Провадження №1-кп/523/1707/25
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

31.10.2025 року м. Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

заступника керівника та прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представників служби у справах дітей Одеської міської ради ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника сектору ювенальної пробації Пересипського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0000195 від 24 березня 2025 року із звинувачення

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новоселівці, Подільського р-ну, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 та ч.2 ст.28 ч.2 ст.194 КК України,

в с т а н о в и в:

З лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією російської федерації (далі - рф) проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24 лютого 2022 року президент рф оголосив початок так званої спеціальної військової операції, що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення збройних сил та інших збройних формувань рф та підконтрольних їм угруповань і регулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою рф, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року «Про агресію проти України», п.п.1,3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії рросійської Федерації проти України», п.п.17,18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16 березня 2022 року за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти рф та ін.)».

Так, 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на всій території України постановлено введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Положеннями ст.1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період це період, що настає з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України (далі - ЗС України) це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. ЗС України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

З`єднання, військові частини і підрозділи ЗС України відповідно до Закону можуть залучатися до здійснення заходів правового режиму воєнного і надзвичайного стану, безпеки та захисту критичної інфраструктури, здійснення заходів щодо поводження з військовополоненими в особливий період, заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф, посилення охорони державного кордону, тощо.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України» до структури ЗС України входять органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) ЗС України.

Перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань полягає у вчиненні діяння (дій або бездіяльності), яке виражається у втручанні в цю діяльність, створенні перешкод, перепон, спрямованих на недопущення, припинення чи заборону проведення окремих дій чи маневрів ЗС України та іншими військовими формуваннями, прийняття тактичних чи стратегічних рішень керівництвом чи особовим складом зазначених підрозділів задля ускладнення або унеможливлення здійснення законної діяльності ЗС України та інших військових формувань або істотному зниженні її ефективності.

В середині березня 2025 року (більш точні дата та час не встановлені) громадянин України ОСОБА_10 , перебуваючи в м. Одесі (більш точне місце не встановлено) отримав на свій смартфон «iPhone 11», імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , у месенджері «Telegram», а саме у формі повідомлення до профілю під нік-неймом «ІНФОРМАЦІЯ_5», посилання ІНФОРМАЦІЯ_2 , який прив`язаний до № НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_10 , від невстановленої досудовим розслідуванням особи, яка використовувала в мессенджері «Telegram» нік-нейм « ОСОБА_11 », посилання « ОСОБА_12 » та нік-нейм « ОСОБА_13 », посилання « ОСОБА_14 », матеріали відносно якої виділено в окреме провадження (далі - Особа 1), пропозицію здійснювати підпали автотранспортних засобів, які перебувають в користуванні військовослужбовців ЗС України, отримуючи обіцянку грошової винагороди за кожне підпалене авто від невстановлених досудовим розслідуванням осіб.

На вказану пропозицію ОСОБА_10 , усвідомлюючи те, що триває збройний конфлікт і на території України введено воєнний стан, погодився, тим самим вступив із Особою 1 у змову, спрямовану на перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань, шляхом підпалу автомобілів, які перебувають у користуванні військовослужбовців.

Надалі, приблизно з 14 березня по 21 березня 2025 року, більш точні дата і час не встановлені, але не пізніше 23 березня 2025 року, ОСОБА_10 , перебуваючи на території м. Одеси, більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено, будучи обізнаним щодо ведення збройної агресії рф проти України та фактом введення на всій території України воєнного стану, здійснював пошук автомобілів, які мають відповідні ознаки: темний сіро-зелений або чорний кольори кузову, камуфляжний окрас, чорні номерні знаки або номерні знаки іноземної реєстрації тощо, з метою подальшого знищення таких транспортних засобів шляхом їх підпалів.

У невстановлені дату та час, але не пізніше 23 березня 2025 року, під час здійснення пошуку автомобілю для здійснення підпалу та заробітку грошей ОСОБА_10 , перебуваючи біля паркувального майданчику, за адресою: м. Одеса, вул. Одеська, буд.№41А, побачив автомобіль «TOYOTA RAV4», камуфляжного кольору, н/з НОМЕР_4 , який перебував у користуванні військовослужбовця військової частини НОМЕР_5 ЗС України, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мав явні візуальні ознаки автомобілів, що використовувався у відбитті збройної агресії російської федерації проти України, про що повідомив Особу 1.

Узгодивши через мобільний месенджер «Telegram» з Особою 1 підпал вказаного транспортного засобу, ОСОБА_10 , о 23 годині 12 хвилин 23 березня 2025 року, діючи умисно, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, зокрема військовослужбовця військової частини НОМЕР_5 , переслідуючи протиправну мету ослаблення обороноздатності України в умовах збройної агресії російської федерації, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді зниження обороноздатності України в особливий період в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, використовуючи заздалегідь пристосовану для підпалу запалювальну суміш невстановленого складу у полімерній ємності, яку ОСОБА_10 придбав у магазині «Таврія В» біля свого місця проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , наніс вказану суміш на лобове скло та капот автомобіля марки «TOYOTA RAV4», в кузові камуфляжного кольору, н/з НОМЕР_4 , який розташовувався на паркувальному майданчику біля будинку за адресою: м. Одеса, вул. Одеська, буд.№41А, після чого підпалив його за допомогою відкритого джерела вогню, викликавши тим самим його займання, чим створив перепони та перешкоду, спрямовану на ускладнення здійснення законної діяльності ЗСУ в особливий період.

При цьому ОСОБА_10 , дотримуючись узгодженого плану, з урахуванням інструкцій Особи 1, здійснив відеозйомку підпалу автомобілю на власний мобільний телефон «iPhone 11», імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 та, використовуючи профіль під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5», посилання ІНФОРМАЦІЯ_2 , який прив`язаний до № НОМЕР_3 у месенджері «Telegram» надіслав вказаний вище відеозапис Особі 1.

Обвинувачений ОСОБА_10 вину у вчиненому визнав повністю та показала про обставини, які повністю відповідають змісту пред`явленого обвинувачення, додатково пояснивши, що погодився на такі дії, оскільки бажав самостійно оплатити контракт на морську практику. Матері про це повідомити він побоявся. Про вчинене ОСОБА_10 в даний час жалкує, щиро кається, публічно вибачається в судовому засіданні перед потерпілим.

Отримавши показання обвинуваченого, що повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з`ясувавши правильність розуміння всіма учасниками судового засідання змісту цих обставин та відсутності їх оспорювань, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч.3 ст.349 КПК України, за клопотанням прокурора, підтриманим іншими учасниками судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів.

Правова кваліфікація вчинених обвинуваченим діянь

Таким чином суд визнає доведеним вчинення ОСОБА_10 вищевикладених діянь, які суд кваліфікує за:

- ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України, як перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, вчинене за попередньою змовою групою осіб;

- ч.2 ст.28 ч.2 ст.194 КК України, як умисне знищення або пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, за попередньою змовою групою осіб.

Призначення обвинуваченому кримінального покарання

Ст.50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно із ст.65 цього ж Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

При призначенні покарання обвинуваченому суд визнає перше притягнення до кримінальної відповідальності, вчинення злочинів у неповнолітньому віці, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів в якості обставин, які пом`якшують покарання, а також констатує про відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Суд також враховує наступні дані щодо обвинуваченого: не перебування на спеціалізованих обліках в медичних установах; відшкодування законним представником спричиненої потерпілому майнової шкоди; позитивні характеристики обвинуваченого за місцями проживання та колишнього навчання.

З урахуванням викладеного, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, з урахуванням особи обвинуваченого, а також відповідної позиції сторін обвинувачення та захисту, представників служби у справах дітей та ювенальної пробації, суд вважає можливим призначити ОСОБА_10 основне покарання у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.111-4 КК України, тобто застосувати положення ч.1 ст.69 КК України.

При цьому, також як з`ясовано під час судового розгляду ОСОБА_10 :

- виховувався з 8 місяців без участі батька, проте усім необхідним відповідно до віку та сезону був забезпечений матір`ю, яка має на нього вплив;

- його втягнуто у протиправну діяльність іншою невстановленої досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження;

- він намагався підробити, щоб матері було легше в питанні матеріального забезпечення усієї родини;

- мав добру успішність в навчальному закладі, має бажання отримати професійну освіту, щоб заробляти отриманою спеціальністю для забезпечення своїх матеріальних потреб;

- не вживає алкоголь, наркотичні засоби чи психотропні речовини, коло його друзів також має належні соціальні зв`язки;

- мати йому всіляко довіряла, він шкодує, що не розповів їй про виниклі обставини, які є предметом цього судового розгляду;

- має низький ризик повторного вчинення кримінальних правопорушень.

З урахуванням викладеного, висновку досудової доповіді про можливість виправлення неповнолітнього без позбавлення або обмеження волі на певний строк, а також відповідної позиції прокурора, законних представників та представника служби у справах дітей, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_10 без відбування основного остаточного покарання у виді позбавлення волі, із встановленням іспитового строку, у зв`язку із чим, до останнього слід застосувати положення ст.ст.75,76,104 КК України.

Застосований до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає скасуванню.

Долю долучених до кримінального провадження речових доказів необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст.ст.96-1,96-2 КК України та ст.100 КПК України, застосувавши спеціальну конфіскацію, із скасуванням накладеного на них арешту.

Процесуальні витрати на загальну суму 46825,10 грн, пов`язані з проведенням в справі судових експертиз, є обґрунтованими та підлягають стягненню із законного представника обвинуваченого в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 та ч.2 ст.28 ч.2 ст.194 КК України, призначивши покарання:

- за ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69, п.4 ч.3 ст.102 цього ж кодексу, - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки і 6 (шість) місяців;

- за ч.2 ст.28 ч.2 ст.194 КК України, із застосуванням п.4 ч.3 ст.102 цього ж кодексу, - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вищезазначених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням визначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки і 6 (шість) місяців.

На підставі ч.5 ст.72 цього ж кодексу зарахувати ОСОБА_10 в строк відбутого покарання час його попереднього ув`язнення в даному кримінальному провадженні в період з 24 березня 2025 року до 31 жовтня 2025 року, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України ОСОБА_10 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік і 3 (три) місяці.

Відповідно до пунктів 1-2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 цього ж кодексу зобов`язати ОСОБА_10 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Застосований до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - скасувати.

Олійника звільнити з -під варти в залі суду.

Стягнути із законного представника засудженого - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави процесуальні витрати на суму 46825 (сорок шість тисяч вісімсот двадцять п`ять) грн 10 коп.

Після набрання вироком законної сили:

1) на підставі ст.96-1, п.4 ч.1 ст.96-2 КК України, визнаний в якості речового доказу мобільний телефон «iPhone 11», імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , як засіб вчинення злочину, - конфіскувати в дохід держави;

2) долучені до провадження в якості інших речових доказів:

- предмети одягу та взуття, чорну чоловічу сумку - повернути засудженому ОСОБА_10 ;

- запальничку - знищити встановленим порядком.

3) Арешт, накладений на усі вищезазначені речові докази - скасувати.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Пересипський районний суд м. Одеси впродовж 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.

Головуючий ОСОБА_1