печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 року м. Київ

Печерський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Київської міської прокуратури, ОСОБА_3 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

19.11.2025 прокурор відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Київської міської прокуратури, ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на речові докази у кримінальному провадженні № 0000752 від 16.11.2025, які було вилучено під час огляду місця події 16.11.2025 у приміщенні ДУ «Київський слідчий ізолятор», яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13.

В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що вилучене в ході обшуку майно є речовим доказом відповідно до постанови слідчого, а також мотивовано необхідністю призначення відповідних судових експертиз із вилученим майном у вигляді згортків із невідомою речовиною.

Прокурор подав на адресу суду заяву, у якій просив здійснювати розгляд клопотання без його участі, вимоги клопотання підтримав та просив задовольнити з викладених у ньому підстав.

Власник майна, на яке слідчий просить накласти арешт, у судове засідання не викликалися на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.

Вивчивши в нарадчій кімнаті клопотання слідчого та дослідивши долучені до нього матеріали кримінального провадження, доходжу наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000752 від 16.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що інспектор відділу режиму і охорони ДУ «Київський СІЗО» ОСОБА_4 , будучи працівником органу, що виконує правоохоронні функції в розумінні ст. 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, використовуючи службове становище, з метою збуту вчинив неправомірні дії, а саме: намагався пронести на режимну територію згортки з невідомою речовиною.

16.11.2025 cлідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_5 , в порядку ст. 237 КПК України проведено огляд місця події в приміщенні службового кабінету № 38, який знаходиться в адміністративній будівлі ДУ «Київський СІЗО» на другому поверсі, за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, за результатом якого виявлено та вилучено: згорток №1 білого кольору продовгуватої форми довжиною 5,5 см.; згорток №2 білого кольору продовгуватої форми довжиною 10,5 см.; згорток №3 продовгуватої форми з таблетками всередині довжиною 7 см.; згорток №4 чорного кольору продовгуватої форми довжиною 6 см.; згорток №5 білого кольору продовгуватої форми (по формі схожий на мобільний телефон) зі штрих-кодом та написом 0-45-100pcs під прозорою плівкою довжиною 15см.

Цього ж дня, постановою слідчого вилучене в ході обшуку майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000752 від 16.11.2025.

Прокурор вказує, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження, а також з метою збереження речових доказів виникла необхідність у вжитті заходу забезпечення цього провадження, такого як арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

У наданих матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які вказують на ймовірне вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, і наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучені в ході обшуку речі можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також може мати суттєве значення для розслідування кримінального провадження, відтак наявна необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Таким чином, прокурором у клопотанні доведено необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, з урахуванням розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також враховуючи правову підставу для арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Керуючись ст. 98, 170-173, 309, 372, 392 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене під час огляду місця події 16.11.2025 у приміщенні ДУ «Київський слідчий ізолятор», яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, щодо яких наявні розумні підстави вважати, що вони перебували у володінні та розпорядженні ОСОБА_4 , а саме:

- згорток № 1 білого кольору продовгуватої форми довжиною 5,5 см.;

- згорток № 2 білого кольору продовгуватої форми довжиною 10,5 см.;

- згорток № 3 продовгуватої форми з таблетками всередині довжиною 7 см.;

- згорток № 4 чорного кольору продовгуватої форми довжиною 6 см.;

- згорток № 5 білого кольору продовгуватої форми (по формі схожий на мобільний телефон) зі штрих-кодом та написом 0-45-100pcs під прозорою плівкою довжиною 15см.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1