ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 348/285/23

провадження № 51-4130км24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від

05 червня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000143, за обвинуваченням

ОСОБА_8 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Історія справи і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від

04 березня 2024 року засуджено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 2 роки,

з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Прийнято рішення стягнути із АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» на користь ОСОБА_6 67 466,34 грн у рахунок відшкодування витрат на лікування, 3373,32 грн на відшкодування моральної шкоди та 117 000 грн у рахунок відшкодування шкоди пов`язаної, зі стійкою втратою працездатності.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь:

- ОСОБА_6 1666,95 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди, 146 626,66 грн моральної шкоди та 17 000 грн витрат на правничу допомогу;

- держави 13 214,60 грн витрат на проведення судових експертиз.

До того ж цим вироком вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 29 травня

2022 року приблизно о 07:40, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter», на ділянці автодороги «Львів - Мукачево», усупереч вимогам Правил дорожнього руху (далі - ПДР), проявив неуважність, не врахував дорожньої обстановки, не обрав в установлених межах безпечної швидкості, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а виконуючи обгін попутного транспортного засобу, не переконався в безпечності виконуваного маневру, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, не вжив заходів для зменшення швидкості автомобіля, у зв`язку з чим допустив зіткнення з попутним транспортним засобом марки «Honda Giorno» під керуванням ОСОБА_6 , яка внаслідок ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння.

Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 29 травня 2024 року вирок районного суду залишив без змін.

Касаційний кримінальний суд Верховного Суду постановою від 10 грудня 2024 року скасував ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 29 травня 2024 рокута призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 05 червня 2025 року змінив вирок районного суду в частині цивільного позову. Постановив стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 грошові кошти в сумі:

- 246 000 грн моральної шкоди;

- 28 000 грн витрат на правничу допомогу.

У решті вирок залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням апеляційного суду, потерпіла подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в порядку касаційного розгляду має відповісти на доводи про:

- істотні порушення вимог кримінального процесуального закону;

- неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість;

- необґрунтованість вирішення заявленого потерпілою цивільного позову в частині стягнення із засудженого на її користь моральної шкоди.

Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі потерпіла не оспорює висновків апеляційного суду щодо винуватості засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також кваліфікації його дій за вказаною нормою закону та правильність вирішення цивільного позову в частині стягнення із засудженого витрат на користь потерпілої не пов`язаних з відшкодуванням моральної шкоди. Водночас посилаючись у скарзі на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування ст. 75 КК України, що призвело до невідповідності призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість і неправильне вирішення судом апеляційної інстанції заявленого нею цивільного позову в частині стягнення із засудженого на її користь моральної шкоди, просить скасувати оскаржуване судове рішення і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Суть доводів касаційної скарги потерпілої зводиться до того, що звільнення засудженого від відбування основного покарання з випробуванням із установленням іспитового строку не відповідає меті покарання, оскільки засуджений не розкаявся у скоєні ДТП, у результаті якої вона зазнала тяжких наслідків для здоров`я, відшкодував їй завдану вчиненим ним кримінальним правопорушенням шкоду через три роки після ДТП і лише в межах виконавчих проваджень, що виключає добровільність відшкодування ним шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

При цьому касатор акцентує на помилковості висновку апеляційного суду про встановлення судом першої інстанції такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття та часткове визнання вини, оскільки районний суд виключив обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття та констатував відсутність обставин, які пом`якшують засудженому покарання.

Також зауважує про необґрунтованість часткового задоволення цивільного позову, оскільки апеляційний суд не задовольнив в повному обсязі її вимог про стягнення із засудженого на її користь моральної шкоди в сумі 300 000 грн.

Разом з тим, указує на те, що апеляційний суд у порушення вимог ч. 2 ст. 439 КПК України під час нового апеляційного розгляду провадження стосовно

ОСОБА_8 не виконав вказівок суду касаційної інстанціїщодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України, що призвело до м`якості покарання, навівши формальні підстави прийнятого рішення про правильність звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Позиції інших учасників судового провадження

У запереченні на касаційну скаргу потерпілої засуджений та його захисник просять залишити її без задоволення як безпідставну.

У судовому засіданні потерпіла, її представник та прокурор підтримали касаційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, думку потерпілої, її представника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження і наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви Суду

Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як установлено в частинах 1, 2 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Частиною 1 ст. 412 КПК України визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, правильність кваліфікації його дій за вказаною вище нормою закону, правильність вирішення цивільного позову в частині стягнення із засудженого витрат на користь потерпілої. не пов`язаних з відшкодуванням моральної шкоди, не оспорюються в касаційній скарзі.

Доводи потерпілої про неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування ст. 75 КК України, що призвело до невідповідності призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, при цьому, апеляційний суд порушив вимоги ч. 2 ст. 439 КПК України, оскільки під час нового розгляду не врахував обов`язкових вказівок суду касаційної інстанції та допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в ході постановлення рішення, є переконливими з огляду на таке.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому із додержанням усіх вимог чинного законодавства вирішенні поданих апеляційних скарг.

Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку. Вона повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. За змістом ст. 404 КПК апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку на відповідність нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам кримінального провадження й дослідженим у судовому засіданні доказам.

З урахуванням наведених законодавчих положень та ст. 419 КПК України апеляційний суд зобов`язаний проаналізувати і зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідний матеріальний чи процесуальний закон. При залишенні апеляційних вимог без задоволення чи частковому їх задоволенні суд має навести обґрунтування своєї позиції, яка не може бути суперечливою та такою, що ставить під сумнів прийняте остаточне рішення.

Вирішуючи питання щодо справедливості обраного засудженому покарання, суд повинен перевірити, чи було додержано приписів статей 50, 65 КК України, і в разі встановлення порушень усунути їх у процесуальний спосіб.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Реалізація такої мети є одним з аспектів виконання визначених у ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, якими, зокрема, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, у тому числі потерпілих.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Також, якщо суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції після скасування судом касаційної інстанції попереднього рішення апеляційного суду, то за приписами ч. 2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Указаним правилом законодавець створює додаткові процесуальні засоби усунення порушень матеріального чи процесуального закону, допущених судами першої та апеляційної інстанцій, у випадках, коли за наслідками касаційного розгляду суд касаційної інстанції не ухвалює кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

А тому дотримання цього правила має важливе значення не тільки як гарантія дієвості судового контролю, що здійснюється вищою судовою інстанцією, за законністю та обґрунтованістю рішень судів першої та апеляційної інстанцій, але й щодо забезпечення єдності судової практики в цілому.

Що стосується матеріалів цього кримінального провадження, то Касаційний кримінальний суд Верховного Суду постановою від 10 грудня 2024 року задовольнив касаційну скаргу потерпілої, скасував ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 29 травня 2024 рокута призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням ст. 75 КК України, та, як наслідок, м`якістю призначеного покарання.

У мотивувальній частині постанови Верховний Суд, крім іншого, вказав на передчасність висновків суду апеляційної інстанції про правильність застосування районним судом ст. 75 КК України, що стало результатом звільнення засудженого від відбування основного покарання з випробуванням із

установленим іспитовим строком, при цьому, апеляційний суд, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині призначеного засудженому покарання з подальшим звільненням від відбування основного покарання з випробуванням, належним чином не перевірив аргументів, які апелянт наводила в поданій скарзі, хоча їх перевірка та подальша об`єктивна оцінка впливає на визначення судом покарання.

У зв`язку з цим апеляційний суд допустив як істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, так і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України, що призвело до м`якості покарання.

За наслідками нового апеляційного розгляду Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 05 червня 2025 року вирок Надвірнянського районного суду

Івано-Франківської області від 04 березня 2024 року залишив без змін в частині призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Постановляючи таке рішення, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції під час призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, досудову доповідь органу з питань пробації, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Також зважив на встановлену судом першої інстанції обставину, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття та часткове визнання вини.

У свою чергу колегія суддів констатує, що апеляційний суд дійшов хибного висновку про наявність установленої судом першої інстанції обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щирого каяття та часткового визнання вини, оскільки матеріали кримінального провадження не містять відомостей, які би свідчили про цей факт.

Так, з рішення районного суду випливає, що суд дійшов висновку про виключення з обвинувачення посилання на обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , а саме щире каяття. Інших обставин, що пом`якшують йому покарання, цей суд

не встановив.

Крім того, апеляційний суд у своєму рішенні звернув увагу на те, що ОСОБА_8 добровільно відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 148 293,61 грн.

Однак наведена вище обставина не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, оскільки з них убачається, що засуджений ОСОБА_8 згідно із постановою про закінчення виконавчого провадження від 06 травня 2025 року,

винесеною під час примусового виконання листа від 26 червня 2024 року

№ 348/285/23, виданого Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області, борг за виконавчим документом сплатив у повному обсязі.

Тож апеляційний суд зазначив підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності засудженому, які не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

При цьому суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що в постанові

від 10 грудня 2024 року Касаційний кримінальний суд Верховного Суду встановив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України, що призвело до м`якості покарання, усупереч вимогам ч. 2 ст. 439 КПК України не виконав вказівок Верховного Суду в цій частині.

До того ж на обґрунтування свого рішення про правильність висновку суду першої інстанції в частині звільнення засудженого від відбування покарання із установленим іспитовим строком апеляційний суд зауважив, що він зроблений з урахуванням дій обох водіїв під час ДТП.

Проте зазначений факт, на переконання колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні не можна вважати належним підґрунтям до звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Необхідно зазначити, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, посягає на публічні правовідносини, які регулюють безпеку дорожнього руху і охороняють учасників від протиправних посягань, і його додатковим обов`язковим об`єктом є життя і здоров`я людини, а тому висновки суду про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті - виправленню засудженого та запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Стосовно доводів касаційної скарги потерпілої про необґрунтованість часткового задоволення цивільного позову, оскільки апеляційний суд не задовольнив в повному обсязі її вимог про стягнення із засудженого на її користь моральної шкоди в сумі 300 000 грн, то колегія суддів уважає їх безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За правилами ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Також у ч. 1 ст. 368, частинах 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, а також рішення про цивільний позов.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦК України.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Установивши доведеність винуватості ОСОБА_8 , районний суд, частково задовольнив позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 , стягнув, крім іншого, з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 146 626,66 грн на відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представником потерпілої було подано апеляційну скаргу в якій вона просила, зокрема задовольнити цивільний позов потерпілої в повному обсязі, а саме в частині стягнення із засудженого на користь потерпілої моральної шкоди у сумі

300 000 грн.

Під час нового розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку суд перевірив в цій частині доводи, викладені представником потерпілої, і, приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди потерпілій, апеляційний суд визначив невідповідність розміру стягнутої на її користь моральної шкоди, у зв`язку із чим її розмір було збільшено до 246 000 грн.

При цьому, як убачається з мотивувальної частини рішення суду апеляційної інстанції, щодо визначення та обґрунтування розміру відшкодування моральної шкоди потерпілій суд установив із достатнім урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, глибини та тривалості моральних та фізичних страждань потерпілої, пов`язаних з подіями вчиненого ОСОБА_8 злочином, зокрема того, що внаслідок отриманих травм у ході ДТП потерпілій установлено ІІ групу інвалідності, відбулися негативні зміни в її житті. Також виходячи при цьому з вимог розумності, виваженості та справедливості, суд урахував конкретні обставини провадження та докази, досліджені і оцінені в судовому засіданні, діяв на власний розсуд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду і вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди було визначено із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілого, конкретних обставин справи, наслідків вчиненого злочину і вважати його необґрунтовано визначеним підстав не має.

Тому доводи касаційної скарги потерпілої про протилежне є неспроможними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Колегія суддів констатує, що апеляційний суд, порушуючи приписи ч. 2 ст. 439 КПК України, під час нового розгляду кримінального провадження не виконав вказівки суду касаційної інстанції, дійшов необґрунтованого висновку про правильність призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і м`якості покарання, а також постановлення рішення, яке не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга потерпілої - частковому задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу потерпілої задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3