Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001776 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.311 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2025 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.311 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.3 ст.311 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правову кваліфікацію його дій, вважає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, положення ст.75 КПК України внаслідок чого призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість.

Прокурор викладає власні міркування з приводу згубного впливу наркоманії і токсикоманії на свідомість психічно нестійких людей, їх мораль і спосіб життя, що призводить до поступового занепаду та деградації особистості. Так, наркоманія та незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів належать до глобальних проблем сучасності, негативно впливають не лише на здоров`я конкретної особи, а й населення в цілому, на економіку, суспільство, тощо.

Звертає увагу на особливо великий розмір виявленого у обвинуваченого прекурсора, що вказує на підвищений ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_7 , який становить суспільну небезпеку як для оточуючих, так і для себе самого, що вимагає призначення суворого покарання. На переконання прокурора, враховані судом дані про особу винного можуть слугувати лише підставами для призначення мінімального покарання, установленого у відповідній санкції.

Не погоджується прокурор і з тим, що суд врахував як обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, яке передбачає, окрім визнання факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. У той же час, у мотивувальній частині вироку відсутні дані про наявність такої обставини.

Також вважає, що неправильне застосування ст.75 КК України штучно створило підґрунтя для не призначення обов`язкового додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке в даному випадку, враховуючи вчинення злочину з корисливих мотивів, підлягає безумовному застосуванню.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_6 зазначає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і у ньому викладено підстави визнання щирого каяття ОСОБА_7 обставиною, яка пом`якшує покарання, з посиланням на послідовні та щирі показання, поведінку при затриманні, яка виразилась у тому, що коли до нього додому прийшли працівники поліції, обвинувачений одразу погодився на співпрацю, повідомив, що вдома заборонених речовин немає, і повів їх у гараж, який сам відкрив, і видав прекурсор. Вважає, що суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, особу винного і дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, у той час як прокурор не наводить будь-яких доказів і спирається лише на тяжкість обвинувачення.

Наголошує і на тому, що ОСОБА_7 подальшою поведінкою після проголошення вироку довів правильність висновків суду в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням. На користь цього свідчить те, що з часу вчинення злочину пройшло більше ніж чотири роки, у ОСОБА_7 народились діти, він працює, утримує сім`ю і веде законослухняний спосіб життя. З огляду на викладене просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; доводи захисника і обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 , визначивши незаконне придбання, перевезення та зберігання прекурсору з метою виготовлення психотропних речовин як головне джерело для здобуття коштів і матеріальних благ для свого існування, з корисливих мотивів, всупереч врегульованим законом суспільним відносинам щодо порядку обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, у невстановлені досудовим розслідуванням день та час через всесвітню мережу Інтернет домовився з невстановленою досудовим розслідуванням особою щодо незаконного придбання прекурсору - фенілнітропропену.

У подальшому після оплати ОСОБА_9 у невстановлені досудовим розслідуванням день та час, перебуваючи в лісопарковій зоні на узбіччі автошляху в напрямку м. Житомира, підібрав "закладку" і тим самим незаконно придбав раніше замовлений прекурсор - фенілнітропропен, який знаходився у 55 пакетах з полімерного матеріалу, помістив його до багажного відділення автомобіля "BMW 318 І" д/н НОМЕР_1 і незаконно перевіз у гаражний бокс № НОМЕР_2 , що за адресою: м. Київ, вул. JIариси Руденко, 6-А, де став незаконно зберігати з метою подальшого виготовлення психотропних речовин.

9 липня 2021 року в період з 10 години 19 хвилин по 11 годину 55 хвилин під час обшуку гаражного боксу № НОМЕР_2 за вказаною раніше адресою, який знаходився у користуванні ОСОБА_10 , в багажному відділенні автомобіля "BMW 318 І" д/н НОМЕР_1 було виявлено 55 пакетів з полімерного матеріалу з кристалоподібними речовинами жовтого кольору, що містять прекурсор фенілнітропропен, масою 8,137323 кг, а також в гаражному боксі було виявлено електронні ваги, в нашаруваннях речовини на поверхні яких виявлено прекурсор фенілнітропропен, масою 0,002 г. Всього було виявлено і вилучено прекурсор загальною масою 8,137325 кг в особливо великих розмірах, який ОСОБА_9 незаконно придбав, перевіз та зберігав з метою використання для виготовлення психотропної речовини.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними доказами в їх сукупності і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не перевіряє їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.311 КК України - незаконне придбання, зберігання та перевезення прекурсору з метою його використання для виготовлення психотропної речовини, в особливо великих розмірах, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора дотримав суд і вимоги закону, через які реалізуються принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який не судимий, з 11.10.2018 перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом: Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання стимуляторів. Вживання зі шкідливими наслідками, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також його відношення до вчиненого, обставини, які пом`якшують покарання, - визнання вини та щире каяття, відсутність обставин, які його обтяжують, і правильно призначив покарання у виді позбавлення волі в межах, установлених у відповідній санкції закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурор просить призначити ОСОБА_7 таке саме за видом і розміром основне покарання, яке призначив суд першої інстанції, доводи стосовно призначення явно несправедливого через м`якість покарання є надуманими.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, враховуючи викладені раніше дані та обставини, міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, наявність у нього постійного місця проживання.

В суді апеляційної інстанції сторона захисту долучила копію цивільно-правового договору № 1/06/25 від 01.06.2025, згідно з яким ОСОБА_7 на замовлення ТОВ "Торговельно-виробнича компанія "Валма Техно" виконував роботи з виготовлення та монтажу металоконструкцій люків та закладних виробів до люків, копію наказу № 1 від 15.07.2025 і характеристик, згідно з якими обвинувачений прийнятий на постійну роботу у це ж товариство на посаду зварювальника, позитивно характеризується за місцем роботи і проживання. Також обвинувачений приймає активну участь у вихованні дітей, які навчаються в ліцеї, має матір пенсійного віку.

Особливо великий розмір прекурсору знайшов відповідне відображення у правовій кваліфікації кримінального правопорушення. Доводи ж прокурора, які зводяться до загальнотеоретичних міркувань про суспільну небезпеку злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, шкідливий вплив наркоманії і токсикоманії як на здоров`я особи, так і на суспільство в цілому, не мають ніякого відношення до цього кримінального провадження та ОСОБА_7 , а тому навіть не перевіряються судом апеляційної інстанції.

Необґрунтованими є і твердження, що суд неправильно врахував щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання. В суді першої інстанції ОСОБА_7 визнав свою вину та давав показання про обставини незаконного придбання, перевезення та зберігання ним прекурсору.

Про формальний підхід прокурора до складання апеляційної скарги свідчить те, що, стверджуючи про відсутність щирого каяття, він вказує, що воно, крім осуду поведінки, повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки і бажанні виправити наслідки вчиненого, що є неможливим, оскільки діями ОСОБА_7 нікому збитки завдано не було, цей злочин з формальним складом і суспільно небезпечні наслідки відсутні. До того ж, щире каяття зазначене в обвинувальному акті як обставина, що пом`якшує покарання.

Додатково колегія суддів зауважує, що з моменту вчинення ОСОБА_7 злочину минуло чотири роки, і поведінка обвинуваченого, який з того часу жодних протиправних дій не вчинював, працює, позитивно характеризується, ще раз підтверджує правильність рішення суду про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Отже, судом першої інстанції дотримані загальні засади призначення покарання, передбачені ст.65 КК України, і наведені ґрунтовні мотиви застосування ст.75 КК України, що спростовує доводи апеляційної скарги про протилежне.

Тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3