УХВАЛА

Іменем України

20.09.2025 Справа №607/19437/25 Провадження №1-кс/607/5520/2025

м. Тернопіль

Слідча суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000093 від 14.07.2025 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, у якого на утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого на посаді лікаря-кардіолога ПІТ кардіологічного відділення для інфарктних хворих КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-4 КК України,

УСТАНОВИЛА:

20.09.2025 старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 звернулася до слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання мотивоване тим, що СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000093 від 14.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-4 КК України.

Так, під час проведення досудового встановлено, що 09.07.2025 ОСОБА_7 за направленням сімейного лікаря у зв`язку з погіршенням стану здоров`я звернувся до кардіологічного відділення для інфарктних хворих КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради до ОСОБА_4 , який з 01.08.2008 згідно з наказом № 88-ОС від 01.08.2008 перебував на посаді лікаря-кардіолога вказаного відділення.

Так, 09.07.2025 у ОСОБА_4 , який перебував на посаді лікаря-кардіолога кардіологічного відділення для інфарктних хворих КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради та який не є службовою особою, виник злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди за видачу виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого в інтересах ОСОБА_7 із зазначенням даних про діагностування у пацієнта тяжкого кардіологічного захворювання, наявність якого унеможливлює проходження військової служби по мобілізації та надає можливість отримати групу інвалідності. З цією метою ОСОБА_4 вступив в злочинну змову із особами, які на даний час досудовим розслідуванням не встановлені.

Відповідно до п. 2.4. Посадової інструкції лікаря-кардіолога кардіологічного відділення для інфарктних хворих, 12.11.2021 затвердженої генеральним директором КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради ОСОБА_8 , із якою ознайомлений ОСОБА_4 , лікар-кардіолог забезпечує етапність проведення експертизи тимчасової непрацездатності, своєчасне направлення хворих з хронічними формами захворювань на освідчення лікарсько-консультативної та медико-соціальної експертної комісії та згідно із п. 2.6 посадової інструкції забезпечує належний порядок оформлення медичної, облікової та звітної документації.

Незважаючи на вказані вимоги інструкції, 09.07.2025 у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди для себе, перебуваючи у кардіологічному відділенні КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради, що розташоване за адресою: вул. Клінічна, буд. 1, м. Тернопіль, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів та з метою одержання неправомірної вигоди для себе, висунув вимогу до пацієнта ОСОБА_7 надати йому неправомірну вигоду в розмірі від 700 до 1000 доларів США за видачу виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого із зазначенням даних про діагностування у пацієнта тяжкого кардіологічного захворювання, наявність якого унеможливлює проходження військової служби по мобілізації та надає можливість отримати групу інвалідності.

ОСОБА_7 , розуміючи незаконність зазначених умов та усвідомлюючи, що надання неправомірної вигоди є кримінально караним діянням, не бажаючи бути притягненим до кримінальної відповідальності та бажаючи викрити незаконні дії ОСОБА_9 та невстановлених на даний час осіб, звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів та почав діяти під їхнім контролем.

У подальшому в період з 12.09.2025 до 19.09.2025 під час перебування пацієнта ОСОБА_7 на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради ОСОБА_4 , порушуючи свої професійні обов`язки лікаря, діючи із порушенням покладених на нього функціональних обов`язків, які передбачені посадовою інструкцією, тобто не так, як цього вимагають інтереси його професійної діяльності, вступивши у злочинну змову із невстановленими на даний час особами, вносив недостовірні дані у результати проведених ОСОБА_7 досліджень, за результатами яких 19.09.2025 ОСОБА_4 як лікуючий лікар пацієнта ОСОБА_7 видав виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 15342 із висновком «Поліморфна шлуночкова та надшлуночкова екстрасистолія, синусова тахікардія вдень, транзиторна атріовентрикулярна блокада I ступеня, транзиторна ішемічна активність міокарда», яку скріпив своїм підписом та відтиском власної печатки.

