 285 від 29.01.2018 серії AЧ № 358585, акту приймання-передачі №РЕ000000001 від 29.01.2018, виступаючи як зберігач, прийнявши на відповідальне зберігання сільськогосподарську продукцію, зерно сої вагою 1 276 421 кг (вологість 12%, сміттєва домішка 2%, зернова домішка 8%), яке з 29.01.2018 належало ТОВ АПК «Співдружність Україна», неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не контролював забезпечення складського зберігання зерна сої, що призвело до втрати зазначеного зерна на загальну суму 11 935 203, 65 гривень, що є тяжкими наслідками.

До початку розгляду справи по суті обвинувачений ОСОБА_9 подав клопотання про застосування до нього вимог ст. 49 КК України, по ч.2 ст. 367 КК України, оскільки минуло 5 років з моменту формування акту приймання передачі від 29.01.2018.

Обвинувачений ОСОБА_9 зазначає, що не позбавлений права до набрання вироком стосовно нього законної сили заявити, як в даному випадку до апеляційного суду, клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 367 КК України та закриття кримінального провадження № 0000140 від 22.03.2018 з нереабілітуючих його обставин.

ОСОБА_9 зазначив, що визнає провину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 367 КК України, однак заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 49 КК України.

Обвинувачений наголосив, що за час всього розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, мало місце кілька відкладень судових засідань через: 1) введення та дію воєнного стану у зв`язку з чим Радою суддів від 2.03.2022 рекомендовано судам відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду; 2) захворювання на Covid-19; 3) лікарняний захисника та прокурора.

Крім того, слідчим у даному кримінальному провадженні ОСОБА_13 14.04.2020 було винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення його в розшук з тих підстав, що його місце знаходження не було відоме органу досудового розслідування.

Так, дійсно, станом на квітень 2020 року, він, ОСОБА_9 , був відсутнім за місцем свого зареєстрованого проживання, оскільки фактично проживав та перебував на роботі у м. Одесі. Тому не отримував кореспонденції від органу досудового розслідування та користувався службовим номером телефону підприємства на якому працював.

Однак, як тільки йому стало відомо 22.04.2020 від оперуповноваженого ОСОБА_14 , що відносно нього здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000140 від 22.03.2018, то він відразу з`явився до слідчого судді Радехівського районного суду Львівської області та слідчого у кримінальному провадженні ОСОБА_13 .

Відтак, слідчим ОСОБА_13 22.04.2020 було відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000140 від 22.03.2018.

Тобто ухилення обвинуваченим у даному кримінальному провадженні не було, але через подовження такого строку ухилення, кримінальне провадження підлягає закриттю на умовах визначених в постанові ВП/ВС від 2.02.2023 в справі № 735/1121/20: 2.03.2023 + 7 днів часу зупинення досудового розслідування = 7.03.2023, що закінчився на час дати винесення вироку в даному провадженні.

Разом з тим, на території України так і за її межами станом на сьогоднішній день, не знятої чи не погашеної судимості в нього немає і не було, в іншому розшуку не перебував і не перебуває, до кримінальної відповідальності в інших кримінальних провадженнях не притягувався і не притягується.

Представника потерпілого - ТзОВ «Подільська торговельна компанія» - адвокат ОСОБА_15 подала до суду апеляційної інстанції клопотання про слухання справи стосовно ОСОБА_9 без їх участі, апеляційну скаргу прокурора підтримують.

Заслухавши доповідача, думки прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про задоволення апеляційної скарги прокурора та відмови в задоволені апеляційних вимог сторони захисту, міркування захисника - адвоката ОСОБА_16 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника та задовольнити клопотання обвинуваченого про звільнення його за ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 367 КК України, у зв`язку із зкінченням строків давності, вивчивши матеріали кримінального провадження, врахувавши доводи апеляційних скарг та поданого обвинуваченим клопотання, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При з`ясуванні обставин кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 колегіє суддів встановлено, що на час розгляду кримінального провадження як судом першої так і судом апеляційної інстанції закінчився строк давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України.

Так, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення кримінальний правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років.

Згідно з положеннями ч.1 ст.44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом. Зокрема, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули строки давності, передбачені ст. 49 КК України.

Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, то судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання та на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від цього покарання засудженого.

Таким чином, ще до початку розгляду кримінального провадження по суті в суді апеляційної інстанції, закінчився строк давності для притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 , за вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст. 367 КК України, на підставі вимог п.3 ч.1 ст. 49 КК України.

З обвинувального акту та матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне правопорушення ОСОБА_9 вчинив 02.03.2018 та відносно нього було порушено кримінальне провадження і внесено до ЄРДР за № 0000140 від 22.03.2018.

