490/8753/21 23.09.2025
н/п 1-кп/490/116/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/8753/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва у режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000406 від 25.10.2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Львів, є громадянином України, має середню спеціальну освіту, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2024 року народження, є військовослужбовцем, проходить військову службу на посаді оператора безпілотних літальних апаратів у військовій частині НОМЕР_1 , на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом на посаді старшого стрільця 2 роти морської піхоти батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні старший матрос, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

02.10.2018 року о 08 год. 00 хв. старший матрос ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу на посаді старшого стрільця відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 2 роти морської піхоти батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_2 , діючи умисно, в порушення вимог ст.ст.9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.24 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п.1, 3 ч.4 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з метою ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився на службу з відпустки до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), та незаконно перебував за невстановленою адресою, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що не з`явився на службу, до 15.11.2021 року.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у нез`явленні на службу до військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, за вище викладених обставин, визнав себе винним повністю і дав показання про те, що у зазначений в обвинуваченні період він дійсно був відсутній у військовій частині НОМЕР_2 та перебував за місцем свого проживання в м.Львові. Вирішив покинути військову службу за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з необхідністю догляду за своєю бабусею, яка має першу групу інвалідності. Станом на теперішній час має бажання служити в Збройних Силах України, проходить навчання на полігоні та очікує на зарахування до військової частини. У вчиненому щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Так, як обвинувачений ОСОБА_3 визнав фактичні обставини справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, суд вважає їх встановленими та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.3 ст.408 КК України, як дезертирство, тобто нез`явлення на службу до військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до ст.65 КК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України враховує тяжкість вчиненого злочину, його особу, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначений помічником ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (розпорядження Франківської районної адміністрації від 31.01.2023 року №30), проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , приймав безпосередню участь в АТО на території Донецької та Луганської областей у складі військової частини НОМЕР_2 (довідка від 08.05.2018 року №1573/51), на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, а також обставини вчинення злочину, відсутність тяжких наслідків від вчинення злочину, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Згідно досудової доповіді, складеної Франківським районним відділом філії Державної установи "Центр пробації" у Львівській області, дослідження інформації, що характеризує особу обвинуваченого ОСОБА_3 за місцем його проживання, умов його життєдіяльності відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства.

Згідно ч.2 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.2 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

При цьому, у зв`язку із набранням 27.01.2023 року чинності Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці" №2839-IX від 13.12.2022 року, посилено кримінальну відповідальних за вчинення військових кримінальних правопорушень, та обмежено застосування ст.ст.69, 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст.408 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Враховуючи вищезазначені положення Закону, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України, у редакції Закону, яка діяла на момент його вчинення, оскільки новий закон, що набрав чинності 27.01.2023 року, значно посилює відповідальність.

Встановивши в судовому засіданні такі обставини, як щире каяття обвинуваченого у вчиненому, його критичне ставлення до скоєного, що вказує на усвідомлення ним протиправності своїх дій та бажання стати на шлях виправлення, суд на підставі ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, визнає ці обставини пом`якшуючими і такими, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину. Встановлені обставини свідчать про те, що мета кари виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі із застосуванням положень ст.75 КК України (в редакції Закону, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення) та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде відповідати принципу розумності та справедливості і буде необхідним і достатнім видом покарання для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування ст.69 КК України відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд не вбачає.

Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років.

На підставі ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 /одного/ року з дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На вирок може бути подано апеляцію до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1