19.09.2025 о 13 год. 17 хв., перебуваючи на другому поверсі кардіологічного відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради, ОСОБА_4 особисто одержав від пацієнта ОСОБА_7 неправомірну вигоду для себе в розмірі 500 доларів США (за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим НБУ станом на 14.09.2025, становить 20624,4 гривень) за видачу виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого в інтересах ОСОБА_7 із зазначенням даних про діагностування у пацієнта тяжкого кардіологічного захворювання, наявність якого унеможливлює проходження військової служби по мобілізації та надає можливість отримати групу інвалідності.

Слідчий зазначив, що у кримінальному провадженні № 0000093 наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-4 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

19.09.2025 о 13 год. 20 хв. ОСОБА_4 затриманий відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

20.09.2025 у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-4 КК України.

Також необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий доводить наявністю ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відтак слідчий вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За таких підстав слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів та визначити розмір застави у розмірі 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 499620 грн, та у разі сплати застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотанняпідтримав та просив клопотання задовольнити повністю. Зазначив, що з урахуванням майнового стану підозрюваного, зокрема з підстав наявності у власності ОСОБА_4 та його дружини значної суми грошових коштів та нерухомого майна просить визначити заставу у розмірі 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір застави здатний забезпечити виконання завдання цього кримінального провадження. Поряд з цим зазначив, що виключність випадку визначення такого розміру застави полягає також у тому, що дане кримінальне правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_10 , вчинене в умовах дії воєнного стану, та результатом цього кримінального правопорушення є можливість особи ухилитися від проходження військової служби за мобілізацією.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання. Зазначив, що підозра, пред`явлена ОСОБА_4 , є необґрунтованою, а вказані стороною обвинувачення ризики є недоведеними. Так, підозрюваний не має наміру вчиняти будь-які дії, спрямовані на переховування від органу досудового розслідування, оскільки має постійне місце проживання, працює та його соціальні зв`язки є міцними. Також органом досудового розслідування на підставі ухвал слідчих суддів проведені обшуки, під час яких вилучені усі необхідні предмети та документи, а тому підозрюваний вже не має можливості їх знищити чи спотворити. Крім цього, ОСОБА_4 не може впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки останні не перебувають у його підпорядкуванні. Більше того орган досудового розслідування не позбавлений можливості звернутись із клопотанням про відсторонення ОСОБА_4 від займаної посади для запобігання указаному ризику та ризику вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначив, що сторона захисту не заперечує проти застосування до підозрюваного запобіжного заходу, однак вважає, що має бути застосований запобіжний захід у виді застави. При цьому вважає, що доводи сторони обвинувачення щодо необхідності визначення застави у розмірі 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є необґрунтованим, а тому просив визначити розмір застави у межах визначеного п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розміру. Також вказав, що надана слідчій судді декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є недопустимим доказом, оскільки в додатках до даного клопотання, що були надані стороні захисту, такий документ відсутній. Зауважив, що підозрюваний офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, є одруженим та має на утриманні двох дітей. Також вказав, що дружина підозрюваного є особою з інвалідністю та на утриманні в підозрюваного перебуває мати, яка є особою похилого віку.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника. Додатково просив визначити менший розмір застави, оскільки у нього наявні кредитні зобов`язання.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, слідча суддя дійшла висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частина 1 ст. 29 Конституції України визначає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований, зокрема до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: 1). переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2). знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3). незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4). перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином; 5). вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (ч. 1 ст. 178 КПК України).

Так, слідча суддя встановила, що ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000093 від 14.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-4 КК України.

19.09.2025 о 13 год. 20 хв. ОСОБА_4 затриманий відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

20.09.2025 у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-4 КК України.

Про обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_4 , та його можливу причетність до вчиненого кримінального правопорушення свідчать долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності, а саме:заява ОСОБА_7 від 14.07.2025; протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14.07.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 17.07.2025; протоколи додаткового допиту свідка ОСОБА_7 від 16.09.2025, 20.09.2025; посадова інструкція лікаря-кардіолога кардіологічного відділення для інфарктних хворих; протоколи огляду від 19.09.2025; протоколи за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтроль особи від 16.09.2025, 18.09.2025; протокол проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 17.09.2025; протокол (огляду грошових коштів) від 17.09.2025; протокол огляду покупця та вручення йому грошових коштів перед початком проведення спеціального слідчого експерименту від 17.09.2025.

Більше того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23.10.1994) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідча суддя встановила, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів.

Ураховуючи, що слідча суддя на цьому етапі провадження лише зобов`язана на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні дані слідча суддя доходить висновку про обґрунтованість підозри та можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Розглядаючи питання наявності ризиків, на які посилався прокурор, та позицію сторони захисту щодо їх недоведеності, слідча суддя зазначає таке.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. А як зазначено в п. 111-112 рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії», обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, в обґрунтування застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор зазначив, що існують ризики, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду підтверджується тим, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна. Слідча суддя вважає, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Таке твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Крім цього, підозрюваний ОСОБА_4 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , який дійсний до 02.05.2034, що дає підстави вважати, що останній в умовах безвізового режиму України з країнами Європейського Союзу та з метою уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення може швидко та безперешкодно виїхати за межі України і таким чином переховуватись від органів досудового розслідування та суду.Відтак слідча суддя вважає, що стороною обвинувачення доведена наявність вказаного ризику.

Так само ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, підтверджується тим, на даний час органом досудового розслідування проведено тільки ряд першочергових слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та продовжуються проводитись слідчі дії, спрямовані на встановлення інших осіб, причетних до злочинної діяльності, та свідків кримінального правопорушення. Крім цього, невстановлені на даний час органом досудового розслідування особи, які діяли в змові з ОСОБА_4 , для комунікації з приводу вчинюваного кримінального правопорушення використовували власні засоби зв`язку, які могли зберегти на собі сліди такої комунікації та які органом досудового розслідування на даний час ще не відшукані, а тому існує ризик їх знищення, приховування, або спотворення, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування та його результати.

Щодо ризику впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, то згідно зі ст. 23 КПК України на стадії судового розгляду доказове значення матимуть показання цих осіб, отримані безпосередньо судом саме під час усного допиту у судовому засіданні. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від цих осіб та дослідження їх судом. Указане доводить, що з метою зміни свідками своїх показань на користь підозрюваного або відмови від дачі показань останній може впливати на вказаних осіб у незаконний спосіб. З урахуванням викладеного слідча суддя вважає, що такий ризик є досить вірогідним та доведеним стороною обвинувачення.

Разом з тим слідча суддя вважає, що посилання прокурора на наявність ризику того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, не є доведеним прокурором належними та допустимими доказами. Так, підозрюваний раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, працевлаштований і має постійне джерело доходу. З урахуванням викладеного слідча суддя вважає, що указаний ризик не є доведеним у судовому засіданні, а відтак не може покладатись в основу рішення про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких підстав слідча суддя доходить висновку, що прокурором доведено, а стороною захисту не спростовано, що у даному кримінальному провадженні з метою виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, передбачені п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є необхідним застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Разом з тим, вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу, слідча суддя враховує таке.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, - прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст. 177, 178, 183 КПК України.

Слідча суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст. 183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Однак з урахуванням встановлених обставин слідча суддя доходить висновку, що прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для здійснення мети, передбаченої ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідча суддя зазначає, що вказаний запобіжний захід є наближеним до запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому вказані запобіжні заходи згідно з КПК України передбачають обмеження особистої свободи громадян та є найтяжчими, а також застосовуються за вчинення кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі. Так, зокрема у рішенні від 02.08.2001 у справі «Манчіні проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі.

З урахуванням викладеного, враховуючи матеріальний склад вчиненого кримінального правопорушення, слідча суддя доходить висновку, що дієвим запобіжним заходом, який зможе запобігти ризикам, наявним у цьому кримінальному провадженні, є запобіжний захід у виді застави.

При цьому слідча суддя враховує обставини, визначені ст. 178 КПК України, зокрема, що ОСОБА_4 працевлаштований, одружений має постійні місце проживання та джерело доходу, а також має на утриманні двох малолітніх дітей, та доходить висновку, що обраний запобіжний захід є пропорційним меті та завданням цього кримінального провадження.

Разом з тим слідча суддя відхиляє доводи сторони захисту про те, що дружина підозрюваного є особою з інвалідністю та пенсіонером, оскільки такі обставини спростовуються пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 , термін дії якого закінчився 31.08.2025. Також слідча суддя відхиляє доводи сторони захисту щодо незадовільного стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 , оскільки надана медична документація складена за результатами проведення медичних обстежень, що мали місце у 2024 році. Докази незадовільного стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 станом на даний час слідчій судді не надані.

Так само стороною захисту не надано достаніх доказів того, що батьки підозрюваного, які є особами пенсійного віку, перебувають на утриманні підозрюваного.

Щодо доводів сторони захисту про недопустимість декларації ОСОБА_4 слідча суддя зазначає таке.

Так, ч. 1, 2 ст. 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом . Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, слідча суддя відхиляє доводи сторони захисту, оскільки наданий прокурором письмовий доказ отриманий відповідно до вимог чинного законодавства та наявний у відкритому доступі у відповідних державних реєстрах у мережі Інтернет. При цьому прокурор не позбавлений можливості долучати докази не лише разом з клопотанням, а і під час судового провадження. також зміст даного документу був детально досліджений слідчою суддею у судовому засіданні та учасники провадження мали можливість висловлювати щодо цього доказу свої доводи та зауваження.

Визначаючи розмір застави, слідча суддя виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається, зокрема у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Поряд з цим ч. 5 ст. 182 КПК України визначено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

При цьому слідча суддя приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, слідча суддя приймає до уваги матеріальний стан підозрюваного, а саме наявність у його власності нерухомого майна, розмір його річного доходу, що становить 364922 грн, наявність коштів, розміщених на банківських рахунках у розмірі 600000 грн та 50000 доларів США, а також матеріальний стан дружини підозрюваного ОСОБА_11 , а саме наявність у її власності нерухомого майна та рухомого майна, розмір її річного доходу, що становить 12000000 грн, а також наявність коштів, розміщених на банківських рахунках у розмірі 1200000 грн та 120000 доларів США. Також слідча суддя враховує, що наслідком вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , є можливість уникнення особи від військової служби за мобілізацією в умовах введеного в державі воєнного стану.

Такі обставини у сукупності дають підстави дійти висновку про виключність випадку у розумінні положень ч. 5 ст. 182 КПК України, а також, що застава навіть у максимальному розмірі, визначеному для даної категорії злочинів, не здатна забезпечити виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків.

З урахуванням викладеного слідча суддя доходить висновку про необхідність визначення застави у розмірі, який запропонований прокурором, а саме у розмірі 165 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Такий розмір застави є прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, зокрема у рішенні від 20.11.2010 у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім цього, слідча суддя вважає, що такий розмір застави не є непомірним для підозрюваного, однак водночас є суттєвим для його майнового стану та небажаним для втрати, а відтак дієвим для виконання завдань цього кримінального провадження та запобігання встановленим ризикам.

Також на виконання вимог ч. 5 ст. 194 КПК України слідча суддя покладає на підозрюваного інші обов`язки, визначені даною нормою закону, в тому обсязі, який запропонований прокурором, що сприятиме забезпеченню належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігатиме ризикам цього кримінального провадження.

Керуючись ст. 2, 8, 177, 178, 182, 183, 194, 309, 369-372, 532 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000093 від 14.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-4 КК України, задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді застави.

Визначити ОСОБА_4 заставу у розмірі 165 (ста шістдесяти п`яти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 499620 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч шістсот двадцять) гривень. Застава має бути внесена на депозитний рахунок з такими реквізитами: код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26198838; отримувач: ТУ ДСА України у Тернопільській області; банк отримувача: ДКСУ м. Київ; код банку отримувача (МФО): 820172; рахунок отримувача: UA0003454; призначення платежу: застава за ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000093 від 14.07.2025 за ухвалою слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.09.2025.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені статтею 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у цьому ж кримінальному провадженні;

- у разі наявності здати на зберігання до УДМС України в Тернопільській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Установити строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків до 20.11.2025.

У іншій частині клопотання відмовити.

Роз`яснити, що підозрюваний, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду.

Роз`яснити, що якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава буде звернена в дохід держави, зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України й буде використана у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо ОСОБА_4 , в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, підозрюваний, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_4 з-під варти в залі суду.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого у цьому кримінальному провадженні.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити підозрюваному ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя ОСОБА_1