Згідно ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.367 КК України, на час його вчинення (02.03.2018) відносилось до злочинів середньої тяжкості, (на даний час відноситься до нетяжких злочинів) і відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України, як в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018, так і у попередній редакції Закону, строк давності притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за це кримінальне правопорушення становить п`ять років.

Як зазначено вище, днем вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, слід вважати 02 березня 2018 року (день виявлення недостачі зерна сої, що підтверджено відповідним актом інвентаризації), а отже відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України п`ятирічний строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності закінчився 02 березня 2023 року.

Слідчим у даному кримінальному провадженні ОСОБА_13 14.04.2020 було винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення в розшук ОСОБА_9 з тих підстав, що його місце знаходження не було відоме органу досудового розслідування.

Встановлено по матеріалах справи, що станом на квітень 2020 року ОСОБА_9 був відсутнім за місцем свого зареєстрованого проживання, оскільки фактично проживав та перебував на роботі у м. Одесі. Відповідно не отримував кореспонденції від органу досудового розслідування оскільки користувався службовим номером телефону підприємства на якому працював.

Як тільки ОСОБА_9 стало відомо 22.04.2020 від оперуповноваженого ОСОБА_17 , що відносно нього здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000140 від 22.03.2018, то він відразу з`явився до слідчого судді Радехівського районного суду Львівської області та слідчого у кримінальному провадженні ОСОБА_13 .

Відтак, слідчим ОСОБА_13 22.04.2020 було відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000140 від 22.03.2018.

Тобто ухилення обвинуваченим у даному кримінальному провадженні не було, але через подовження такого строку ухилення, кримінальне провадження підлягало закриттю на умовах визначених строків, з такого розрахунку: 02.03.2023 + 7 днів (час зупинення досудового розслідування) = 09.03.2023, що закінчився на час дати винесення вироку в даному провадженні.

Пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд встановлює наявність певного обвинувачення, закінчення відповідних строків, передбачених ст. 49 КК України, і за таких умов зобов`язаний задовольнити клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав. Таку згоду може бути висловлено у відповідному клопотанні про звільнення від кримінальної відповідальності.

За змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження з цих підстав.

Така позиція узгоджується з міркуванням викладеним в постановах ККС ВС від 29.07.2021 (справа №552/5595/18) та від 12.02.2025 (справа №758/6166/22), позицією об`єднаної палати ККС ВС у постанові від 12.09.2022 (справа №203/241/17).

Обвинувачений ОСОБА_9 усно підтвердив, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, вимоги викладені в клопотанні, поданому суду апеляційнеої інстанції, про те, що погоджується на звільнення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до положень ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Відтак строк давностів слід обраховувани ОСОБА_9 з врахуванням вчинення ним кримінального правопорушеня, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України.

Зазначені вище обставини є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України та п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Апеляційні вимоги прокурора, про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_9 кримінальне правопорушення за ч.5 ст. 191 КК України, не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Так колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наступне.

«Органом досудового розслідування пред`явив ОСОБА_9 обвинувачення за ч. 5 ст. 191 КК України, що він, будучи директором ТОВ «Радехівський елеватор» та службовою особою, пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, виступаючи як зберігач зерна сої вагою 1 276,421 кг за договором складського зберігання, яке належало ТОВ АПК «Співдружність Україна», шляхом зловживання своїм становищем привласнив частину ввіреного йому майна, не повернувши його власнику, вчинив розтрату вказаного майна, спричинивши ТОВ АПК «Співдружність Україна» матеріальну шкоду на загальну суму 11 935 203,65 гривень, що є особливо великим розміром.

Суд вважає, що зазначене обвинувачення свого підтвердження у судовому засіданні не знайшло.

Так, у ст. 191 КК України передбачено відповідальність за три форми вчинення злочину привласнення, розтрата або заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем. Вони характеризуються умисним протиправним і безоплатним оберненням чужого майна на свою користь чи на користь іншої особи.

Розтрата передбачає незаконне і безоплатне витрачання (споживання, продаж, безоплатну передачу, обмін, передачу в рахунок погашення боргу тощо) винним чужого майна, яке йому ввірене чи перебувало в його віданні. В результаті розтрати винний поліпшує майнове становище інших осіб шляхом безпосереднього споживання ними незаконно вилученого майна, позбавлення їх за рахунок витрачання такого майна певних матеріальних витрат, збільшення доходів інших осіб.

Заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем має місце тоді, коли службова особа незаконно обертає чуже майно на свою користь чи користь третіх осіб, використовуючи при цьому своє службове становище. Його особливістю є те, що, на відміну від привласнення чи розтрати, предметом заволодіння чужим майном шляхом службового зловживання може бути і майно, яке безпосередньо не було ввірене винному чи не перебувало в його віданні. У зазначений спосіб винний може заволодівати майном, щодо якого в силу своєї посади він наділений правомочністю управління чи розпорядження майном через інших осіб. Тобто він має певні владні повноваження щодо впливу на осіб, яким це майно ввірено чи перебуває у їх віданні.

Розтрата та заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем вчиняється шляхом активної поведінки, тільки з прямим умислом, коли винна особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачає їх суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Для кваліфікації дій за ст.191 КК України як привласнення необхідно довести, що особа, якій було ввірене чуже майно, обернула його безоплатно на свою користь і не мала наміру в подальшому повернути його або розрахуватися за нього відповідною оплатою. Тому сам по собі факт нестачі майна, ввіреного цій особі, якщо не встановлено причини утворення нестачі, не може бути підставою притягнення її до відповідальності за нестачу чи кваліфікації останньої як привласнення чи розтрата. Обов`язковою суб`єктивною ознакою розтрати майна є корисливий мотив спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, намір збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Як убачається з матеріалів справи, в судовому засіданні не було встановлено доказів, які би підтверджували наявність у ОСОБА_9 умислу на привласнення і розтрату майна шляхом зловживання ним своїм службовим становищем. Також дослідженими в суді доказами не доведено, що ОСОБА_9 вчинив незаконне обернення чужого майна на свою користь чи на користь інших осіб в особливо великих розмірах. Суд встановив, що досліджені в судовому засіданні, показання свідків, ряд письмових доказів, таких як договір поставки від 23.01.2018 JР/00863, інвентаризаційний опис № 1 від 2.03.2018, акти передачі-приймання, договорі № 46 складського зберігання від 24 січня 2018 року, платіжні доручення № 27 від 30 січня 2018 року та № 103 від 12 лютого 2018 року , складська квитанція на зерно № 285 від 29 січня 2018 року, згідно якої ТОВ «Радехівський елеватор» прийняв на зберігання від ТОВ «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» 1 276 421 кг сої (вологість 12%, сміттєва домішка 2%, зернова домішка 8%), що підписана директором ОСОБА_9 та головним бухгалтером ОСОБА_18 , висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи та інші докази не підтверджують умислу ОСОБА_9 на розтрату чужого майна в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, а також жодним чином не доводять наявності у нього корисливого мотиву. Обвинувачений надав послідовні покази щодо своїх дій, заперечуючи злочинний умисел і корисливий мотив, та вказав, що визнає факт недостачі зерна, однак не привласнював його. Стороною обвинувачення, в свою чергу, не спростовано вказаних доводів сторони захисту. Таким чином, відсутні належні та беззаперечні докази, які б доводили, що ОСОБА_9 шляхом зловживання своїм службовим становищем привласнив частину ввіреного йому майна, не повернувши його власникові, а саме зерно сої вагою 1 024 241 кг.

Слід звернути увагу, що обвинувачення не може ґрунтуватися на здогадках та припущеннях, що, на думку суду, має місце у даній справі. Так, у фабулі обвинувачення, зокрема зазначається, що ОСОБА_9 обіймаючи посаду директора ТзОВ «Радехівський елеватор» та будучи згідно ч.3 ст.18 КК України, службовою особою, шляхом зловживання своїм службовим становищем привласнив частину ввіреного йому майна не повернувши його власникові. Відтак стороною обвинувачення не встановлено способу вчинення кримінального правопорушення, а також часу та місця його вчинення, обмежившись фактом нестачі майна.»

Відповідно апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого не підлягають розгляду по суті в повному обсязі.

Згідно ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Ураховуючи зазначене вище, колегія суддів дійшла переконання, що зазначені вище обставини є підставою для часткового задоволення апеляційних скарг прокурора та захисника обвинуваченого, відповідно клопотання обвинуваченого підлягає задоволення, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України та п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з закінченням, на час апеляційного розгляду, строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Долю речового доказу колегія суддів вирішує, відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.09.2022 року у справі №203/241/17, (провадження №51-4251кмо21) про те, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, а тому колегія суддів дійшла висновку про віднесення процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні за проведення експертиз на суму 5966,38 грн. на рахунок держави.

Крім того по справі підлягає скасуванню арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Радехівського районного суду Львівської області від 17.04.2018 на майно ТОВ «Радехівський елеватор».

Керуючись ст. ст. 284, 404, 405, 407, 409, 417, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-

постановила :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 31.03.2025 року, яким засуджено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України - скасувати.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, у кримінальному провадженні № 0000140 від 22.03.2018, на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК у зв`язку із закінченням строків давності передбачених п.3 ч.1 ст. 49 КК, в редакції цієї статті, що діяла станом на 22.03.2018.

Кримінальне провадження №0000140 відносно ОСОБА_9 закрити.

Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 5966,38 грн. віднести на рахунок держави.

