УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках кримінального провадження № 00110907 від 17.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 121 КК України, за погодженням із прокурором, звернувся до суду із вказаним клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 .

Своє клопотання обґрунтовує тим, що 21 липня 2023 року громадянин ОСОБА_4 згідно Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» призваний до лав Державної прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 під час загальної мобілізації.

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №500-ОС від 31.07.2023 солдата ОСОБА_4 , поставлено на всі види забезпечення, а також призначено на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії - номера обслуги першої групи мінометів вогневого відділення першого відділу прикордонної служби (тип С) четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування Державної прикордонної служби України.

Поряд із цим, відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення. Правоохоронними органами є органи охорони державного кордону. Відтак, солдат ОСОБА_4 є працівником правоохоронного органу.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Разом з тим солдат ОСОБА_4 , діючи в порушення вищевказаних норм законодавства, 17 листопада 2025 року, близько 22 години 00 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання у спальній кімнаті житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку вчинюваних ним дій, на ґрунті особистих неприязних відносин, що виникли раптово, умисно завдав ОСОБА_7 один удар кухонним ножем у ділянку грудної клітини з права, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітини із пошкодженням легені, що супроводжувалось пневмотораксом та гемотораксом із значною крововтратою, яке відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент заподіяння.

18 листопада 2025 року о 03 год 40 хв, солдата ОСОБА_4 , інспектора прикордонної служби 3 категорії - номера обслуги першої групи мінометів вогневого відділення першого відділу прикордонної служби (тип С) четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування Державної прикордонної служби України, затримано у порядку ст. 208 КПК України.

18 листопада 2025 року, старшим слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_6 повідомлено про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю селища Каменномостське російської федерації, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , громадянину України, українцю, з середньою освітою, неодруженому, військовослужбовцю Збройних Сил України призваному по мобілізації, інспектору прикордонної служби 3 категорії - номеру обслуги першої групи мінометів вогневого відділення першого відділу прикордонної служби (тип С) четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування Державної прикордонної служби України, у військовому званні «солдат», у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Обставини, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, підтверджуються зібраними в ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у своїй сукупності, а саме:

- протоколами допитів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 ;

- проведеним слідчим експериментом з потерпілим ОСОБА_7 ;

- проведеним слідчим експериментом з свідком ОСОБА_12 ;

- протоколом огляду від 18 листопада 2025 року;

- протоколом затримання особи підозрюваної у скоєні злочину;

- протоколом проведення невідкладного обшуку та відеозапису до нього;

- відеозаписами із місця події наданими з бодікамер поліцейських які прибули на місце злочину;

- іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Так, під час досудового розслідування встановлені обставини, які прямо вказують на вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за яким останньому пред`явлено обґрунтовану підозру.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задоволити з підстав викладених у ньому та продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави, вказавши на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні не заперечували щодо задоволення клопотання слідчого.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 00110907 від 17.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 121 КК України.

За вищевказаних обставин, 18 листопада 2025 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

20.11.2025 ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без права внесення застави строком на 60 днів, тобто до 16.01.2026.

Розумність підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантій від безпідставного арешту й затримання, закріпленої у статті 5 параграфу 1 (с) Конвенції." Відповідно до практики Європейського суду "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 параграфу 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо вчинила злочин".

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Так, вище вказані докази вказують на обґрунтованість та розумність оголошеної ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Враховуючи, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, слід взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 , п. 32, Series A, №182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 ).

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також, не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

В своїх рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 40107/02 від «10» лютого 2011 року по справі «Харченко проти України», п. 80; за скаргою № 20808/02 від 04.03.2010 р. у справі «Шалімов проти України», суд визнає порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди «…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Як встановлено в ході розгляду клопотання, заявлені стороною обвинувачення ризики на даний час не зменшились та є актуальними, оскільки враховуючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обґрунтовано підозрюється, а саме позбавлення волі від п`яти до восьми років ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Вік підозрюваного його соціальні зв`язки та стан здоров`я, дозволяють останньому переховуватись від органів досудового розслідування.

Проведеними заходами встановлено, що останній має широке коло родинних та соціальних зв`язків, оскільки сам являється працівником правоохоронного органу та які можуть посприяти останньому в його намірі переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків та інших осіб, причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення у цьому ж кримінальному провадженні, так як, під час події в приміщенні де скоєно злочин перебувала сестра потерпілого ОСОБА_12 , шляхом погроз як через себе особисто, так і через інших осіб чи іншим чином тиснути з метою зміни ними своїх показів у судовому засіданні, а також на понятих та інших свідків у даному кримінальному провадженні, яких ще планується допитати.

На цей час у кримінальному провадженні проведений не весь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування.

За таких обставин, стороною обвинувачення доведено, що підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, зможе вільно спілкуватись з такими особами та координувати їхні спільні дії щодо приховування слідів вчиненого кримінального правопорушення.

Окрім того встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи у самовільному залишені військової частини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчиненому в умовах воєнного стану, фактично відмовився виконувати будь-які накази командира підрозділу щодо виконання свої службових обов`язків в умовах воєнного стану, та у подальшому вибув за межі дислокації військової частини, а отже знизив можливість функціонування підрозділу у випадку надходження наказу про виконання бойового завдання та тим самим сприяв у підриві обороноздатності ЗС України, демонстрування перед іншими військовослужбовцями у відкритій формі можливість відмовитися від проходження від військової служби, що підсилює його схильність до вчинення протиправних дій.

Більше того, вказаний ризик тісно переплітається із ризиком, що підозрюваний буде переховуватися від органу досудового розслідування та суду, оскільки за ним зберігається статус військовослужбовця, і у разі відсутності законних підстав перебування поза межами підрозділу настає кримінальна відповідальність.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, що виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжити щодо підозрюваного винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3,5 ст. 177 КПК України та гарантувати його належну процесуальну поведінку.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_4 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

У зв`язку із неможливістю закінчення досудового розслідування у двох місячний строк, внаслідок складності даного кримінального провадження, що зумовлено обсягом та специфікою процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування, Рівненською окружною прокуратурою строк досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 00110907 від 17.11.2025, продовжено до трьох місяців, а саме до 18.02.2026.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тому, враховуючи суспільну небезпечність особи підозрюваного ОСОБА_4 , який вчинив насильницький злочин, є необхідним продовжити відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, що на думку слідчого судді, є справедливим і здатний забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 131-132, 176, 177, 182, 183, 194, 196, 199, 205 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави, в межах строку досудового розслідування , а саме до 18.02.2026.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , утримувати в Державній установі Рівненський слідчий ізолятор - м. Рівне, вул. Дворецька, 116.

Визначити строк дії ухвали до 18.02.2026.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити на виконання уповноваженій особі ДУ "Рівненський слідчий ізолятор", вручити підозрюваному та прокурору.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя