Номер провадження: 11-сс/813/1258/25
Справа № 496/2914/25 1-кс/496/861/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали справи за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 21.05.2025 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0000397 від 16.05.2025 року,

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та накладений арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження на майно, яке було виявлено та вилучено 16.05.2025 року в ході проведення огляду місця події, за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Біляївка, поблизу блок-посту «Зелений Хутір», а саме:

- мобільний телефон марки «Redmi Note 12», імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , даний мобільний телефон упаковано до сейф-пакету ICR0163439;

- мобільний телефон марки «Redmi Note 14 Pro 5 G», імеі 1: НОМЕР_3 , імеі 2: НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , даний мобільний телефон упаковано до сейф-пакету NPU2033380;

- мобільний телефон марки «Samsung А22», імеі 1: НОМЕР_5 , імеі 2: НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , даний мобільний телефон упаковано до сейф-пакету ICR0163444;

- мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro», імеі 1: НОМЕР_7 , імеі 2: НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , даний мобільний телефон упаковано до сейф-пакету ICR0163443;

- мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro МАХ», імеі 1: НОМЕР_9 , імеі 2: НОМЕР_10 , який належить ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , даний мобільний телефон упаковано до сейф-пакету ICR0234090;

- мобільний телефон марки «Хіаоті 11 lite 5 G», імеі 1: НОМЕР_11 , імеі 2: НОМЕР_12 , який належить ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , даний мобільний телефон упаковано до сейф-пакету NPU2033379;

- мобільний телефон марки «Iphone 7», імеі 1: НОМЕР_13 , який належить ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , даний мобільний телефон упаковано до сейф-пакету ICR0163411;

- автомобіль марки «Tоyota RAF 4» н.з. НОМЕР_14 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 до прийняття остаточного рішення по кримінальному провадженню №0000397 від 16.05.2025 року.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу в частині накладення арешту на автомобіль ОСОБА_7 та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволені клопотання слідчого в частині накладення арешту на автомобіль.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження адвокат зазначає, що копію ухвали слідчого судді ОСОБА_7 не отримував, а про результати розгляду клопотання слідчого про арешт майна йому стало відомо 16.06.2025 року.

Вимоги апеляційної скарги адвокат обґрунтовує тим, що в клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді не обґрунтована належним чином підстава для накладення арешту на автомобіль та не зазначено, яким критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, відповідає арештоване майно.

Адвокат наголошує про те, що ОСОБА_7 не має відношення до даного кримінального провадження, про підозру йому не повідомлено, автомобіль останній придбав за 8 років до внесення відомостей до ЄРДР.

Адвокат ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин та з огляду на вимоги ч.1 ст.172 та ч.4 ст.405 КПК України апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представника власника майна, оскільки його неявка не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який не заперечував проти клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, однак заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Щодо клопотання представника власника майна про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом 8 ч.2 ст.129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується забезпечення права на оскарження судових рішень.

Положеннями ч.1 ст.117 КПК України встановлено, що пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Із матеріалів судової справи вбачається, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна був здійснений слідчий суддею 21.05.2025 року, без участі власника майна та його представника. Матеріали справи не містять відомостей про те, коли саме представник власника майна отримав копію оскарженої ухвали.

Вказані обставини не спростовують доводи представника власника майна про те, що про існування ухвали власник майна дізнався 16.06.2025 року, після чого 17.06.2025 року, тобто в межах 5-ти денного строку на апеляційне оскарження, подана апеляційна скарга.

За таких обставин, з метою забезпечення права власника майна та його представника на доступ до суду, яке випливає з п.1 ст.6 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» і є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 21.05.2025 року підлягає поновленню.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 зазначеної норми права встановлено, що метою накладення арешту на майно є: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, положеннями ст.98 КПК встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Із матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом ОРУП №2 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000397 від 16.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.05.2025 року, о 10 год 06 хв, до ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що поза межами населеного пункту Біляївка Одеського району Одеської області на блок-пості був зупинений транспортний засіб «Tоyota RAV 4» н.з. НОМЕР_14 під керуванням ОСОБА_12 , який перевозив двох громадян: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із метою перетину державного кордону України за грошову винагороду (ЄО №7739 від 16.05.2025 року).

Оцінюючи викладені в клопотанні слідчого обставини, а саме те, що автомобіль «Tоyota RAV 4» н.з. НОМЕР_14 , за версією органу досудового розслідування, використовувався для перевезення осіб через державний кордон всупереч встановленому законом порядку, а отже може відноситись до знаряддя кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що арештований транспортний засіб відповідає критерію майна на яке, відповідно до положень ч.3 ст.170 КПК України може бути накладений арешт.

Відповідно до ч.1, п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна ОСОБА_7 .

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги представника власника майна стосовно незаконності ухвали слідчого судді є необґрунтованими.

Пунктом 1 ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 117, 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Поновити представнику третьої особи, щодо майна якої вирішується питання ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 21.05.2025 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 21.05.2025 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0000397 від 16.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4