Справа № 686/741/25
Провадження № 1-кс/686/9429/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року м. Хмельницький

Слідча суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ознайомившись із клопотанням старшої слідчої ВРЗЗС СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003432,

установила:

02.10.2025 старша слідча ВРЗЗС СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду із клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а саме на: 1/4 земельної ділянки із кадастровим номером :22:006:0170, яка знаходиться за адресою: Запорізька область, Пологівський район, с/ради Федорівська, шляхом позбавлення права розпорядження та відчуження.

Дослідивши наявні матеріали, приходжу до висновку, що клопотання підлягає поверненню, у зв`язку із наступним.

Слідчими ВРЗЗС СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003432 від 02.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

У обґрунтування клопотання зазначено, що « ОСОБА_4 , в квітні 2024 року, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 , не маючи постійного джерела доходу, вирішив заволодіти чужим майном шахрайським шляхом, та усвідомлюючи, що в Україні триває збройне протистояння агресії російської федерації, знаючи, що на даний час волонтерами та іншими благодійними організаціями проводяться збори грошових коштів для підтримки обороноздатності військовослужбовців Збройних сил України та розуміючи, що згуртований український народ активно перераховує грошові кошти на потреби військових формувань України, під приводом збору коштів на потреби Збройних сил України, прийняв рішення шляхом обману заволодіти чужим майном, а саме грошовими коштами свідомої громадянки.

Тоді ж, ОСОБА_4 , в квітні 2024 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи за місцем проживання будинку АДРЕСА_1 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення та заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, використовуючи аккаунт « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в месенджері «Telegram», шляхом обману, під виглядом збору коштів на потреби Збройних сил України, що не відповідає дійсності, в ході листування із потерпілою ОСОБА_5 , попросив останню про грошову допомогу, не маючи наміру використовувати вказані грошові кошти на потреби Збройних сил України, а планував розпорядитися отриманими грошовими коштами на власний розсуд.

Крім цього, у період часу із 21 травня 2024 року по 23 вересня 2024 року, ОСОБА_5 , перебуваючи у невстановленому в ході досудового розслідування місці, за допомогою інтернет-банкінгу «Приват24», здійснила перерахунок з власних банківських карток АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 на банківські карти АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , які попередньо були надані ОСОБА_4 , грошові кошти на загальну суму 671 990 гривень, для підтримки обороноздатності військовослужбовців Збройних сил України.

Після отримання грошових коштів в період часу із 29 квітня 2024 року по 26 вересня 2024 року на власні банківські карти АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 у загальній сумі 671 990 гривень, для підтримки обороноздатності військовослужбовців Збройних сил України, ОСОБА_4 , не маючи наміру перераховувати їх на потреби Збройних сил України заволодів вищевказаними грошовими коштами потерпілої ОСОБА_5 , якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, спричинивши останній майнової шкоди на загальну суму 671 990 гривень.

За таких обставин, ОСОБА_4 , підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого у великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

За результатами проведених слідчих та процесуальних дій у зазначеному кримінальному провадженні, 30 вересня 2025 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, повідомлено про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця села Чубарівка Пологівського району, Запорізької області, українця, громадянина України із середньою освітою, працюючого на посаді водія ПП «ПРОФ-ПАРТНЕР», не одруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_5 , виданий 17 серпня 2020 року, органом видачі Пологівський відділ УДМС у Запорізькій області, РНОКПП № НОМЕР_6 , моб. тел. НОМЕР_7 , раніше не судимого.

Установлено, що підозрюваний ОСОБА_4 , внаслідок вчинення кримінального правопорушення спричинив потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 671 990 гривень.

Потерпілою ОСОБА_5 у порядку ч. 1 ст. 128 КПК України 30.09.2025 до органу досудового розслідування слідчого відділу Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, в рамках кримінального провадження № 0003432 від 02.11.2024 подано цивільний позов про відшкодування завданої підозрюваним ОСОБА_4 майнової шкоди.

На даний час необхідність накладення арешту на майно викликана наслідками, спричиненими кримінальним правопорушенням, у вигляді майнової шкоди в розмірі 671 990 гривень, яка не відшкодована» .

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року вказувалося на порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або інших осіб можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Відповідно до ч 2 ст. 170 КПк України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна ініціатор клопотання зазначив, що метою такого заходу кримінального провадження є відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, накладення арешту на майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, передбачає наявність обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Конвенцією, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Разом із тим, до клопотання не долучено цивільного позову з вимогою про відшкодування шкоди, завданої діями підозрюваного.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Так, до клопотання слідчим долучено довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №445238890 від 26.09.2025, яка сформована шляхом часткового співпадіння, за пошуковим запитом: ОСОБА_4 ; власником нерухомого майна указаний ОСОБА_4 , ідентифікаційний код якого НОМЕР_6 .

Проте документів на підтвердження того, що підозрюваному ОСОБА_4 присвоєно вказаний у довідці ідентифікаційний код не долучено.

Окрім того, до клопотання не долучено повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин клопотання слідчого про арешт майна не може бути розглянуто по суті і підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст.ст.171-173 КПК України, слідча суддя

постановила:

Повернути прокурору клопотання старшого слідчого ВРЗЗС СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003432.

Установити строк у сімдесят дві години для усунення недоліків.

Роз`яснити прокурору, що у разі повернення клопотання про арешт майна прокурору, тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови у його задоволенні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя