Справа № 344/557/26
Провадження № 1-кс/344/461/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000412 від 24.06.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого посилався на те, що відділом розслідування особливо важливих злочинів слідчого управління ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження № 0000412 від 24.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за фактом діяльності групи осіб, що здійснює незаконне переправлення осіб через державний кордон України, в період воєнного стану.

Прокурор у клопотанні покликається на те, що під час досудового розслідування та оперативного супроводу кримінального провадження встановлено, що група осіб налагодила схему незаконного перевезення через державний кордон України чоловіків призовного віку, які ухиляються від мобілізації.

Прокурором у клопотанні зазначено, що 04.07.2025 відносно ОСОБА_4 скеровано до Івано-Франківського міського суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000656 від 25.10.2024 за фактом вчинення ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. Однак, ОСОБА_4 в порушення вимог вищезазначених нормативно-правових актів, вчинив повторно кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Як зазначено прокурором у клопотанні, що відповідно до розробленого злочинного задуму, ОСОБА_4 та інші наразі невстановлені досудовим розслідуванням особи на протязі грудня 2025 січня 2026 року з метою отримання доходу здійснювали пошук осіб, які у період оголошення воєнного стану на території України та впровадження загальної мобілізації, мали незаконно перетнути державний кордон України, здійснювали інформування таких осіб щодо можливості перетину на ділянці державного кордону України в межах Чернівецької області із Республікою Молдова поза пунктами пропуску, проводили детальні інструктажі та надавали засоби транспортування до визначених ними ділянок державного кордону України, оцінюючи такі незаконні послуги в розмір близько 12 500 євро. Так, у період часу із при кінця грудня 2025 року по січень 2026 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою із іншою невстановленою досудовим розслідуванням особою, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, підшукав військовозобов`язаного громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які бажали покинути територію України у незаконний спосіб та повідомив останнім, що може організувати їх незаконне переправлення через державний кордон України за грошову винагороду в сумі 12 500 євро, на що останні погодились. Надалі, ОСОБА_4 , для реалізації свого злочинного плану, використовуючи засоби зв`язку 06.01.2026 (більш точний час досудовим розслідуванням на даний час не встановлено), провів з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 детальний інструктаж щодо організації їхнього незаконного переправлення через державний кордон України та повідомив останнім про інших учасників, які виконають свої злочинні функції щодо організації їх незаконного переправлення через державний кордон України, а також повідомив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо необхідності їх готовності для виїзду 07.01.2026 приблизно о 10 год 30 хв із населеного пункту Красна, Надвірнянського району Івано-Франківської області.Після чого, 07.01.2026, близько 12 год 27 хв ОСОБА_4 , прибув на власному автомобілі марки «FIAT QUBO», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 на вул. Левицького та Річкову, що у с. Красна Надвірнянського району Івано-Франківської області, де його очікував ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Надалі, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перебуваючи у автомобілі марки «FIAT QUBO», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , з попередньо обумовленими грошовими коштами ОСОБА_6 в розмірі 10 500 євро та 2000 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 606 850 грн, та ОСОБА_5 в розмірі 12 500 євро, що згідно курсу НБУ становило 621 250 грн, почали рух в сторону державного кордону України, однак протиправні дії ОСОБА_4 та інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб щодо організації незаконного переправлення через Державний кордон України ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , були припинені працівниками правоохоронних органів.

Прокурором у клопотанні вказано, що 07.01.2026, у вранішній час ОСОБА_4 після домовленості із матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на автомобілі марки «Fiat Qubo», зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 приїхав до місця проживання останніх, за адресою: АДРЕСА_1 , звідки забрав ОСОБА_6 та мав перевезти останнього у м. Чернівці та передати іншим особам, які в подальшому мали перевезти його через державний кордон України. За надані послуги ОСОБА_6 мав заплатити ОСОБА_8 та невідомим особами грошові кошти в сумі 10 500 євро та 2 000 доларів США.

Після припинення вчинення вказаного кримінального правопорушення, в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, було затримано: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, одруженого, з середньою освітою, пенсіонера, раніше не судимого.