Речові докази по справі:

-паперовий конверт, в якому знаходиться договір складського зберігання №46 від 24.01.2018 на 6 арк., акт приймання-передачі № РЕ000000001 від 29.01.2018., складська квитанція №285 від 29.01.2018, картка аналізу зерна №31 від 29.01.2018, які долучені до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;

-спец пакет Головного слідчого управління Національної поліції України №7267480, в якому знаходяться документи із звітністю форми №36 за 2017 рік на 80 арк.; журнал реєстрації лабораторних аналізів середньодобових проб при прийманні зерна; журнал реєстрації лабораторних аналізів середньодобових проб при прийманні зерна; журнал реєстрації лабораторних аналізів середньодобових проб при прийманні зерна; журнал реєстрації вологості зерна і продуктів його переробки при визначенні її в сушильних шафах; журнал реєстрації вологості зерна і продуктів його переробки при визначенні її в сушильних шафах; товарно-транспортні накладні за 2017 рік на 51 арк.; посадові інструкції посадових осіб ТзОВ «Радехівський елеватор» на 26 арк.; акти приймання передачі на 32 арк.; журнал реєстрації зважування вантажів на 8 арк.; договори складського зберігання, додаткові угоди до договорів складського зберігання на 16 арк.; розрахунок про оплату па 2 арк.; реєстр товарно-транспортних накладних на 6 арк.; відомості про вантаж та товарно-транспортні накладні на 16 арк.; журнал «Звіти на ввезення авто 2017 рік» на 25 арк.; журнал «Звіти Відгрузка Авто/ЖД 2017 рік» па 62 арк.; журнал «Акти здачі-прийняття робіт 2017 рік» на 98 арк.; журнал «Переоформлення 2017 рік» на 114 арк.; документи «Договори купівлі-продажу 2017 рік» на 156 арк.; договір складського зберігання №46 від 24.01.2018 на 6 арк.; договори складського зберігання за 2017 рік на 78 арк. та додаткові угоди за 2017 рік на 10 арк.; журнал «Форма №37 склад 2017 рік», де знаходяться звіти по руху зерна по власникам за листопад 2017 року на 89 арк.; журнал «Форма №37 за 2017 рік, де знаходяться реєстри руху та залишків зерна за власниками» на 172 арк.; журнал реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах на 2 арк.; товарно-транспортні накладні на виправлення за вересень 2017 року на 2 арк.; документація між ТзОВ «Радехівський елеватор» та ТзОВ «Агро-промислова компанія співдружність Україна» на 7 арк. повернути законному володільцю.

Арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Радехівського районного суду Львівської області від 17.04.2018 на майно ТОВ «Радехівський елеватор» - скасувати, зокрема на: документи із звітністю форми №36 за 2017 рік на 80 арк.; журнал реєстрації лабораторних аналізів середньодобових проб при прийманні зерна; журнал реєстрації лабораторних аналізів середньодобових проб при прийманні зерна; журнал реєстрації лабораторних аналізів середньодобових проб при прийманні зерна; журнал реєстрації вологості зерна і продуктів його переробки при визначенні її в сушильних шафах; журнал реєстрації вологості зерна і продуктів його переробки при визначенні її в сушильних шафах; товарно-транспортні накладні за 2017 рік на 51 арк.; посадові інструкції посадових осіб ТзОВ «Радехівський елеватор» на 26 арк.; акти приймання передачі на 32 арк.; журнал реєстрації зважування вантажів на 8 арк.; договори складського зберігання, додаткові угоди до договорів складського зберігання на 16 арк.; розрахунок про оплату па 2 арк.; реєстр товарно-транспортних накладних на 6 арк.; відомості про вантаж та товарно-транспортні накладні на 16 арк.; журнал «Звіти на ввезення авто 2017 рік» на 25 арк.; журнал «Звіти Відгрузка Авто/ЖД 2017 рік» па 62 арк.; журнал «Акти здачі-прийняття робіт 2017 рік» на 98 арк.; журнал «Переоформлення 2017 рік» на 114 арк.; документи «Договори купівлі-продажу 2017 рік» на 156 арк.; договір складського зберігання №46 від 24.01.2018 на 6 арк.; договори складського зберігання за 2017 рік на 78 арк. та додаткові угоди за 2017 рік на 10 арк.; журнал «Форма №37 склад 2017 рік», де знаходяться звіти по руху зерна по власникам за листопад 2017 року на 89 арк.; журнал «Форма №37 за 2017 рік, де знаходяться реєстри руху та залишків зерна за власниками» на 172 арк.; журнал реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах на 2 арк.; товарно-транспортні накладні на виправлення за вересень 2017 року на 2 арк.; документація між ТзОВ «Радехівський елеватор» та ТзОВ «Агро-промислова компанія співдружність Україна» на 7 арк.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: