У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000059, за апеляційними скаргами прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_6 , захисника обвинуваченої ОСОБА_7 ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_10 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2024 року відносно

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Маріуполь Донецької області, зареєстрована та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Києві, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_11 , ОСОБА_12

обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2024 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (перекваліфікувавши її дії з ч. 4 ст. 191 КК України) та їй призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Ухвалено, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки.

Ухвалено, на підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України (перекваліфікувавши його дії з ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191 КК України) та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Ухвалено, на підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки.

Ухвалено, на підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цим же вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, на підставі п. 2 ч. 1, ч. 7 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким:

ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, та призначити їй покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій.

ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських функцій.

Захисник ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження № 0000059, відомості про яке внесено до ЄРДР 06.08.2021 р., щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_13 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування.

Захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_13 - складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На думку прокурора, твердження суду з приводу того, що ОСОБА_7 , як фізична особа-підприємець, не є службовою особою, оскільки не має офіційно оформлених трудових відносин із найманими працівниками та не виконує організаційно-розпорядчих функцій, є помилковою та такою, що не відповідає приписам ч. 3 ст. 18 та п. 1 примітки до ст. 364 КК України, відповідно яким, службовими особами визнаються також особи, які виконують організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські функції.

У розумінні судової практики Верховного Суду, викладених в ухвалі від 22.11.2007 р. у справі № 5-3675км07 та постанови від 05.10.2021 р. у справі № 686/17787/16-к, фізична особа-підприємець може визнаватися службовою особою за умови фактичного керування трудовим колективом найманих працівників.

У даному випадку, попри відсутність формального оформлення трудових відносин між ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , на підставі показань свідків, документальних доказів і результатів обшуку, сторона обвинувачення вважає, що між ними фактично існували трудові відносини. ОСОБА_9 діяв від імені ФОП ОСОБА_7 у процесі перемовин, підписання та реалізації договорів із КНП ММР «Міська лікарня № 5», організовував постачання товарів, надавав реквізити для оплати, що свідчить про виконання ним функцій працівника, а ФОП ОСОБА_7 функцій роботодавця. Крім того, в його помешканні були вилучені оригінали документів, що стосуються діяльності ФОП ОСОБА_7 .

Таким чином, на думку прокурора, ФОП ОСОБА_7 фактично виконувала організаційно-розпорядчі функції щодо ОСОБА_9 , а отже, є службовою особою в розумінні ст. 18 та примітки до ст. 364 КК України. Відповідно, її дії мають бути кваліфіковані за ч. 4 ст. 191 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, вчинене у великих розмірах за попередньою змовою групою осіб. Дії ОСОБА_9 як пособництво у вчиненні цього злочину (ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України).

Прокурор також звертає увагу на те, що у резолютивній частині вироку суд вдався до неприпустимих протиріч. Так, змінюючи кваліфікацію дій обвинувачених та визнаючи винними ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190 КК України та ОСОБА_13 за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України суд, приймаючи до уваги всі докази надані стороною обвинувачення під час судового розгляду та надаючи їм оцінку, одночасно виправдав обвинувачених за раніше пред`явленим їм обвинуваченням за ч. 4 ст. 191 КК України, зазначаючи підставою такого рішення п. 2 ч. 1, ч. 7 ст. 284 КПК України, тобто відсутність в їх діях складу кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки судом допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам провадження, та неправильно застосовано кримінальний закон, який не підлягав застосуванню.

Зокрема, суд у порушення вимог ст. 370 КПК України, одночасно визнав обвинувачених винними за ч. 4 ст. 190 КК України та виправдав їх за ч. 4 ст. 191 КК України, що є юридично суперечливим і свідчить про внутрішню непослідовність вироку. Такий підхід унеможливлює однозначне розуміння правової позиції суду та порушує вимоги до законності й вмотивованості судового рішення.

Крім того, судом застосовано редакцію ч. 4 ст. 190 КК України, яка набрала чинності у 2023 році, тобто після вчинення інкримінованих діянь, що суперечить принципу незворотності кримінального закону, закріпленому у ст. 4 та ч. 2 ст. 5 КК України. Навіть якщо вважати, що вина обвинувачених у шахрайстві доведена, дії мали б бути кваліфіковані за ч. 3 ст. 190 КК України в редакції, чинній на момент вчинення правопорушення, яка передбачає менш суворе покарання.

Також, як вбачається з матеріалів справи, повідомлення про підозру було здійснене 22.11.2021 р., а строки досудового розслідування продовжувались лише до п`яти місяців. Постанова про зупинення досудового розслідування від 25.02.2022 р., винесена з підстави хвороби підозрюваних, є незаконною, оскільки у матеріалах відсутній будь-який медичний висновок, що підтверджує наявність тяжкої хвороби. Аналогічно, повторне зупинення розслідування 19.04.2022 р. через розшук підозрюваних також було здійснено з порушенням ст. 281 КПК України, оскільки жоден з підозрюваних не викликався належним чином.

