Номер провадження 1-кп/754/460/25
У Х В А Л А

Іменем України

15 жовтня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000008 від 03.01.2024 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ялта, АР Крим, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2021 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України,

за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілих: не з`явились,

представників потерпілих: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000008 від 03.01.2024 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України.

Представником третьої особи, ОСОБА_10 , - адвокатом ОСОБА_11 через систему електронного суду подано клопотання про скасування арешту майна, а саме: автомобіля марки «BMW 760i», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 р.в., номер кузова НОМЕР_2 , який ОСОБА_10 придбав у ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 07.10.2023, укладеного в ТСЦ 8043.

В обґрунтування клопотання зазначає, що на даний час відпала потреба в арешті вказаного майна.

Так, зазначає, що даний транспортний засіб було вилучено з володіння ОСОБА_10 слідчим СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві у кримінальному провадженні №0000008 від 03.01.2024 року за ч. 3 ст. 289 КК України, за заявою ОСОБА_12 , яка визнана потерпілою у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 23.01.2024 у справі № 754/916/24 в рамках даного кримінального провадження задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, а саме на автомобіль марки «BMW 760i», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 р.в., номер кузова НОМЕР_2 .

Подальше обмеження права особи на вільне володіння своїм майном є нерозумним та неспівмірним з огляду на завдання кримінального провадження.

Зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2025 у справі № 336/9252/24 за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_10 , третя особа: ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, - задоволено позовні вимоги ОСОБА_12 у повному обсязі: витребувано автомобіль марки «BMW 760i», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 р.в., номер кузова НОМЕР_2 від ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 , а також визнано ОСОБА_12 власником зазначеного транспортного засобу.

Вважає, що спір між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 щодо витребування майна із чужого незаконного володіння підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства та на даний час вирішений, тому підстави для збереження арешту майна відсутні.

Клопотання просить розглядати за відсутності представника власника майна.

Крім того, представником потерпілої ОСОБА_12 - адвокатом ОСОБА_8 15.10.2025 через канцелярію суду подано аналогічне клопотання про скасування арешту того ж майна, а саме, автомобіля марки «BMW 760i», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 р.в., номер кузова НОМЕР_2 , з тих же підстав і за подібного обґрунтування.

Представник ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій подане клопотання про скасування арешту підтримав та просив задовольнити.

Представник потерпілої ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_8 підтримав обидва клопотання просив їх задовольнити та скасувати арешт з транспортного засобу марки «BMW 760i», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 р.в., номер кузова НОМЕР_2 .

Прокурор проти задоволення клопотань заперечувала, вказавши, що даний транспортний засіб визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, долю якого суд, відповідно до ст. 100 КПК України, має вирішити при постановленні вироку.

Представники потерпілих: адвокат ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_7 погодились з думкою прокурора та просили відмовити у задоволенні клопотань.

Обвинувачений ОСОБА_13 та захисник ОСОБА_9 просили клопотання задовольнити, оскільки на даний час між обвинуваченим та усіма потерпілими, у т.ч. й ОСОБА_12 , ведуться переговори щодо укладення угоди про примирення, а також узгоджуються питання відшкодування завданої шкоди.

Перевіривши клопотання зазначених вище представників, вислухавши думки учасників судового розгляду, суд приходить до такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Так, у даному кримінальному провадженні постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві від 17.01.2024 транспортний засіб марки «BMW 760i», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 р.в., номер кузова НОМЕР_2 , визнано речовим доказом.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 23.01.2024 накладено арешт на зазначений автомобіль із забороною відчуження, розпорядження, користування.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч.ч.1, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, і у кого і де воно знаходиться, незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить об`єктивному встановленню обставин кримінального провадження.

Варто зазначити, що кримінальне провадження розглядається судом стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 289 КК України, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом, який, згідно обвинувального акта був об`єктом кримінально протиправних дій.

На даний час судове провадження перебуває на стадії дослідження письмових доказів сторони обвинувачення. Наразі, ще не допитані свідки, потерпілі, обвинувачений.

Суд зазначає, що виключно після стадії судового розгляду, якою передбачено дослідження усіх доказів у кримінальному провадженні, можна встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та безпосередньо стосуються предмета доказування у кримінальному проваджені, а отже вирішення питання про скасування арешту майна, яке визнано у справі речовим доказом, можливе тільки після дослідження матеріалів кримінального провадження, що стосуються таких доказів, та оцінки всіх доказів у сукупності, що з огляду на положення п. 12 ч. 1 ст. 368, ст. 100 КПК України, здійснюється судом у нарадчій кімнаті при ухваленні вироку.

Що стосується рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2025 у справі № 336/9252/24 за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_10 , третя особа: ОСОБА_3 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_12 у повному обсязі: витребувано автомобіль марки «BMW 760i», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 р.в., номер кузова НОМЕР_2 від ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 , а також визнано ОСОБА_12 власником зазначеного транспортного засобу, то суд не може визнати його преюдиціальним у даному кримінальному провадженні.

При цьому суд враховує правовий висновок, зроблений ККС ВС у постанові від 13.04.2021 у справі №554/10204/15-к, у якій Касаційний кримінальний суд констатував, що відповідно до положень ст. 90 КПК рішення національного суду має преюдиціальне значення лише, якщо воно набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як наслідок, судове рішення суду іншої юрисдикції має преюдиціальне значення для суду, який розглядає кримінальне провадження лише у визначених цією статтею випадках.

Таким чином, рішення суду іншої юрисдикції не є доказом відповідно до положень кримінального процесуального законодавства і не має безпосереднього впливу на доказову базу у кримінальному провадженні, яке розглядається судом, оскільки завдання кримінального судочинства є відмінним від тих завдань, які вирішують національні суди в цивільній, господарській чи адміністративній юрисдикціях. Здійснюючи кримінальне судочинство, суди не вирішують спору, а розглядають пред`явлене особі обвинувачення і за допомогою доказів встановлюють, чи винна конкретна особа у його вчиненні. Усі докази винуватості або невинуватості особи підлягають дослідженню в змагальному кримінальному процесі.

Також суд критично оцінює пояснення сторони захисту щодо переговорів з потерпілими про відшкодування шкоди і укладення угоди про примирення, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних обставин в частині врегулювання конфлікту між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 суду надано не було.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотань представника ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 та представника потерпілої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_8 про скасування арешту майна.

Крім того, захисником ОСОБА_9 у судовому засіданні заявлено письмове клопотання про надання дозволу обвинуваченому ОСОБА_3 на пересування територією України.

Клопотання обґрунтовує тим, що ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 17.02.2024 у даному кримінальному провадженні до ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави, а також, покладено обов`язки, які, у разі внесення застави, має виконувати ОСОБА_3 , зокрема, не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу суду.

Після внесення застави у розмірі, визначеному вказаною ухвалою слідчого судді, ОСОБА_3 на даний час вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави. Крім того, після внесення застави ОСОБА_3 повинен дотримуватися обов`язку не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу суду.

Однак, у зв`язку із смертю племінника обвинуваченого - ОСОБА_14 , та його похованням у м. Харкові, ОСОБА_3 має потребу періодично виїжджати до міста Харкова. Крім того, необхідність постійного пересування ОСОБА_3 територією України, без обмеження м. Києвом, обумовлена його роботою.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Прокурор заперечила проти задоволення клопотання, вважаючи його необґрунтованим, вказувала на відсутність доказів необхідності виїзду ОСОБА_3 за межі м. Києва.

Представник потерпілих-адвокат ОСОБА_5 вважав за необхідне надати ОСОБА_3 можливість вільно пересуватися територією України, оскільки така необхідність може бути викликана, у тому числі, й роботою обвинуваченого, спрямованою на отримання фінансових ресурсів для відшкодування шкоди потерпілим.

Представники потерпілих - адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не вбачали підстав для задоволення клопотання захисника, оскільки обов`язки, зокрема, не виїжджати за межі м. Києва були покладені ухвалою слідчого судді від 17.02.2024 строком до 15.04.2024, але цей строк закінчився і у встановленому порядку не продовжувався, а відтак і відповідні обов`язки на сьогоднішній день відсутні.

Представник потерпілих - адвокат ОСОБА_8 поклався на розсуд суду у вирішенні зазначеного клопотання.

Вислухавши учасників провадження, дослідивши клопотання та відповідні матеріали кримінальної справи, суд дійшов такого висновку.

Так, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 17.02.2024 у даному кримінальному провадженні №0000008 від 03.01.2024 року за ч. 3 ст. 289 КК України відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», строком на 60 (шістдесят) днів, до 15.04.2024, включно.

Визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_3 , обов`язків, передбачених КПК України у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

У разі внесення застави, покладено на підозрюваного ОСОБА_3 строком до 15.04.2024, в межах строку досудового розслідування, наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1. Не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора та/або суду;

2. Повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3. Утримуватись від спілкування із потерпілим ОСОБА_15 .

26 березня 2024 року ОСОБА_3 було звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави.

Судом також встановлено, що строк виконання обов`язків, покладених на обвинуваченого ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 17.02.2024, не продовжувався, а тому закінчився 15.04.2024 року.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Перелік таких обов`язків визначено частинами 5, 6 ст. 194 КПК.

Водночас, відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

З огляду на наведені приписи законодавства, а також зважаючи на те, що дія обов`язків, покладених на ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 17.02.2024, після 15.04.2024 не продовжувалася, такі обов`язки, у тому числі й щодо неможливості відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора та/або суду, а саме - м. Києва, на даний час скасовані у зв`язку із припиненням дії ухвали слідчого судді в частині встановлених обов`язків.

Таким чином, відсутні й підстави для задоволення клопотання захисника про надання обвинуваченому дозволу суду на пересування територією України.

Разом з тим, суд звертає увагу, що обвинувачений в силу положень ст. 42 КПК України має такі загальні обов`язки, як: прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; надавати достовірну інформацію представнику персоналу органу пробації, необхідну для підготовки досудової доповіді.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 42, 174, 194, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 та клопотання представника потерпілої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_8 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.01.2024 у справі № 754/916/24 на транспортний засіб «BMW 760i», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 р.в., номер кузова НОМЕР_2 - залишити без задоволення.

Клопотання захисника ОСОБА_9 про надання дозволу обвинуваченому ОСОБА_3 на пересування територією України - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 16 жовтня 2025 року о 09 годині 50 хвилин

Головуючий: ОСОБА_1