Провадження № 1-кп/714/33/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2025 р. м. Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області у складі :

головуючого-судді ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисникаОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0003634 від 01 жовтня 2024 року відносно

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянин України, не одруженого, працюючого водієм « Буковина Трек », раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_5 , будучі обізнаним з тимчасовими обмеженнями щодо виїзду за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років з України через воєнний стан встановлений Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та затвердженим Законом України № 2102-IX, діючи умисно, сприяв ОСОБА_7 , мешканцю міста Києва, у його незаконному переправленні через державний кордон України поза пунктом пропуску, за наступних обставин.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 , 30 вересня 2024 року, приблизно о 10 год., на автомобілі марки «Мазда СХ-7», реєстраційний номер НОМЕР_1 приїхав до готель-ресторану «Ріволі» що в с. Чагор Чернівецького району де зустрів ОСОБА_7 , після чого почав рух у напрямку державного кордону України, з метою незаконного переправлення ОСОБА_7 .

Слідуючи за маршрутом із с. Чагор до с. Куликівка Чернівецького району, обвинувачений ОСОБА_5 надавав вказівки та поради ОСОБА_7 , щодо незаконного перетину державного кордону.

По прибуттю на місце - біля лісу, ОСОБА_5 висадив ОСОБА_7 , якому наказав забігти у ліс, якого було затримано працівниками прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що 30 вересня 2024 року йому подзовонив знайомий ОСОБА_8 , мешканець м.Чернівці та поприсив відвезти його знайомого до кордону - с. Дяківці, за що ОСОБА_9 обіцяв заплатити 4000 грн. Погодившись на таку пропозиція, приблизно о 11 год., на власному автомоблі марки «Мазда СХ-7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під`їхав до готель-ресторану «Ріволі», що в с. Чагор Чернівецького району де на нього чекав раніше незнайомий ОСОБА_7 , який підійшов до автомобіля, спитався чи він « ОСОБА_10 », після чого сів до автомобіля та вони почали рух.

Напрямок та дорогу йому вказував ОСОБА_7 . На шляху слідування, зупинився на заправці у с. Цурень, після чого продовжив рух. На виїзді з м. Герца, ОСОБА_7 попросив його продовжувати рух далі, що він і зробив. Після того як проїхав відповідну відстань, висадив ОСОБА_7 на місце, на яке вказав останній. Розвернувшись, продовжив рух, однак від`їхавши близько 200-300 м, його об`їхав автомобіль марки Дастер, який почав перекривати йому дорогу. Зупинившись, до нього підійшли працівники прикордонної служби на вимогу яких він пред`явив посвідчення водія. З його дозволу вони також оглянули автомобіль, після чого один з прикордонників поклав до кишені його водійське посвідчення та ключі від автомобіля. На вимогу прикордонників, він сів до їх службового автомобіля де під час розмови, повідомив про обставини за яких було доставлено ОСОБА_7 та вказав на місце де його висадив. Разом, на службовому автомобілі працівників прикордонної служби, приїхали на місце де залишив ОСОБА_7 . Згодом, туди привели і самого ОСОБА_7 . Далі їх (кожного окремо) було доставлено до прикордонного наряду. Також, працівники прикордонної служби туди доставили і його автомобіль. Його було затримано, та під вечір його було доставлено до відділення поліції .

Ніяких вказівок чи то порад ОСОБА_7 не давав, грошових коштів за спробу незаконного переправлення через кордон від ОСОБА_7 не отримував. Будь-якого наміру допомогти ОСОБА_7 у незаконному перетині кордону не мав, та ні з ким-небудь про вказане не домовлявся.

Також обвинувачений ОСОБА_5 вважає, що в ході досудового слідства були допущено ряд процесуальних порушень, на які неодноразово вказував його захист і тому зібрані докази є недопустимими. Тому просив його виправдати.

Вислухавши показання обвинуваченого ОСОБА_5 , дослідивши та оцінивши докази надані суду стороною обвинувачення, приходить до висновку, що хоча обвинувачений і не визнає вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у сприянні незаконному переправленню особи через державний кордон України найшла своє підтвердження на підставі наступних досліджених в їх сукупності доказів, зокрема.

Так, з показів свідка ОСОБА_7 , який був допитаний в порядку ст. 225 КПК України вбачається, що 28.09.2024 року він подзвонив знайомому з проханням допомогти незаконно виїхати за кордон, який у свою чергу надав контакти особи на ім`я ОСОБА_11 , мешканця м. Чернівці. За наслідками телефонної розмови із ОСОБА_11 , останній 29.09.2024 року в телеграм каналі надіслав контакт особи під назвою «Жизнь без границ». Він, через телеграм канал подзвонив адресату, який надіслав йому інструкцію та інформацію щодо незаконного перетину кордону, а саме, мав прибути до Чернівців та по прибуттю переказати кошти в розмірі 5000 доларів США, після чого йому наддадуть інформацію щодо автомобіля який його забере та відвезе до кордону, де у лісі, на нього мала очікувати людина яка проведе його через державний кордон.

Погодившись на такі умови, добрався до готелю «Ріволі» у якому раніше зупинявся де й поселився, про що повідомив перевізника («Жизнь без границ»). Наступного дня - 30.09.2024 року, переказав вказаній особі на електронний гаманець 4400 УЗДТ, що дорівнює 5000 доларів США, після чого, о 08:00 ранку йому повідомили, що о 11 годин, на в`їзді з готелю на нього буде чекати автомобіль марки Мазда СХ-7 сірого кольору. В обумовлений час та місце на нього чекав автомобіль, реєстраційний номер НОМЕР_1 . З`ясувавши у водія що це саме той автомобіль про якого йшлася розмова, він сів до нього. Як з`ясував водія звали ОСОБА_10 , який мав довезти його до кордону.

Почавши рух, водій повідомив, що вони направляються у бік кордону. Дорогою, обвинувачений давав поради щодо переходу, тобто де саме мав переходити, якими ділянками переміщуватися по лісу, його подальші дії після того як перетинатиме кордон, також повідомляв про обставини того, як він має зайти до лісу, яким чином переходити відкриту ділянку. При цьому, обвинувачений це показував на карті у телефоні, яку йому попередньо надіслав «Жизнь без границ».

Доїхавши до с. Куликівка, обвинувачений висадив його та він направився у бік лісу, однак заблукав та вийшов на відкриту ділянку де його затримала працівники прикордонної служби.

Під час руху, попереду них їхав автомобіль, який їх супроводжував. Сам обвинувачений неодноразово зв`язувався (переписувався) по телефону у телеграм каналі щодо наявності блокпостів.

Особисто обвинуваченому грошових коштів не платив, ні про які кошти з останнім не домовлявся, так як послуги з доставки були включені до загальної суми послуг. Про вказане було оговорено із абонентом « ОСОБА_12 ».

За змістом повідомлення про виявлення кримінального правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається що 30 вересня 2024 року о 16 год. 30 хв. на напрямку прикордонного знаку № 876 за спробу незаконного перетину державного кордону було затримано ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

Відповідно до протоколу огляду місця події та фототаблиці до нього від 30.09.2024 року, об`єктом огляду було відділення прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4, що в АДРЕСА_2 , зокрема територія на якій був припарковано автомобіль марки «Мазда СХ-7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_5 , на якому останній перевозив ОСОБА_7 . Під час огляду було вилучено автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.10.2024 року слідує, що свідок ОСОБА_7 , за наданими фото чотирьох осіб, впізнав особу під номером 2 - ОСОБА_5 , який перевозив його на автомобілі «Мазда» сірого кольору.

Оглядом мобільного телефону марки «Iphone 11», IMEI 1 : НОМЕР_2 , IMEI 2 : НОМЕР_3 , з номером НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_5 виявлено переписку із контактом «Кордон», номер телефону НОМЕР_5 щодо «легального» виїзду за кордон.

З протоколу огляду мобільного телефону марки «iPhone 15 Pro Max» свідка ОСОБА_7 з номером НОМЕР_6 , встановлено переписку з користувачем « ОСОБА_12 » з яким спілкування відбулося за допомогою месенджеру «Теlegram». При цьому з скріншотів переписки з контактом « ОСОБА_12 » вбачається, що ОСОБА_7 домовлявся про незаконний перетин кордону, йому повідомляють куди і коли необхідно прибути, радять що говорити на блокпостах; місця де на нього буде чекати автомобіль - «біля Ріволі» ; маршрут руху - карти; автомобіля на якому буде їхати - «МаздаСХ -70», поради щодо перетину кордону, тощо.

Відповідно до протоколу додаткового огляду мобільного телефону «Iphone 11», IMEI 1 : НОМЕР_2 , IMEI 2 : НОМЕР_3 , з номером НОМЕР_4 , належний ОСОБА_5 від 18.11.2024 року встановлено переписку із особою під назвою « ОСОБА_13 », щодо блокпостів на шляху слідування.

Сторона обвинувачення на підставі показів свідка ОСОБА_7 та вищевказаних письмових доказів ставить у провину ОСОБА_14 вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме, сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України, за кваліфікуючими ознаками вчинені, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Так, за конструкцією об`єктивної сторони склад злочину незаконного переправлення осіб через державний кордон України характеризується як злочин з формальним складом. Це означає, що злочин вважається закінченим з моменту вчинення хоча б однієї із перерахованих у диспозиції ст. 332 КК України дії, а саме : незаконне переправлення осіб через державний кордон України; організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України; керівництво такими діями; сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, незалежно від того, чи фактично опинилася особа, яку переправляють через державний кордон України, за межами України.

Сприяння - це будь-яке діяння, що допомагає здійснити незаконне переправлення. Закон дає вичерпний перелік засобів сприяння : порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.

Сприяння порадами чи вказівками полягає в наданні особам інформації щодо найбільш зручних маршрутів руху до державного кордону, місця і часу його незаконного перетинання та інших обставин, які є необхідними для реалізації намірів на незаконне перетинання кордону.

Під корисливим мотивом треба розуміти випадки, коли винний, здійснюючи незаконне переправлення через державний кордон України, мав на меті одержати у зв`язку з цим протиправні матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.

Згідно приписів ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Верховний Суд у своїй постанові від 02.10.2018 року у справі 366/3050/16-к звернув увагу на те, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно зі ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до кримінальної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своєму рішенні, а згідно ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі №754/17019/17 (провадження № 51-2568км19) стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Суд зазначає, що обвинувачення відповідно до покладеного на неї обов`язку передбаченого ст. 91 КПК України, повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинувачених по суті означає, що одна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинувачених і служить гарантією досягнення істини у справі.

Сприяння у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, яка полягала у наданні засобів, вказівок, порад щодо незаконного переправлення, а саме в тому, що обвинувачений ОСОБА_5 забрав та рухався з ОСОБА_7 в сторону кордону, з метою його незаконного переправлення, вказував останньому місце перетину кордону (поза пунктами пропуску через держаний кордон, показував на карті в телефоні шлях куди необхідно рухатись) надання інструкцій та порад щодо незаконного перетину кордону, яке інкримінується обвинуваченому доведена дослідженими в судовому засіданні перш за все показами свідка ОСОБА_7 , які повністю узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, наданими стороною обвинувачення, що були досліджені в ході судового розгляду кримінального провадження, а відтак суд не має підстав не довіряти показам свідка.

Однак, такі покази, як і інші досліджені у ході судового слідства матеріали кримінального провадження жодним чином не доводять попередньої домовленості обвинуваченого із іншою особою та отримання обвинуваченим будь-яких коштів, матеріальних благ або іншої користі за вчинення протиправних дій, або отримання ними матеріальних благ або користі у майбутньому.

При цьому обвинувачений ОСОБА_5 під час судового розгляду категорично заперечував домовленість із ким-небудь щодо незаконного переправлення ОСОБА_7 у перетині кордону та отримання будь-яких матеріальних благ за вчинене. Так само і свідок ОСОБА_7 під час його допиту слідчим суддею вказував, що обвинуваченому він не надавав жодних коштів за його послуги, і розмови про це з ними не мав.

Як слідує з обвинувального акту, ОСОБА_5 вступив у попередню змову із невстановленим досудовим розсіванням особою та далі діяв за його вказівками, якому ОСОБА_7 попередньо передав 5000 доларів США за його переправлення через державний кордон.

Положеннями ч. 2 ст. 28 КК України встановлено, що кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Згідно зі сталою практикою Верховного Суду вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб характеризується тим, що між особами ще до початку злочину відбулася змова про спільне його вчинення. Форма змови може бути : вербальна (словесна), усна чи письмова або у формі конклюдентних дій, та для наявності співучасті значення не має. Змова про вчинення злочину може відбутися задовго до вчинення злочину чи прямо перед його вчиненням. Головною рисою спільної дії (бездіяльності) співучасників є те, що дії (бездіяльність) кожного з них є складовою частиною загальної діяльності з вчинення злочину. Вони діють разом, роблячи свій внесок у вчинення злочину. Дії (бездіяльність) кожного із учасників за конкретних обставин є необхідною умовою для вчинення злочинних дій (бездіяльності) іншим співучасником та настання спільного злочинного результату.

З досліджуваної судом інформації ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.11.2024 року на виконання доручення слідчого ОСОБА_15 від 01.10.2024 року, слідує що в ході реалізації оперативної інформації встановлено осіб причетних до організації незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон, а саме : організатора - ОСОБА_16 та пособників ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . У свою чергу ОСОБА_5 , за вказівкою ОСОБА_16 та ОСОБА_17 доставив ОСОБА_7 з м. Чернівці до прикордонного району.

Водночас, за обставин встановлення осіб які можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення яке інкримінується ОСОБА_5 , зокрема ОСОБА_17 , на якого безпосередньо вказував обвинувачений, органом досудового розслідування не було проведено жодних слідчих (розшукових) дій за для встановлення вищевказаних осіб, їх допиту та встановлення їх участі (причетності) до вчинення кримінального правопорушення, встановлення їх ролі у скоєнні злочину, які у сукупності могли підтвердити або спростувати обізнаність обвинуваченого із планом дій даних осіб щодо злочину направленого на незаконного переправлення ОСОБА_7 через кордон.

Суд звертає увагу, що у ході ознайомлення з матеріалами кримінального провадження під час їх відкриття й надання доступу до них у порядку ст. 290 КПК України, захисником ОСОБА_4 було заявлено клопотання щодо встановлення осіб, причетних разом із обвинуваченим до вчинення незаконного переправлення ОСОБА_7 через кордон, втім у його задоволенні слідчим було відмовлено.

Також слід зазначити, що на час розгляду даного кримінального провадження даних про те, що комусь із осіб (співучасників) повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України (щодо обставин які інкримінується обвинуваченому ОСОБА_5 ) у справі немає.

Виділення органом досудового розслідування матеріалів щодо інших невстановлених осіб в окреме провадження для перевірки, без допиту таких осіб, не дає можливість поза розумним сумнівом встановити суть вчинення злочину за попередньою змовою із іншою невстановленою органом досудового розслідування особою, з корисливих мотивів, а такі обставини підлягають доказуванню у кримінальному провадженні як обставини вчинення кримінального правопорушення (п.1. ч.1 ст. 91 КПК України).

З огляду на вищезазначене, встановити чи мала місце попередня домовленість обвинуваченого про вчинення саме незаконного переправлення особи через кордон, а також чи усвідомлював ОСОБА_5 , що хтось із невстановлених органом досудового розслідування вчиняє такі дії, передбачені диспозицією ст. 332 КК України, не представляється можливим.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Протокол огляду місця події від 30.09.2024 року ; протоколи оглядів мобільних телефонів та протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.10.2024 року підтверджують, що ОСОБА_5 сприяв ОСОБА_7 у незаконному перетині державного кордону, однак жодним чином не доводять вчинення злочину за попередньою змовою, з корисливих мотивів.

За наведених обставин, оскільки ті докази, які сторона обвинувачення надала суду не доводять поза розумним сумнівом факту вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, то дії обвинуваченого слід перекваліфікувати із ч. 3 на ч. 1 ст. 332 КК України, як сприяння незаконному переправленню особи через державний кордон України.

Посилання сторони захисту на визнання недопустимими протоколу огляду місця події, протоколу затримання, протоколів огляду телефонів та впізнання особи за фотознімками, суд вважає безпідставними, з огляду на таке.

Суд зазначає, що порушення порядку отримання доказів, передбаченого статтею 86 КПК, яке призводить до їх недопустимості, визначається правилами, визначеними главою 4 § 1 КПК та іншими нормах КПК, в яких такі правила сформульовані.

Верховний Суд у постанові від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18, визнавав, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду, у тому числі на допустимості наданих стороною доказів (постанова ВС від 26 січня 2021 року у справі № 236/4268/18).

За змістом статей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що здійснюється після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення.

Як випливає з протоколу огляду місця події, працівники поліції, приїхавши на місце події за повідомлення 102, де виявили автомобіль обвинуваченого, який останній використав у своїй злочинній діяльності для незаконного переправляння особи. Тому, суд вважає, що існували підстави для огляду автомобіля та затримання ОСОБА_5 , який в той момент був доставлений до відділення прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4.

Узгодженні доводи сторона захисту щодо недопустимим відеозаписів отриманих в результаті огляду телефона ОСОБА_5 на тій підставі, що телефон був вилучений під час його затримання, до внесення відомостей до реєстру кримінальних правопорушень, також не заслуговують уваги.

Як вже було зазначено вище, затримання ОСОБА_5 було законним, а відтак вилучення в нього телефону під час затримання без проведено у спосіб передбачений нормами кримінально-процесуального закону. Оскільки обставини якого не дають підстав для визнання цього телефону недопустимим доказом відсутні, то відсутні підстави для визнання інформації, що містилася в ньому, недопустимою.

Пред`явлення свідкові ОСОБА_7 осіб до впізнання за фотознімками від 01.10.2024 року було проведено з дотриманням вимог ст. 228 КПК України, а саме було пред`явлено фотознімки обвинуваченого разом з трьома іншими фотознімками осіб, які не мали різких відмінностей у віці та зовнішності. Судом не встановлено різких відмінностей у віці, які б значно виділяли обвинуваченого серед інших осіб. Крім того, під час допиту свідка ОСОБА_7 у порядку ст. 225 КПК України, останній повідомив що при пред`явленні особи для впізнання за фотознімками, він впізнав ОСОБА_5 , який його підвіз до кордону за рисами обличчя.

Отже, стороною обвинувачення додержано процесуальний порядок проведення слідчої дії, за результатами якої складений протокол пред`явлення особи для впізнання та дотримані приписи статей 104, 223, 228, 231 КПК України, а тому відсутні підстави до визнання цього доказу недопустимим.

Описка щодо прізвища слідчого у протоколі, не тягне за собою визнання означеного доказу недопустимим.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд в силу вимог ст. 50 КК України звертає увагу, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Описка щодо прізвища слідчого не тягне за собою визнання означеного доказу недопустимим.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 2,3 своєї постанови № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернув увагу на те, що суди мають призначати покарання з урахуванням ступеня тяжкості, обставин вчиненого злочину, його наслідків і даних про особу винуватого. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

На вказане неодноразово звернув увагу Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 3 квітня 2023 року у справі № 930/2622/20 (провадження № 51 - 2970 кмо 22); 18 липня 2024 року у справі № 703/1167/23 (провадження № 51-3476 ск 24); від 28 лютого 2024 року у справі № 379/494/23 (провадження № 51-5905 км 23).

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, судом враховано те, що ОСОБА_5 є особою молодого віку, вперше вчинив нетяжке кримінальне правопорушення, працевлаштований, де характеризується позитивно.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Враховуючи викладене, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_5 , який є особою молодого віку, раніше не судимий, зважуючи на ступінь тяжкості, обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення, його роль у вчиненому, відсутність потерпілих та завданої шкоди, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі застосувавши відносно нього вимоги ст. 75 КК України і поклавши на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Підстав для застосування вимог ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд не знаходить.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного вказаним вироком покарання з випробувальним строком на 2 (два) роки за умов якщо він протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили, обвинуваченому ОСОБА_5 залишити міру запобіжного заходу у вигляді застави, яка обрана ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 02 жовтня 2024 року.

Після вступу вироку в законну силу, повернути ОСОБА_19 грошові кошти в сумі 130000 (сто тридцять тисяч) грн. 00 коп. внесені в якості застави за ОСОБА_5 на депозитний рахунок Територіального управління ДСА України в Чернівецькій області згідно квитанції АТ «Ощадбанк» квитанція № 9 від 02.10.2024 року.

Речові докази :

мобільний телефон марки «Iphone 11», який зберігається в камері зберігання речових доказів ВП № 4 (м. Герца) Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області повернути власнику ОСОБА_5 , скасувавши арешт накладений на нього ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 03 жовтня 2024 року.

Автомобіль марки «Мазда СХ-7», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, який був вилучений 30.09.2024 року під час огляду місця події та повернутий власнику ОСОБА_5 - залишити останньому, скасувавши арешт накладений на нього ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 03 жовтня 2024 року.

Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду протягом 30-ти діб з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя :