єдиний унікальний номер справи 546/466/25
номер провадження 1-кп/546/68/25
УХВАЛА

11 грудня 2025 року м. Решетилівка Полтавська область

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

захисниці ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000146 від 22.02.2025, яке надійшло від прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насиллю Полтавської обласної прокуратури стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Решетилівка Решетилівського району Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст.115 КК України,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Решетилівського районного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 29.10.2025 обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 27.12.2025 включно.

09.12.2025 на електронну адресу суду прокурором ОСОБА_5 подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , підписане електронним підписом. У судовому засіданні прокурором ОСОБА_5 долучено клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 . Клопотання направлене на електронну адресу захисниці 09.12.2025, вручене обвинуваченому 11.12.2025.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, не змінилися та залишаються актуальними і на час розгляду справи в суді. Відповідно до ст. 177 КПК України, існують ризики, які дають підстави вважати, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_9 може: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначені висновки зроблено на підставі оцінки обставин вчинення кримінального правопорушення, передбачених ст. 178 КПК України.

Ризик переховуватись від органів досудового розслідування та суду полягає в тому, що обвинувачений ОСОБА_9 соціальними зв`язками не обтяжений, офіційно ніде не працює, розлучений. ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого санкція передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років або довічне позбавлення волі. Окрім цього, у ході досудового розслідування, при огляді мобільного телефону ОСОБА_9 встановлено, що останній відразу після вчинення злочину, тобто 22.02.2025 намагався отримати кредити на суму від 5000 до 50000 гривень за допомогою веб-сайтів, що надають вказані фінансові послуги з надання швидких кредитів, задля чого оформлював відповідні заявки в різноманітні установи. Одночасно з цим, користуючись власним мобільним телефоном здійснював моніторинг географічних карт України, що очевидно свідчить про намір ОСОБА_9 переховуватися від правоохоронних органів та суду.

З огляду на вказані факти, сторона обвинувачення вважає, що у разі перебування на волі ОСОБА_9 , будучи не обтяженим соціальними зв`язками, усвідомлюючи невідворотність та міру покарання за особливо тяжкий злочин, з метою уникнення покарання, буде переховуватися від суду.

Ризик незаконно впливати на потерпілу, свідка у кримінальному провадженні полягає у тому, що у разі перебування обвинуваченого ОСОБА_9 на волі, останній будучи обізнаним із місцем проживання потерпілої та свідків, які є його знайомими та родичами зможе незаконно вплинути на них, шляхом застосування фізичного насильства чи погроз його застосування, а також шляхом вмовляння чи переконань, що в подальшому призведе до зміни показань або відмови від дачі показань. Окрім цього, враховуючи, що випадки фізичного насильства є непоодинокі та вже виникали відносно потерпілої ОСОБА_7 , про що остання зазначала у своїх показаннях.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення полягає в тому, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного із умисним, протиправним позбавленням життя людини, а саме малолітньої дитини, окрім цього ОСОБА_9 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, отже, під дією алкогольних напоїв обвинувачений схильний до агресивної, неадекватної поведінки, може завдати шкоди оточуючим, що також підтверджується показаннями свідків та потерпілої. Тому є ризик, що ОСОБА_9 буде продовжувати свою протиправну діяльність та може вчинити новий злочин пов`язаний із насильством.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможуть запобігти спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста.

З метою дотримання розумних строків судового розгляду у даному кримінальному провадженні, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, зокрема своєчасної явки до суду, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, є необхідність у застосуванні щодо ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

11.12.2025 захисницею обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_8 у судовому засіданні подане клопотання про зміну обраного обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу. В обґрунтування клопотання, зазначила, що на даному етапі судового розгляду, є підстави вважати, що мета застосування запобіжного заходу може бути досягнута за умови застосування до обвинуваченого альтернативного виду запобіжного заходу не пов`язаного з реальним позбавленням волі.

На даному етапі судового розгляду, обвинувачений вже тривалий час перебуває під вартою, за вказаний період жодного разу не надходило повідомлень, скарг від сторони обвинувачення чи учасників процесу, що обвинувачений намагався знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Всі докази по справі перебувають під захистом суду.

ОСОБА_9 забезпечений житлом, має місце для постійного проживання, що віддалено від місця проживання інших учасників справи. Потерпіла та всі свідки по справі допитані, підстав для здійснення тиску немає.

Позиція обвинуваченого, його належна процесуальна поведінка під час судового розгляду справи, бажання надавати пояснення, щоб встановити істину по справі свідчить про те, що обвинувачений жодним чином не має наміру перешкоджати розгляду кримінального провадження будь-яким чином.

Обвинувачений є раніше не судимим, позитивно характеризується за місцем проживання, попередньої роботи, а також позитивно охарактеризований свідками, допитаними під час розгляду справи по суті.

Крім того, прокурор повинен довести той факт, що особа, стосовно якої вони заявили клопотання про застосування найсуворішого запобіжного заходу, має реальну можливість незаконно впливати на свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні має бути підтверджена належними доказами, у тому числі показами вказаних осіб (свідком, експертом, спеціалістом), які доводять незаконний вплив особи, що здійснюється безпосередньо або через довірених осіб. Перешкоджання кримінальному провадженню в інший спосіб також має бути підтверджене та доведене: які саме дії особи, прокурор оцінює як перешкоджання, а також має бути доведена реальність замаху на вчинення іншого кримінального правопорушення.

Отже, наявність спроб, яким слід запобігати, має бути підтверджене доказами. Припущення прокурора про їх наявність, якщо вони не ґрунтуються на доказах, визначених у ст. 84 КПК України, не може вважатися належною метою запобіжного заходу у розумінні ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки по суті є припущенням.

Вважає, що на даний час вказані ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, та обставини, які б давали підстави продовжити до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у даному кримінальному провадженні, відсутні, застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, буде достатнім для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків. Оскільки стороною обвинувачення не доведено, чому мета застосування запобіжного заходу не може бути досягнута за умови застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

У відповідності до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- жоден доказ не має наперед встановленої сили;

- тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Для прикладу, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 параграфу 1 (с) Конвенції, тобто домашній арешт цілком може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою;

- дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

як уже зазначалося, обвинувачений раніше не був судимим, з моменту затримання, з лютого 2025 року ним сумлінно дотримувалися умови перебування в слідчому ізоляторі;

- наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення

будь- яких інших повідомлень про підозру обвинуваченому не вручалося;

- розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

З огляду на відсутність підстав стверджувати про доведену винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, враховуючи презумпцію невинуватості, відсутність претензій у потерпілої, відсутність у обвинуваченого доступу до зброї, та право на її використання, ризики продовження чи повторення протиправної поведінки обвинуваченого, відсутні.

Обвинувачений є зрілою особою, має вищу освіту, позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем попередньої роботи, що дає підстави стверджувати про його сформований характер, та відсутність схильності до агресії, та насильства до оточуючих, ОСОБА_9 має на утримання неповнолітню дитину, та сумлінно виконував до ув`язнення батьківські обов`язки по вихованню та утриманні дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, та платіжних документів на підтвердження переказу коштів на утримання дитини на рахунок матері.

Підсумовуючи викладене, ризики на які посилається сторона обвинувачення, під час вирішення питання про обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, жодним чином не підтверджені, а в силу виявленим стороною захисту обставинам ґрунтуються на припущеннях.

Визначення розміру застави є важливою частиною процесу визначення запобіжних заходів у кримінальному провадженні. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. При визначенні розміру застави суд у першу чергу має врахувати майновий та сімейний стан підозрюваного, інші дані про його особу. А вже потім інші обставини, такі як вагомість доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання та наявність збитків від кримінального правопорушення.

Просила відмовити стороні обвинувачення у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В разі повного або часткового задоволення клопотання сторони обвинувачення, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у мінімальному розмірі передбаченому КПК України, з подальшим покладанням на нього обов`язків, передбачених КПК України.

У судовому засіданні колегією суддів з`ясовано думку сторони захисту, щодо необхідності розгяду клопотання, після спливу 3 годин з моменту вручення копії клопотання обвинуваченому. Захисниця зазначила, що клопотання нею отримано 09.12.2025, часу до його підготовки не потребує. Обвинувачений у судовому засіданні зазначив, що підтримує думку захисниці.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав подане ним клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 та просив його задовольнити. Зазначив, що ризики зазначені стороною обвинувачення під час досудового розслідування продовжують існувати і під час судового розгляду, ніяким чином не зменшились і є актуальними. Наявний ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду, ризик незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Просив продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення застави. Щодо клопотання захисниці про зміну запобіжного заходу обвинуваченому заперечував.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Проти клопотання сторони захисту заперечувала. У клопотанні поданим стороною обвинувачення про продовження строку запобіжного заходу наведені обставини, які продовжують існування заявлених ризиків. Наявний ризик ухилення від суду - це наявність протоколу огляду мобільного телефону обвинуваченого, в якому зафіксована надходження на мобільний телефон обвинуваченого на наступний день після вчинення злочину відповідей з кредитних установ про схвалення отримання кредиту. Щодо позиції захисниці, щодо недоведеності ризику тиску обвинуваченого на інших учасників процесу зазначила, що свідки даного кримінального провадження є його близькими родичами та напередодні зазначених подій вони збирались та обговорювали подарунок матері ОСОБА_9 , однак дані свідчення під час досудового розслідування не повідомили. Зміна запобіжного заходу жодним чином не зможе запобігти ризикам які існують, не змінились і доведені стороною обвинувачення.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримала клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. Щодо клопотання про зміну запобіжного заходу підтримала позицію прокурорів.

У судовому засідання захисниця обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_8 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого, вважає його таким, що не відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства, є не належно обґрунтованим. Сторона обвинувачення посилається на норми закону та вказує на наявність ризиків, при цьому жодним чином не підтверджуючи, зокрема ризик переховування від органів досудового розслідування чи суду. Також сторона обвинувачення посилається на можливий ризик впливу на потерпілу та інших учасників процесу, вказаний ризик нічим не підтверджується, сторона обвинувачення не надає належних та допустимих доказів на підтвердження того, на якого учасника даного кримінального провадження може вчинятися вплив, всі учасники допитані і ніхто не повідомляв сторону обвинувачення про здійснення на них впливу. Вважає, що клопотання не належно обґрунтоване та не підлягає до задоволення.

В обґрунтування клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому зазначила що, сторона захисту просить змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою, враховуючи, що вина ОСОБА_9 не є доведеною, матеріали сторони обвинувачення фактично вже дослідженні, всі свідки вже допитані, тому ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу втратили свою актуальність. ОСОБА_9 тривалий період часу утримується під вартою, за цей період не надходило жодних заяв та повідомлень від будь-яких учасників процесу про те, що ОСОБА_9 перешкоджає розгляду кримінального провадження або ухиляється від виконання покладених на нього обов`язків як обвинуваченого по справі. Просить врахувати, що ОСОБА_9 раніше не судимий, відсутні відомості, що стосовно нього відкриті інші кримінальні провадження, має на утриманні неповнолітніх дітей, вищу освіту, має сталі соціальні зв`язки. Просила відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення. В разі повного або часткового задоволення клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у мінімальному розмірі передбаченому КПК України, з подальшим покладанням на нього обов`язків, передбачених КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримав клопотання захисниці. Заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Вислухавши думки учасників судового провадження щодо заявлених клопотань, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи обвинувачений наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України однією з підстав для продовження строку тримання під вартою особи є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд зазначає, що ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 24.02.2025 ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 59 діб до 23 квітня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 21.04.2025 ОСОБА_9 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 травня 2025 року.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 22 травня 2025 ОСОБА_9 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 липня 2025 року.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 10 липня 2025 ОСОБА_9 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07 вересня 2025 року.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 03 вересня 2025 ОСОБА_9 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 01 листопада 2025 року.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2025 ОСОБА_9 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 грудня 2025 року.

Враховуючи неможливість до спливу раніше обраного обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчити судовий розгляд кримінального провадження та прийняти остаточне рішення, суд зобов`язаний розглянути та вирішити заявлені клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та клопотання про зміну запобіжного заходу.

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, яке згідно вимог ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину та за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі.

Обвинувачений користується презумпцією невинуватості й обставини, викладені прокурором щодо його провини й правильність кваліфікації дій підлягають доведенню в установленому законом порядку під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Окрім того, суд зауважує, що саме наявність достатніх, на думку сторони обвинувачення, доказів винуватості особи є обов`язковою передумовою для складання обвинувального акту, а тому факт звернення прокурора до суду з таким обвинувальним актом також є свідченням існування обґрунтованої підозри у вчиненні особою інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Що стосується продовження існування ризику переховування від суду, який визначений у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд звертає увагу на наступне.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вказаний ризик суд оцінює з огляду на обставини кримінального провадження та обставини, що стосуються безпосередньо обвинуваченого.

Ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для обвинуваченого наслідками, а також передбаченим покаранням за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_9 , яке передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

Зазначена вище обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування. Співставлення обвинуваченим можливих негативних наслідків для нього у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі або довічного позбавлення волі можуть спонукати його до відповідних висновків, а тому цей ризик є достатньо високим незалежно від стадії кримінального провадження.

Суд прийшов до переконання, що перебуваючи на волі обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого йому злочину, може здійснити спробу ухилятися від суду.

Таким чином, на цей час слід вважати доведеним продовження існування ризику, визначеного п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується продовження існування ризику, визначеного у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Оцінюючи можливість впливу на потерпілу, свідків суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1 та 2 ст. 23 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин, ризик впливу на потерпілу, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілої, свідків та дослідження їх судом.

На думку суду, існує можливість існування ймовірності незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу, з якою обвинувачений мешкав однією сім`єю.

Тому продовження існування ризику, визначеного п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є ймовірним і його слід вважати доведеним.

Що стосується існування ризику визначеного у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного із умисним, протиправним позбавленням життя малолітньої дитини, обвинувачений ОСОБА_9 може завдати шкоди оточуючим.

Тому продовження існування ризику, визначеного п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є ймовірним і його слід вважати доведеним.

Вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , на думку суду, дають підстави дійти висновку, що продовжують існувати з боку останнього ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, а також вчинити інший злочин.

Доводи захисника ОСОБА_8 висловлені у клопотанні про зміну запобіжного заходу щодо інших ризиків, визначених п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, судом не досліджуються та ним не надається правова оцінка, оскільки при вирішенні клопотання про продовження запобіжного заходу наявність продовження існування ризиків, визначених п. 2 (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення) та п. 4 (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином) ч. 1 ст. 177 КПК України не було предметом розгляду судом та на їх наявність сторона обвинувачення не посилалася.

Оцінюючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, про який зазначає захисник у клопотанні про зміну запобіжного заходу, зокрема застава у мінімальному розмірі, передбаченими КПК України, суд зауважує наступне.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого виправдано наявністю конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011), а альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого.

Суд вважає, що у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, що не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, якою передбачено, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд враховує, що дії, що інкримінуються обвинуваченому, мають високу суспільну небезпечність, ризики зазначені у клопотанні прокурора є дійсними та тривають, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, оскільки альтернативні запобіжні заходи не можуть з достатньо високою ймовірністю запобігти доведеним ризикам.

У зв`язку із наведеним, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Однак, з огляду на характер кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , яким спричинено смерть малолітньої дитини, керуючись правилами п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, оцінюючи сукупність обставин, передбачених в ст. 178 КПК України, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження та наявності інших підстав, визначених судом достатніми для здійснення дистанційного судового провадження.

Приписами ч. 2 ст. 336 КПК України передбачено, що суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження.

Враховуючи право обвинуваченого ОСОБА_9 бути присутнім на оголошенні повного тексту ухвали суду від 11.12.2025, з метою заощадження витрат державних коштів на доставку обвинуваченого, суд вважає за доцільне здійснювати дистанційне судове провадження за участю обвинуваченого ОСОБА_9 з приміщення ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» на проголошенні повного тексту ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області.

Керуючись ст. 27, 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 201, 205, 331, 336, 372, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора групи прокурорів заступника керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_10 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з 11 грудня 2025 року до 08 лютого 2026 року, включно, з утриманням у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)», без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання захисниці обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_8 , про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу відмовити.

Ухвала в частині продовження обвинуваченому строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню.

Оголошення повного тексту ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2025 року, призначене на 16 грудня 2025 року на 15 годину 00 хвилин, здійснювати в режимі відеоконференції за участі обвинуваченого з Державною установою «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

Доручити Державний установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» організацію проведення відеоконференції з приміщення установи за участі обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Копію ухвали для виконання направити до ДУ «Полтавська установа виконання покарань № 23».

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та оголошено 16 грудня 2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3