Справа № 737/151/25
Провадження № 1-кп/740/312/25
УХВАЛА

11 грудня 2025 року місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області колегіально у складі суддів:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ніжині клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Куликівка, Куликівського району, Чернігівської області, громадянина України, розлученого, раніше не судимого в силу ст.89 КК України, особи з інвалідністю ІІІ групи, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

встановив:

на розгляді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР від 19.10.2024 за №0003419 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

11.12.2025 прокурор ОСОБА_6 подав до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , за змістом якого вбачається, що на думку прокурора ризики, які існували під час обрання та в подальшому продовження останньому запобіжного заходу не зменшились, а саме усвідомлюючи вид та міру покарання обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав подане клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_5 щодо продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши позиції сторін, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16.10.2025 обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14 грудня 2025 року включно.

Наразі у кримінальному провадженні триває судовий розгляд.

Відповідно до ч.1 ст.29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Частина 2 ст.29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини п.3 ст.5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (п.60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України»). Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, обставини на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження його дії не змінилися, суд вважає що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, - обвинувачений може ухилитися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ зазначено, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Щонайменше до постановлення остаточного судового рішення, не можливо за допомогою інших більш м`яких запобіжних заходів для обвинуваченого, гарантувати суспільству безпеку, а потерпілим невідворотну кару, як частину мети покарання, а тому є достатні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

Суспільний інтерес у справі, який полягає у досягненні цілей, визначених ст.177 КПК України, перевищує можливі позитивні характеристики обвинуваченого.

Обставини, що враховуються при продовженні запобіжного заходу передбачені ст.178 КПК, також були перевірені судом.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки останній довів обставини, які виправдовують обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На підставі ч.4 ст.183 КПК України суд, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177,178 цього Кодексу, не вбачає підстав для визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 194, 196-199, 331, 376 КПК України, суд-

постановив:

клопотання прокурора задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк тримання під вартою на 60 днів тобто до 08 лютого 2026 року включно, з утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_5 та направити ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду в п`ятиденний строк з дня її оголошення (отримання обвинуваченим копії).

Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3