Незважаючи на встановлення місце знаходження ОСОБА_13 23.07.2022 р., досудове розслідування було відновлено лише 23.06.2023 р., тобто через майже рік. Таким чином, загальні строки досудового розслідування суттєво перевищили межі, встановлені КПК України, і на момент подання обвинувального акту вже були порушені.

Крім того, на думку захисника, судом неправильно було визнано наявність у діях обвинувачених ознак шахрайства. Між ФОП ОСОБА_7 та КНП ММР «Міська лікарня № 5» існували цивільно-правові відносини, що підтверджується укладенням договору поставки на 74 ліжка від 24.12.2020 р. та договору відповідального зберігання. Хоча частина товару була поставлена із затримкою, упродовж 20212022 років, усі зобов`язання були виконані в повному обсязі, що спростовує наявність умислу на заволодіння чужим майном.

Згідно з судовою практикою, відмежовуючи шахрайство від цивільно-правових деліктів, треба виходити з того, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише тоді коли встановлено, що особа вже в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання не виконувати.

Натомість, у цій справі відсутні докази того, що ФОП ОСОБА_7 чи ОСОБА_14 не мали наміру виконувати договір навпаки, вони поставили всі ліжка, передбачені договором.

Таким чином, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, внаслідок чого безпідставно кваліфіковано дії обвинувачених як шахрайство та пособництво в ньому та застосовано закон про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 вважає, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 підлягає закриттю на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки воно було завершене з порушенням строків досудового розслідування, встановлених ст. 219 КПК України.

Із матеріалів реєстру досудового розслідування вбачається, що повідомлення про підозру було вручено 22.11.2021 р. Надалі строки розслідування були подовжені до трьох місяців постановою заступника керівника прокуратури від 19.01.2022 р., та до п`яти місяців ухвалою слідчого судді від 18.02.2022 р. Проте 25.02.2022 р. досудове розслідування було зупинено з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 280 КПК України, у зв`язку з нібито хворобою підозрюваних. Водночас матеріали провадження не містять жодного медичного висновку, який би підтверджував факт тяжкої хвороби, що є обов`язковою умовою законності зупинення розслідування. Крім того, копія постанови не була надіслана стороні захисту, що позбавило її права на оскарження.

19.04.2022 р. розслідування було формально поновлено, однак того ж дня знову зупинене вже на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України, у зв`язку з оголошенням підозрюваних у розшук. Згідно з ч. 1 ст. 281 КПК України, розшук може бути оголошено лише за умови неявки особи за викликом слідчого, проте у справі відсутні будь-які дані про здійснення належного виклику. Більше того, оперативно-розшукова справа щодо ОСОБА_9 була заведена лише 27.05.2022 р., тобто через місяць після зупинення провадження, а його розшук припинено 23.07.2022 р. у зв`язку з встановленням місцезнаходження. Відповідно до ст. 282 КПК, слідчий був зобов`язаний поновити розслідування, чого не зробив.

Лише 23.06.2023 р., майже через рік після припинення розшуку, слідчим було прийнято постанову про відновлення досудового розслідування, а 26.07.2023 р. обвинувальний акт направлено до суду. Таким чином, загальний строк розслідування на момент завершення досудового розслідування значно перевищив межі, визначені КПК, і становив не менше ніж півтора року.

Враховуючи незаконність обох постанов про зупинення розслідування, їх неналежне оформлення та відсутність належного повідомлення сторони захисту, а також порушення принципу дотримання розумних строків (ст. 28 КПК України), обвинувальний акт було складено і направлено до суду вже після закінчення визначених законом строків. Суд першої інстанції проігнорував ці обставини та не надав їм належної правової оцінки.

З огляду на викладене, єдиним законним рішенням у справі є скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Наприкінці грудня 2020 року, але не пізніше 24.12.2020 р. у обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виник спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння шляхом зловживання довірою чужим майном бюджетними коштами.

З метою реалізації свого протиправного умислу, обвинувачені попередньо домовились між собою про спільне вчинення злочину шляхом зловживання довірою та укладення договору поставки товару між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 та КНП ММР «Міська лікарня № 5», невиконання поставки більшої частини товару за таким договором і заволодіння у такий спосіб грошовими коштами КНП ММР «Міська лікарня № 5», сплаченими у якості оплати за товар.

Діючи за попередньою змовою між собою, обвинувачені розподілили злочинні функції, відповідно до яких ОСОБА_9 мав виконувати пособницькі дії для досягнення спільної мети.

