Провадження №1-в/127/202/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 подання начальника державної установи «Вінницька установа відбування покарань (№1)» ОСОБА_5 про приведення вироку у відповідність до вимог чинного законодавства відносно засудженого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло подання начальника державної установи «Вінницька установа відбування покарань (№1)» (далі Установа) ОСОБА_5 про приведення вироку у відповідність до вимог чинного законодавства відносно засудженого ОСОБА_6 .

Подання мотивоване тим, що ОСОБА_6 засуджений Апеляційним судом Київської області 18.12.2023 за частиною другою статті 185, пунктами 1, 4, 12 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України(далі КК) з урахуванням приписів частини першої статті 70 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі.

09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилання відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-ІХ). З огляду на внесені зміни дрібним викраденням чужого майна вважається викрадення майна, вартість якого на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян. У зв`язку з цим Установа вважає за доцільне привести вирок у відповідність до чинного законодавства.

Представник Установи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Прокурор вважав, що подання має бути задоволене.

Засуджений подав до суду заяву, відповідно до якої просив судовий розгляд здійснювати за його відсутності.

Захисник засудженого подане клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали особової справи, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання , зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 539 КПК клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених зокрема, пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Зі змісту частини другої статті 74 КК випливає, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З матеріалів особової справи випливає, що ОСОБА_6 засуджений Апеляційним судом Київської області 18.12.2023 за частиною другою статті 185, пунктами 1, 4, 12 частини другої статті 115 КК з урахуванням приписів частини першої статті 70 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Зі змісту вироку випливає, що ОСОБА_6 05.05.2006 таємно заволодів (вчинив крадіжку) майном потерпілої ОСОБА_7 на суму 428,45 грн.

09.08.2024 набрав чинності Закон № 3886-ІХ, яким стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) викладена у новій редакції.

Зокрема, зі змісту частини першої статті 51 КпАП випливає, що відповідальність за цією нормою настає у разі дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною другою статті 51 КпАП встановлена відповідальність за вчинення дії, передбаченої частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України (далі ПК) визначено, що у разі, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Тобто розмір податкової соціальної пільги в розумінні пункту 5 Підрозділу 1 Перехідних положень ПК дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до положень статті 65 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на один місяць працездатних осіб з 1 січня 2006 року становив 453 гривні. Отже, розмір податкової соціальної пільги у 2023 році для кримінально-правової кваліфікації становив 226,5 гривень.

Суд враховує, що Верховний Суд (далі ВС) у постанові від 22.08.2024 (справа № 567/507/23) зауважив таке.

Частиною другою статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою статті 51 цього Кодексу, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (далі НМДГ). Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 НМДГ.

Аналіз указаних норм закону, як зазначив ВС, свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статті 51 КпАП, а саме 2 НМДГ.

Положеннями частини першої статті 3 КК встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина шоста статті 3 КК).

Аналогічні висновки ВС зробив у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21).

Отже, для вирішення питання щодо наявності правових підстав для приведення вироку щодо засудженого ОСОБА_6 у відповідність до вимог чинного законодавства (декриміналізації) необхідно визначити, чи перевищує вартість викраденого ним майна 2 НМДГ, тобто 453 гривні у 2006 році.

Як суд зазначив вище, зі змісту вироку, яким ОСОБА_6 засуджений до відбування призначеного йому покарання вартість майна, яким він заволодів шляхом крадіжки 05.05.2006 становила 428,45 гривень. Наведений розмір викраденого ОСОБА_6 майна менший за законодавчо визначений розмір шкоди, з якої встановлена кримінальна відповідальність.

Отже, на переконання суду, вирок Апеляційного суду Київської області від 18.12.2008 має бути приведений у відповідність до чинного на час розгляду подання законодавства, а саме має бути виключене на підставі частини другої статті 74 КК посилання у цьому вироку на засудження ОСОБА_6 за частиною другою статті 185 КК за викрадення 05.05.2006 майна потерпілої ОСОБА_7 на суму 428,45 гривень, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Разом з тим, як суд зазначив вище, за вирком від 18.12.2006 ОСОБА_6 призначене остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

У постанові від 01.04.2024 (справа № 183/6854/20) ВС зауважив, що приписами статті 70 КК визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів. При цьому, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі частини четвертої статті 70 КК, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання в новому (другому) вироку. У цьому разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи частину четверту статті 70 КК.

Хоча наведений висновок ВС зроблений щодо застосування правил, визначених статтею 70 КК, однак у цьому рішенні ВС наголосив на необхідність дотримання принципу юридичної презумпції законності й обґрунтованості попереднього вироку.

Про правові наслідки засудження особи та термінологічні питання, пов`язані із засудженням, ВС зазначав і у постановах від 22.01.2024 (справа № 236/4167/20), 10.06.2020 (справа № 161/7253/18), 27.09.2018 (справа № 647/1831/15-к) тощо.

Тому суд вважає, що принципи призначення остаточного покарання, застосовані судом при ухваленні вироку мають бути дотримані під час вирішення питання щодо приведення вироку у відповідність до вимог чинного законодавства. Саме тому суд дійшов до переконання, що ОСОБА_6 слід вважати засудженим за вироком Апеляційного суду Київської області від 18.12.2008 до призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі за частиною другою статті 185, пунктами 1, 4, 12 частини другої статті 115 КК.

Керуючись статтями 371, 537 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Виключити на підставі частини другої статті 74 Кримінального кодексу України посилання у вироку Апеляційного суду Київської області від 18.12.2008 на засудження ОСОБА_6 за частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України за викрадення 05.05.2006 майна потерпілої ОСОБА_7 на суму 428,45 гривень, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за вироком Апеляційного суду Київської області від 18.12.2008 до призначеного йому покарання за частиною другою статті 185, пунктами 1, 4, 12 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: