КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №462/1573/22Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/5946/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000326, по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на строк 60 днів, до 14 грудня 2025 року включно.

В поданій апеляційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилається на те, що прокурором не надано та при здійсненні досудового розслідування не здобуто достовірних та належних доказів на доведення вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.258-3, ч.4 ст.27, ч.1 ст.358 КК України, а докази, на які посилається прокурор, здобуті органами досудового розслідування з істотними порушеннями кримінального процесуального законодавства України, Конституції України, Конвенції з прав людини та основоположних свобод та Рішень Європейського суду з прав людини щодо особи з особливим статусом-адвоката.

Посилається на відсутність ризиків,передбачених ст.177 КПК України, а наведені прокурором у клопотанні ризики вважає лише припущеннями, які не підтверджуються об`єктивними даними.

Також просить врахувати, що ОСОБА_6 від суду не ухилявся, а виїхав за межі України з тією метою, щоб вивезти дітей з території, де проводяться воєнні дії.

Вважає, що без належного врахування суду першої інстанції залишилось те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, є адвокатом - особою з особливим статусом і його права захищаються Конституцією України та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», має на утриманні шестеро дітей, які потребують його допомоги, стан здоров`я ОСОБА_6 , який є інвалідом 3 групи.

Також вважає, що тримання під вартою є надмірно суворим запобіжним заходом для ОСОБА_6 . При цьому, питання застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом не вирішувалось.

За результатами апеляційного перегляду просить оскаржувану ухвалу суду про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід або визначити помірний розмір застави.

В судове засідання прокурор та захисник, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, не з`явилися, клопотання про розгляд провадження за їх участі не подавали.

Засобами зв`язку захисник ОСОБА_7 просив суд розглядати подану апеляційну скаргу без його участі та його підзахисного, оскільки строк дії ухвали сплив.

У зв`язку з цим суд, діючи відповідно до положень ч.4 ст.422-1 КПК України, здійснює розгляд апеляційної скарги без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів сформованого контрольного провадження, на розгляді Печерського районного суду міста Києва перебувають матеріали кримінального провадження №0000326 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст.189, ч.1 ст.258-3, ч.4 ст.27 ч.1 ст.358 КК України.

Прокурор у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на 60 днів.

Необхідність продовження строку тримання під вартою прокурором мотивовано тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, за вчинення яких йому загрожує покарання на тривалі терміни, а тому обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити переховування від Також вказує на те, що він вже ухилявся від явки до суду, що стало підставою для оголошення його у міжнародний розшук. Згідно інформації СБУ у Львівській області, ОСОБА_6 перебував за кордоном, а саме у Республіці Польща, 15 травня 2025 року екстрадований до України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. А відтак зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_6 та зможе забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, а відтак за наведених обставин є необхідним та відповідає характеру кримінального провадження.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на строк 60 днів, до 14 грудня 2025 року включно.

Ухвалюючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд визнав обґрунтованими наведені у клопотанні доводи про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України,які вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи піддією більш м`якого запобіжного заходу, зможе вчинити спроби переховуватися від суду, з огляду на покарання, яке йому загрожує у випадку встановлення судом його винуватості, враховуючи і той факт, що він вже вчиняв такі дії, а саме, будучи обізнаним про його кримінальне переслідування та наявність відносно нього кримінального провадження в суді, він здійснив перетин державного кордону і певний час перебував у міжнародному розшуку до його екстрадиції до України, зможе перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про продовження існування ризиків того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, виняткову складність кримінального провадження, може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зокрема, перевіряючи наведені у клопотанні доводи прокурора на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, яке ставиться у провину обвинуваченому, та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчинених кримінальних правопорушеннях.

При цьому, як встановив суд, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений,в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зокрема, судом враховано той факт, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 квітня 2022 року обвинуваченого ОСОБА_6 було оголошено у розшук. Відповідно до інформації з СБУ у Львівській області, ОСОБА_6 01 березня 2022 року покинув територію України. В подальшому ухвалою колегії суддів Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2024 року ОСОБА_6 було оголошено у міжнародний розшук та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 15 травня 2025 року ОСОБА_6 екстрадовано з Республіки Польща до України.

Оскільки наведені у клопотанні прокурора ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не здатне запобігти вказаним ризикам.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі і ті, на які містяться посилання в поданій апеляційній скарзі з доповненнями, в тому числі і щодо можливості застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

В поданій апеляційній скарзі сторона захисту також посилається на необґрунтованість висунутої ОСОБА_6 підозри, яка, за доводами апелянта, не підтверджується належними та допустимими доказами.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на строк 60 днів, до 14 грудня 2025 року включно - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4