В подальшому, 07.01.2026, безпосередньо переслідуючи осіб, підозрюваних у вчиненні злочину, а також вживаючи заходів до збереження майна, в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, в період часу із 13:35 год по 14:52 год по місцю проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будинку за адресою: АДРЕСА_1 , було проведено обшук, за результатами якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі M2012K11G, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , який належить матері ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на якому виявлено інформацію, що стосується предмету дослідження у даному кримінальному провадженні.

Окрім того, 08.01.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

07.01.2026 винесено постанову про визнання зазначених вище речей речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Стороною обвинувачення у клопотанні зазначено, що вищезазначені речі, а саме: мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі M2012K11G, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 зберегли на собі сліди злочину або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З метою збереження речового доказу, запобігання приховуванню, пошкодженню, псуванню, знищенню, зникненню, перетворенню, відчуженню, втраті майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину у кримінальному провадженні, виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене майно.

Прокурор подав заяву про розгляд клопотання без його участі, вимоги клопотання підтримує в повному обсязі, просить клопотання задовольнити..

Власника майна ОСОБА_7 через канцелярію Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області подала заяву у якій зазначила, що не заперечує щодо накладання арешту на мобільний телефон який був вилучений у неї в ході проведення обшуку в кримінальному провадженні №0000412 від 24.06.2025 року, розгляд даного клопотання просить проводити без її участі.

Дослідивши матеріали клопотання та надані документи, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Встановлено, що прокурор звернувся з вказаним клопотання, яке відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Ст. 173 КПК України визначено порядок вирішення питання про арешт майна.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар. Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

З клопотання вбачається, що що відділом розслідування особливо важливих злочинів слідчого управління ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження № 0000412 від 24.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за фактом діяльності групи осіб, що здійснює незаконне переправлення осіб через державний кордон України, в період воєнного стану.

Як вказано у клопотанні, під час досудового розслідування та оперативного супроводу кримінального провадження встановлено, що група осіб налагодила схему незаконного перевезення через державний кордон України чоловіків призовного віку, які ухиляються від мобілізації.

07.01.2026, в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, в період часу із 13:35 год по 14:52 год по місцю проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будинку за адресою: АДРЕСА_1 , було проведено обшук, за результатами якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі M2012K11G, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , який належить матері ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на якому виявлено інформацію, що стосується предмету дослідження у даному кримінальному провадженні.

Згідно постанови про визнання речових доказів старшого слідчого відділу розслідування особливо важливих злочинів СУ ГУ НП в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_9 від 07.01.2026 року: мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі M2012K11G, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 - визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000412 від 24.06.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.01.2026 року надано дозвіл на проведений обшук в ході якого було вилучено мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі M2012K11G, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрований та проживає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до вимог ч.1 ст. 98 КПК України «Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення».

В той же час, згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Крім того, у справі «Ізмайлов проти росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Аналіз відповідних норм КПК України, що регламентують питання арешту майна, свідчить про те, що арешт майна може бути накладений щодо будь-якого майна, навіть майна осіб не причетних до вчинення злочину, якщо вказане майно містить ознаки речового доказу, може бути використане стороною обвинувачення в процесі доказування.

Якщо ж майно не містить ознак речового доказу, то таке майно може бути арештовано виключно в тому разі, якщо воно належить певній особі та вказана особа має певний процесуальний статус (підозрюваний, обвинувачений, юридична особа - суб`єкт спеціальної конфіскації).

Прокурором поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати, що майно, зазначене у клопотанні , відповідно до ст. 98 КПК України відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Отже, на підставі вищенаведеного та враховуючи наявність правових підстав для задоволення клопотання, та з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки, незастосування накладення арешту, може призвести до наслідків, визначених ч. 11 ст. 170 КПК України, зокрема, таких як його зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також правову підставу для арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб, керуючись засадами розумності та співмірності, вважаю,що клопотання слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, користування та розпорядження на мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі M2012K11G, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , який вилучено під час обшуку 07.01.2026 року та належить ОСОБА_7 , до його скасування у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

Повний текст ухвали складено та підписано 15.01.2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1