В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.12.2025 м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові у спрощеному провадженні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 461/9988/25 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, інваліда II групи, раніше судимого: 11.11.2025 року вироком Галицького районного суду м. Львова за ст. 390-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на один рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , 23.11.2025 о 13 год. 20 хв., будучи ознайомленим із обмеженнями, накладеними на нього рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03.10.2025 у справі №461/8055/25, про встановлення відносно нього обмежувального припису, діючи умисно, знехтував обов`язковими до виконання приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч.4 ст.350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, порушив обмежувальний припис, а саме прийшов у місце проживання постраждалої ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , нехтуючи забороною перебувати в зазначеній квартирі та наближатися на відстань менше 200 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_4 , після чого перебував у зазначені квартирі.

Частиною 1 статті 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст. 302 КПК України, встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду, прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

На виконання вимог ч.3 ст. 302 КПК України до обвинувального акту долучено заяву обвинуваченого щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, за його відсутності. Заяву підписав захисник. У вказаній заяві захисником підтверджено добровільність беззаперечного визнання вини обвинуваченим, його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності.

Також на виконання вимог ч.3 ст. 302 КПК України до обвинувального акту долучено заяву потерпілої щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Враховуючи викладене, а також те, що вимоги КПК України виконано, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає розгляду в порядку, передбаченому ст. 381-382 КПК України, тобто у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, і за відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до частини 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень КПК судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши обвинувальний акт, долучені до нього додатки та матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 23.11.2025 року умисно не виконав обмежувальний припис, що застосований до нього судом, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ст. 390-1 КК України.

Вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченого покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, суд встановив наступне.

Як визначено ч. 1,2 ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, згідно з положеннями статей 66,67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винуватій особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.

Статті 65-75 КК України є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади та правила призначення покарання, звільнення від його відбування.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

За вчинення зазначеного кримінального проступку ст. 390-1 КК України передбачає покарання у виді пробаційного нагляду на строк до двох років або обмеженням волі на той самий строк.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Частина 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає право призначення пенсії за віком після досягнення 60 років.

Аналіз вказаної норми свідчить про встановлення пенсійного віку 60 років.

На момент розгляду кримінального провадження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг пенсійного віку та є інвалідом II групи (а.с.53), а тому обмеження волі до нього не застосовується.

У відповідності до ч. 5 ст. 59-1 КК України пробаційний нагляд не призначається особам, які під час відбування цього виду покарання вчинили кримінальне правопорушення.

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 11.11.2025 у справі №461/9205/25 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

23.11.2025 р., тобто під час відбування покарання у виді пробаційного нагляду, ОСОБА_3 знову вчинив кримінальне правопорушення. передбачене ст.390-1 КК України.

У зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України, під час відбування покарання у виді пробаційного нагляду, зазначений вид покарання не може бути застосований до ОСОБА_3 . Альтернативного покарання (крім обмеження волі, яке не може бути застосовано до ОСОБА_3 з вищезазначених причин) - ст. 390-1 КК України не визначає.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані.

Враховуючи наведене, ОСОБА_3 неможливо призначити покарання, визначене санкцією ст. 390-1 КК України.

У зв`язку з наведеним відсутні також правові підстави для застосування покарання за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374, 376, 381-382 КПК України, суд

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 України.

Речові докази:

-DVDR диск, який зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження;

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня ухвалення вироку.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1