При цьому, ОСОБА_7 , будучи з 18.10.2018 р. зареєстрованою, як фізична особа-підприємець з присвоєнням ідентифікаційного коду , маючи реальну можливість приймати участь у закупівлях, оголошених КНП ММР «Міська лікарня № 5» та укладати договори як фізична особа-підприємець, повинна була використати свій статус фізичної особи-підприємця, зокрема надати відповідні документи для участі у закупівлях, підписувати договори та інші документи, пов`язані з їх виконанням, проставляти на таких документах печатки, як фізична особа-підприємець, надати реквізити банківського рахунку для зарахування грошових коштів за договорами.

Разом із цим, ОСОБА_9 , відповідно до розробленого, спільно з ОСОБА_7 , злочинного плану, не будучи найманим працівником ФОП ОСОБА_7 , повинен був діяти від імені останньої, вести переговори та консультації з посадовими особами КНП ММР «Міська лікарня № 5», у тому числі шляхом безпосередньої участі в них та у телефонному режимі, здійснювати листування від імені ФОП ОСОБА_7 щодо укладання та виконання договорів, сприяти досягненню та реалізації домовленості щодо укладання договорів, усувати перешкоди та сприяти перерахуванню грошових коштів на банківський рахунок ФОП ОСОБА_7 .

Так, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи за попередньою змовою між собою, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 24.12.2020 р. прийняли участь у переговорах з КНП ММР «Міська лікарня № 5» щодо поставки 74 функціональних ліжок (предмету закупівлі УКТЗЕД , 9403 Код ДК 021:2015 «33190000-8 Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні (НК 024:2019 «Класифікатор медичних виробів»: код 34873 (Меблі для лікарень механічні) (Функціональне ліжко)).

При цьому, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , виконуючи відведену йому роль пособника у заволодінні чужим майном бюджетними коштами КНП ММР «Міська лікарня № 5», посприяв досягненню домовленості щодо укладення договору під час переговорів з уповноваженою особою КНП ММР «Міська лікарня № 5» - ОСОБА_15 та 24.12.2020 р., діючи від імені ФОП ОСОБА_7 , запевнивши ОСОБА_15 у можливості здійснення ФОП ОСОБА_7 74 функціональних ліжок протягом однієї доби з моменту отримання від КНП ММР «Міська лікарня № 5» заявки та забезпечив 24.12.2020 р. надання у місті Миколаєві уповноваженій особі КНП ММР «Міська лікарня № 5» - ОСОБА_15 підписаного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 та скріпленого печаткою екземпляру договору № 21-О щодо поставки 74 ліжок функціональних ЛФ-6 вартістю 10 990 за кожне, загальною вартістю 813 260 грн.

Внаслідок вказаних дій, між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 та КНП ММР «Міська лікарня № 5» в особі головного лікаря ОСОБА_15 24.12.2020 р. укладено договір поставки № 21-О щодо поставки 74 ліжок функціональних ЛФ-6 (зі змінними пластиковими бильцями) вартістю 10 990 грн. за кожне, загальною вартістю 813 260 грн.

На виконання договору поставки №21-О від 24.12.2020 р. з банківського рахунку КНП ММР «Міська лікарня № 5» НОМЕР_1 30.12.2020 р. на банківський рахунок ФОП ОСОБА_7 № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк» було перераховано грошові кошти у розмірі 813 260 грн. з відміткою призначення платежу: «0712010;3210; Оплата за ліжка функціональні ЛФ-6;зг дог.21-О від 24.12.20р, вид.нак.80 від 24.12.20р. міс.бюд.20р. «Заходи COVID-19»; без ПДВ».

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, не маючи наміру відповідно до умов договору № 21-О здійснювати у повному обсязі поставку товару від 24.12.2020 р., побоюючись викриття своїх протиправних намірів на заволодіння грошовими коштами, сплаченими КНП ММР «Міська лікарня № 5» за вищевказаним договором, з метою приховування своїх злочинних дій та надання гарантій КНП ММР «Міська лікарня № 5» щодо поставки товару, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , виконуючи відведену йому роль пособника у заволодінні чужим майном бюджетними коштами КНП ММР «Міська лікарня № 5» 30.12.2020 посприяв досягненню домовленості щодо укладення між ФОП ОСОБА_7 та КНП ММР «Міська лікарня № 5» договору відповідального зберігання № 1-ВЗ від 30.12.2020, організував його підписання з боку ФОП ОСОБА_7 та забезпечив обмін сторонами підписаними та скріпленими печатками екземплярами вказаного договору у м. Миколаєві. Відповідно до умов договору ФОП ОСОБА_7 прийняла на строк до 28.02.2021 на зберігання 74 ліжка функціональних ЛФ-6 на загальну суму 813 260 грн.

У подальшому, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, побоюючись викриття спільних протиправних намірів на заволодіння грошовими коштами, сплаченими КНП ММР «Міська лікарня № 5» за договором № 21-О від 24.12.2020 р., з метою прикриття своїх злочинних дій, отримавши неодноразові звернення КНП ММР «Міська лікарня № 5» про повернення функціональних ліжок, ОСОБА_9 , виконуючи пособницькі дії для досягнення спільної з ОСОБА_7 мети, діючи від імені ФОП ОСОБА_7 , під видом виконання договору забезпечив у період часу з 22.03.2021 р. по 30.04.2021 р. поставку до КНП ММР «Міська лікарня №5» 29 функціональних ліжок.

Таким чином, за вищевикладених обставин обвинувачені, діючи за попередньою змовою між собою, протиправно, шляхом зловживання довірою, заволоділи чужим майном у великих розмірах грошовими коштами КНП ММР «Міська лікарня № 5», виділеними на закупівлю 45 функціональних ліжок вартістю 10 990 грн. кожне, на загальну суму 494 550 грн., спричинили тим самим КНП ММР «Міська лікарня № 5» майнову шкоду на вказану суму.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 судом кваліфіковані за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України, як пособництво у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах.

Також ОСОБА_7 , ОСОБА_9 органом досудового розслідування обвинувачуються у наступному.

Наприкінці грудня 2020 року, але не пізніше 24.12.2020 р. у обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які були обізнані про спалах короновірусної інфекційної хвороби на території України, дізнавшись про необхідність поставки функціональних ліжок до КНП ММР «Міська лікарня № 5», які підтримували особисті відносини між собою, виник спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном - бюджетними коштами, спрямованими на придбання медичного обладнання та виробів медичного призначення.

З метою реалізації свого протиправного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 попередньо домовились між собою про спільне вчинення злочину шляхом укладення договору поставки товару між КНП ММР «Міська лікарня № 5» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 , невиконання вимог щодо поставки більшої частини товару за договором і заволодіння у такий спосіб грошовими коштами КНП ММР «Міська лікарня № 5» як замовника, сплаченими ним у якості оплати за товар.

Діючи за попередньою змовою між собою, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 розподілили злочинні функції з метою заволодіння шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем грошовими коштами, отриманими від КНП ММР «Міська лікарня № 5», відповідно до яких ОСОБА_9 мав виконувати пособницькі дії для досягнення спільної мети.

При цьому, ОСОБА_7 , будучи зареєстрованою, починаючи з 18.10.2018 р., як фізична особа-підприємець з присвоєнням ідентифікаційного коду , з місцезнаходженням за адресою: АДРЕСА_1 , за певними видами діяльності, зокрема роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах; оптова торгівля фармацевтичними товарами та інше, здійснюючи організаційно-розпорядчі функції в частині керівництва діяльністю ФОП ОСОБА_7 за вищевказаними зареєстрованими видами діяльності, та виконуючи адміністративно-господарські функції в частині управління та розпорядження майном, що належить ФОП ОСОБА_7 , тобто будучи відповідно до примітки 1 статті 364 КК України службовою особою, маючи реальну можливість приймати участь у закупівлях, оголошених КНП ММР «Міська лікарня № 5», та укладати договори як фізична особа-підприємець, повинна була використовувати свій статус фізичної особи-підприємця, зокрема надавати свої документи як фізичної особи-підприємця для участі у закупівлях, підписувати договори та інші документи, пов`язані з їх виконанням, проставляти на таких документах печатки як фізична особа-підприємець, надавати реквізити банківського рахунку для зарахування грошових коштів за договорами.

Разом із цим, ОСОБА_9 , відповідно до розробленого спільно з ОСОБА_7 злочинного плану, не будучи службовою особою, найманим працівником ФОП ОСОБА_7 , повинен був діяти від імені ФОП ОСОБА_7 , вести переговори та консультації з посадовими особами КНП ММР «Міська лікарня № 5», у тому числі шляхом безпосередньої участі в них та у телефонному режимі, здійснювати листування від імені ФОП ОСОБА_7 щодо укладання та виконання договорів, сприяти досягненню та реалізації домовленості щодо укладання договорів; усувати перешкоди та сприяти перерахуванню грошових коштів на банківський рахунок ФОП ОСОБА_7 .

Так, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, діючи за попередньою змовою між собою, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 24.12.2020 прийняли участь у переговорах з КНП ММР «Міська лікарня №5» щодо предмету закупівлі УКТЗЕД , 9403 Код ДК 021:2015 «33190000-8 Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні (НК 024:2019 «Класифікатор медичних виробів»: код 34873 (Меблі для лікарень механічні) (Функціональне ліжко) та поставки 74 функціональних ліжок у строк до 31.12.2020 р.

При цьому, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , виконуючи відведену йому роль пособника у заволодінні чужим майном бюджетними коштами КНП ММР «Міська лікарня №5», спрямованими на придбання медичного обладнання та виробів медичного призначення, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, посприяв досягненню домовленості щодо укладення договору під час переговорів з уповноваженою особою КНП ММР «Міська лікарня №5» - ОСОБА_15 та 24.12.2020, діючи від імені ФОП ОСОБА_7 , запевнивши ОСОБА_15 у тому, що постачання ФОП ОСОБА_7 по предмету закупівлі УКТЗЕД , 9403 Код ДК 021:2015 «33190000-8 Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні (НК 024:2019 «Класифікатор медичних виробів»: код 34873 (Меблі для лікарень механічні) (Функціональне ліжко) можливе згідно заявленої кількості 74 штуки протягом однієї доби з моменту отримання заявки від замовника - КНП ММР «Міська лікарня №5», 24.12.2020 у місті Миколаєві Миколаївської області забезпечив надання уповноваженій особі КНП ММР «Міська лікарня №5» - ОСОБА_15 підписаного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 та скріпленого печаткою екземпляру договору №21-О щодо поставки 74 ліжок функціональних ЛФ-6 (зі змінними пластиковими бильцями) вартістю 10 990 грн. кожного, загальною вартістю у сумі 813 260 грн.

Надалі, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 та КНП ММР «Міська лікарня № 5» в особі головного лікаря ОСОБА_15 24.12.2020 у місті Миколаєві укладено договір поставки №21-О щодо поставки 74 ліжок функціональних ЛФ-6 (зі змінними пластиковими бильцями) вартістю 10 990 грн. кожного, загальною вартістю у сумі 813 260 грн., строком дії договору до 31.12.2020 р. та місцем укладання договору м. Миколаїв.

На виконання договору поставки №21-О від 24.12.2020 з банківського рахунку КНП ММР «Міська лікарня №5» UA45 3210 0110 0030 501 30.12.2020 було перераховано грошові кошти на банківський рахунок в АТ КБ «Приватбанк», належний ОСОБА_7 , № НОМЕР_2 в сумі 813 260 грн. з відміткою призначення платежу: «0712010;3210; Оплата за ліжка функціональні ЛФ-6;зг дог.21-О від 24.12.20р, вид.нак.80 від 24.12.20р. міс.бюд.20р. «Заходи COVID-19»; без ПДВ.».

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, не маючи наміру здійснювати поставку товару у повному обсязі відповідно до умов договору № 21-О від 24.12.2020, побоюючись викриття своїх протиправних намірів на заволодіння грошовими коштами, сплаченими КНП ММР «Міська лікарня №5» за вищевказаним договором, з метою приховування своїх злочинних дій та надання гарантій КНП ММР «Міська лікарня №5» щодо поставки товару, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , виконуючи відведену йому роль пособника у заволодінні чужим майном бюджетними коштами КНП ММР «Міська лікарня №5», спрямованими на придбання медичного обладнання та виробів медичного призначення, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, 30.12.2020 посприяв досягненню домовленості щодо укладення договору відповідального зберігання №1-ВЗ від 30.12.2020 між ФОП ОСОБА_7 та КНП ММР «Міська лікарня № 5», організував його підписання з боку ФОП ОСОБА_7 та забезпечив обмін сторонами підписаними та скріпленими печатками екземплярами вказаного договору у місті Миколаєві. Відповідно до умов договору ФОП ОСОБА_7 прийняла на строк до 28.02.2021 р. на зберігання 74 ліжка функціональних ЛФ-6 на загальну суму 813 260 грн.

У подальшому, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, побоюючись викриття спільних протиправних намірів на заволодіння грошовими коштами, сплаченими КНП ММР «Міська лікарня № 5» за договором № 21-О від 24.12.2020, з метою прикриття своїх злочинних дій, отримавши неодноразові звернення КНП ММР «Міська лікарня № 5» про повернення функціональних ліжок, ОСОБА_9 , виконуючи пособницькі дії для досягнення спільної з ОСОБА_7 мети, діючи від імені ФОП ОСОБА_7 , під видом виконання договору забезпечив у період часу з 22.03.2021 по 30.04.2021 поставку до КНП ММР «Міська лікарня № 5» 29 функціональних ліжок у місті Миколаєві.

Таким чином, за вищевикладених обставин ОСОБА_16 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою між собою, протиправно заволоділи чужим майном - грошовими коштами КНП ММР «Міська лікарня № 5», виділеними на закупівлю 45 функціональних ліжок вартістю 10 990 грн. кожного, у загальній сумі 494 550 грн., шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем у великих розмірах на загальну суму 494 550 грн., які використали на власний розсуд, в результаті чого своїми діями спричинили КНП ММР «Міська лікарня № 5» майнову шкоду на вказану суму.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинувачується у тому, що, будучи зареєстрованою, починаючи з 18.10.2018 р., як фізична особа-підприємець з присвоєнням ідентифікаційного коду , з місцезнаходженням за адресою: АДРЕСА_1 , за певними видами діяльності, зокрема: роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах; оптова торгівля фармацевтичними товарами; та інше, здійснюючи організаційно-розпорядчі функції в частині керівництва діяльністю ФОП ОСОБА_7 за вищевказаними зареєстрованими видами діяльності, та виконуючи адміністративно-господарські функції в частині управління та розпорядження майном, що належить ФОП ОСОБА_7 , тобто будучи згідно примітки 1 до ст. 364 КК України службовою особою, наприкінці грудня 2020 року, але не пізніше 24.12.2020 р., у ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які, будучи обізнаними про потребу медичних закладів у поставці функціональних ліжок у зв`язку з локалізацією та ліквідацією спалахів, епідемій та пандемій короновірусної хвороби (COVID-19) на території України, у тому числі знаючи про потребу комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 5» (далі КНП ММР «Міська лікарня № 5») у поставці функціональних ліжок, підтримуючи особисті відносини між собою, виник спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном бюджетними коштами КНП ММР «Міська лікарня № 5», спрямованими на придбання медичного обладнання та виробів медичного призначення, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

З метою реалізації свого протиправного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем ОСОБА_7 та ОСОБА_9 попередньо домовились між собою про спільне вчинення злочину шляхом укладення договору поставки товару між КНП ММР «Міська лікарня № 5» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 , невиконання вимог щодо поставки більшої частини товару за договором і заволодіння у такий спосіб грошовими коштами КНП ММР «Міська лікарня № 5» як замовника, сплаченими ним у якості оплати за товар.

Діючи за попередньою змовою між собою, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 розподілили злочинні функції з метою заволодіння шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем грошовими коштами, отриманими від КНП ММР «Міська лікарня № 5», відповідно до яких ОСОБА_9 мав виконувати пособницькі дії для досягнення спільної мети.

При цьому, ОСОБА_7 , будучи зареєстрованою, починаючи з 18.10.2018 р., як фізична особа-підприємець з присвоєнням ідентифікаційного коду , з місцезнаходженням за адресою: АДРЕСА_1 , за певними видами діяльності, зокрема: роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах; оптова торгівля фармацевтичними товарами; діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту та інше, здійснюючи організаційно-розпорядчі функції в частині керівництва діяльністю ФОП ОСОБА_7 за вищевказаними зареєстрованими видами діяльності, та виконуючи адміністративно-господарські функції в частині управління та розпорядження майном, що належить ФОП ОСОБА_7 , тобто будучи відповідно до примітки 1 статті 364 КК України службовою особою, маючи реальну можливість приймати участь у закупівлях, оголошених КНП ММР «Міська лікарня № 5», та укладати договори як фізична особа-підприємець, повинна була використовувати свій статус фізичної особи-підприємця, зокрема надавати свої документи як фізичної особи-підприємця для участі у закупівлях, підписувати договори та інші документи, пов`язані з їх виконанням, проставляти на таких документах печатки як фізична особа-підприємець, надавати реквізити банківського рахунку для зарахування грошових коштів за договорами.

Разом із цим, ОСОБА_9 відповідно до розробленого спільно з ОСОБА_7 злочинного плану, не будучи службовою особою, найманим працівником ФОП ОСОБА_7 , повинен був діяти від імені ФОП ОСОБА_7 , вести переговори та консультації з посадовими особами КНП ММР «Міська лікарня № 5», у тому числі шляхом безпосередньої участі в них та у телефонному режимі, здійснювати листування від імені ФОП ОСОБА_7 щодо укладання та виконання договорів, сприяти досягненню та реалізації домовленості щодо укладання договорів; усувати перешкоди та сприяти перерахуванню грошових коштів на банківський рахунок ФОП ОСОБА_7 .

Так, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, діючи за попередньою змовою між собою, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 24.12.2020 прийняли участь у переговорах з КНП ММР «Міська лікарня № 5» щодо предмету закупівлі УКТЗЕД , 9403 Код ДК 021:2015 «33190000-8 Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні (НК 024:2019 «Класифікатор медичних виробів»: код 34873 (Меблі для лікарень механічні) (Функціональне ліжко) та поставки 74 функціональних ліжок у строк до 31.12.2020.

При цьому, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , виконуючи відведену йому роль пособника у заволодінні чужим майном бюджетними коштами КНП ММР «Міська лікарня № 5», спрямованими на придбання медичного обладнання та виробів медичного призначення, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, посприяв досягненню домовленості щодо укладення договору під час переговорів з уповноваженою особою КНП ММР «Міська лікарня № 5» - ОСОБА_15 . Разом із цим, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та виконуючи визначені їй функції, використовуючи свій статус фізичної особи-підприємця, надала ОСОБА_9 свої документи як фізичної особи-підприємця для участі у закупівлях. ОСОБА_9 24.12.2020, діючи від імені ФОП ОСОБА_7 , запевнивши ОСОБА_15 у тому, що постачання ФОП ОСОБА_7 по предмету закупівлі УКТЗЕД , 9403 Код ДК 021:2015 «33190000-8 Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні (НК 024:2019 «Класифікатор медичних виробів»: код 34873 (Меблі для лікарень механічні) (Функціональне ліжко) можливе згідно заявленої кількості 74 штуки протягом однієї доби з моменту отримання заявки від замовника - КНП ММР «Міська лікарня №5», 24.12.2020 у місті Миколаєві Миколаївської області забезпечив надання уповноваженій особі КНП ММР «Міська лікарня № 5» - ОСОБА_15 підписаного ОСОБА_7 як фізичною особою-підприємцем та скріпленого печаткою екземпляру договору №21-О щодо поставки 74 ліжок функціональних ЛФ-6 (зі змінними пластиковими бильцями) вартістю 10 990 грн. кожного, загальною вартістю у сумі 813 260 грн.

Надалі, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 та КНП ММР «Міська лікарня № 5» в особі головного лікаря ОСОБА_15 24.12.2020 у місті Миколаєві укладено договір поставки № 21-О щодо поставки 74 ліжок функціональних ЛФ-6 (зі змінними пластиковими бильцями) вартістю 10 990 грн. кожного, загальною вартістю у сумі 813 260 грн., строком дії договору до 31.12.2020 р. та місцем укладання договору м. Миколаїв.

На виконання договору поставки № 21-О від 24.12.2020 з банківського рахунку КНП ММР «Міська лікарня №5» UA45 3210 0110 0030 501 30.12.2020 було перераховано грошові кошти на банківський рахунок в АТ КБ «Приватбанк», належний ОСОБА_7 , № НОМЕР_2 в сумі 813 260 грн. з відміткою призначення платежу: «0712010;3210; Оплата за ліжка функціональні ЛФ-6;зг дог.21-О від 24.12.20р, вид.нак.80 від 24.12.20 р. міс.бюд.20р. «Заходи COVID-19»; без ПДВ.».

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, не маючи наміру здійснювати поставку товару у повному обсязі відповідно до умов договору № 21-О від 24.12.2020, побоюючись викриття своїх протиправних намірів на заволодіння грошовими коштами, сплаченими КНП ММР «Міська лікарня № 5» за вищевказаним договором, з метою приховування своїх злочинних дій та надання гарантій КНП ММР «Міська лікарня № 5» щодо поставки товару, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , виконуючи відведену йому роль пособника у заволодінні чужим майном бюджетними коштами КНП ММР «Міська лікарня № 5», спрямованими на придбання медичного обладнання та виробів медичного призначення, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, 30.12.2020 р. посприяв досягненню домовленості щодо укладення договору відповідального зберігання № 1-ВЗ від 30.12.2020 між ФОП ОСОБА_7 та КНП ММР «Міська лікарня № 5». При цьому, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з метою забезпечення реалізації пособницьких дій ОСОБА_9 та виконуючи визначені їй функції, використовуючи свій статус фізичної особи-підприємця, надала ОСОБА_9 свої документи як фізичної особи-підприємця. ОСОБА_9 у свою чергу організував його підписання з боку ФОП ОСОБА_7 та забезпечив обмін сторонами підписаними та скріпленими печатками екземплярами вказаного договору у місті Миколаєві. Відповідно до умов договору ФОП ОСОБА_7 прийняла на строк до 28.02.2021 на зберігання 74 ліжка функціональних ЛФ-6 на загальну суму 813 260 грн.

У подальшому, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, побоюючись викриття спільних протиправних намірів на заволодіння грошовими коштами, сплаченими КНП ММР «Міська лікарня №5» за договором № 21-О від 24.12.2020, з метою прикриття своїх злочинних дій, отримавши неодноразові звернення КНП ММР «Міська лікарня №5» про повернення функціональних ліжок, ОСОБА_9 , виконуючи пособницькі дії для досягнення спільної з ОСОБА_7 мети, діючи від імені ФОП ОСОБА_7 , під видом виконання договору забезпечив у період часу з 22.03.2021 по 30.04.2021 поставку до КНП ММР «Міська лікарня № 5» 29 функціональних ліжок у місті Миколаєві.

Таким чином, за вищевикладених обставин ОСОБА_16 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою між собою, протиправно заволоділи чужим майном - грошовими коштами КНП ММР «Міська лікарня № 5», виділеними на закупівлю 45 функціональних ліжок вартістю 10 990 грн. кожного, у загальній сумі 494 550 гривень, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем у великих розмірах на загальну суму 494 550 грн., які використали на власний розсуд, в результаті чого своїми діями спричинили КНП ММР «Міська лікарня № 5» майнову шкоду на вказану суму.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 191 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та у великих розмірах.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України, як пособництво у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за попередньою змовою групою осіб, вчиненому у великих розмірах.

Судом першої інстанції встановлено, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 та ОСОБА_9 помилково кваліфіковано як привласнення майна службовою особою, оскільки ОСОБА_7 не є службовою особою, адже вона є фізичною особою-підприємцем без найманих працівників, яка не виконує організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, як того вимагає закон для визнання її службовою особою.

За таких обставин суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом наявність в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України (обвинувачена ОСОБА_7 ) та ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191 КК України (обвинувачений ОСОБА_9 ), що у відповідності до п. 2 ч. 1, ч. 7 ст. 284 КПК України є підставою для їх виправдання за даним обвинуваченням.

У той же час, враховуючи доведеність наявності в діях обвинувачених умислу на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, суд дійшов висновку про необхідність перекваліфікації їх дій, оскільки такі дії становлять склади інших злочинів, які є менш тяжкими порівняно із тими, що ним інкримінувалися: ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 191 КК України на ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_9 з ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191 КК України на ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи зі змісту ст. 94 КПК України, висновок суду має ґрунтуватись на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з оцінкою кожного зібраного доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, які стають підставами для ухвалення цього вироку.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3-4 ст. 374 КПК України, вирок суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин.

У мотивувальній частині вироку зазначаються, серед іншого: 1) у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; 2) у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

У резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема: 1) у разі визнання особи виправданою прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання; 2) у разі визнання особи винуватою: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.1993 р., № 12 від 03.12.1997 р., № 6 від 30.05.2008 р. у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на досудовому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд, встановлений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

В ході судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції вказаних вимог Закону в повному обсязі не виконав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, за результатами розгляду обвинувального акта за обвинувачення ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191 КК України, судом прийнято рішення про те, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом наявність в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України (обвинувачена ОСОБА_7 ) та ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191 КК України (обвинувачений ОСОБА_9 ), що у відповідності до п. 2 ч. 1, ч. 7 ст. 284 КПК України є підставою для їх виправдання за даним обвинуваченням.

У той же час, враховуючи доведеність наявності в діях обвинувачених умислу на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність перекваліфікації їх дій, оскільки такі дії містять склад інших злочинів, які є менш тяжкими порівняно із тими, що ним інкримінувалися, так дії ОСОБА_7 судом було перекваліфіковано з ч. 4 ст. 191 КК України на ч. 4 ст. 190 КК України, дії ОСОБА_9 судом було перекваліфіковано з ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 191 КК України на ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України.

Змінюючи кваліфікацію дій обвинувачених та визнаючи винними ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190 КК України та ОСОБА_13 за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України суд, приймаючи до уваги всі докази надані стороною обвинувачення під час судового розгляду та надаючи їм оцінку, одночасно виправдав обвинувачених за раніше пред`явленим їм обвинуваченням за ч. 4 ст. 191 КК України, зазначаючи підставою такого рішення п. 2 ч. 1, ч. 7 ст. 284 КПК України, відсутність в їх діях складу кримінального правопорушення.

Тобто, в судовому рішенні було допущено істотні суперечності, зокрема у резолютивній частині вироку суд вдався до неприпустимих протиріч. Дані висновки є суперечливими та, за відсутності мотивів їх прийняття судом, взаємовиключними, а тому не є обґрунтованими та такими, що підтверджують законність оскаржуваного вироку.

За таких обставин, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ч. 1 ст. 412 КПК України, а тому не може залишатися у силі і підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ст. 412 КПК України, порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення вважаються істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, колегія суддів вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, установлення істини в справі та прийняття правильного рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення, чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства, чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

Колегія суддів вважає, що встановлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення кримінального процесуального закону є істотними, і такими, які перешкодили суду повно, і всебічно розглянути кримінальне провадження, і вплинули на постановлення законного й обґрунтованого вироку, а тому вирок підлягає до скасування.

Апеляційним судом встановлено порушення вимог ст. 411 КПК України, оскільки висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності, що є безумовною підставою скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Оскільки оскаржуваний вирок є незаконним, і перешкоджає розгляду кримінального провадження вповноваженим судом у повному обсязі, він підлягає до скасування, а кримінальне провадження направленню до суду першої інстанції для розгляду, і прийняття рішення з дотриманням вимог ст.ст. 318-380 КПК України. Із цих підстав доводи апеляційних скарг прокурора та захисників підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

З огляду на це правило вирішувати всі інші питання, зазначені в апеляційній скарзі прокурора та захисників, як такі що стосуються доведеності чи недоведеності обвинувачення, оцінки доказів, переваги одних доказів над іншими, у цій ухвалі апеляційний суд не вправі.

Під час нового судового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства, оцінити всі надані сторонами кримінального провадження докази, надати їм належну правову оцінку відповідно до вимог ст. 94 КПК України, в залежності від встановлених обставин та наявності для цього підстав, прийняти по справі законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

На підставі викладеного, апеляційні скарги захисників та прокурора, підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, ,411, 412, 415, 424, 425, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_6 , захисника обвинуваченої ОСОБА_7 ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2024 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3