УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2026 Справа №607/1755/26 Провадження №1-кс/607/875/2026

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в режимі відеоконференції клопотання прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довжанка Тернопільського району Тернопільської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , сержанта, головного сержанта 1-го взводу, 2-ої механізованої роти, 1-го механізованого батальйону, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , несудимого в силу ст. 89 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 2 ст. 345 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 2 ст. 345 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001975 від 06 грудня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 2 ст. 345 КК України.

05 грудня 2025 року близько 23 год. 53 хв. водій ОСОБА_5 , грубо порушуючи вимоги пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, із змінами та доповненнями (надалі - ПДР) керував в стані алкогольного сп`яніння автомобілем Kia Sorento р.н. НОМЕР_2 (на чорному фоні) та рухався по автомобільній дорозі М09 в напрямку від м. Тернопіль до м. Львів.

Під час руху вказаною ділянкою дороги ОСОБА_5 у порушення вимог пунктів 1.5 ч. 1 та 2.3 (б, д) ПДР, а також вимог, які наведені у абзаці 6 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-XII від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями (надалі - ЗУ «Про дорожній рух»), не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб, своїми діями не примушувати інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху та швидкість, не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю та здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

У вказаний період часу, в зустрічному напрямку, своєю смугою до м. Тернопіль, рухався автомобіль Mercedes-Benz Sprinter р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 .

Унаслідок вказаних дій та в порушення вимог п.п. 10.1, 11.3 ПДР водій ОСОБА_5 y продовження такого руху на 4 км + 980 м автомобільної дороги М09, яка із двостороннім рухом та має по одній смузі для руху в кожному напрямку, які розділені переривчастою лінією, перед зміною напрямку руху - виїзду на зустрічну смугу, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди, чи небезпеки іншим учасникам руху допустив виїзд керованого ним автомобіля на смугу зустрічного руху без причин технічного характеру, де допустив зіткнення передньої бокової лівої частини автомобіля Kia Sorento р.н. НОМЕР_2 (на чорному фоні) із передньою боковою лівою частиною автомобіля Mercedes-Benz Sprinter р.н. НОМЕР_3 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля Mercedes-Benz Sprinter р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівого стегна, закритого перелому правої променевої кістки, які за ступенем тяжкості належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 1.5 ч. 1, 2.3 (б, д), 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведенні в абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 та абзаці 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-XII від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілому ОСОБА_7 .

Окрім цього, згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції. При цьому, згідно із ч.10 ст. 62 цього ж Закону поліцейський користується повноваженнями, передбаченими цим законом, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення.

Так, 05 грудня 2025 року о 20 год. 00 хв., інспектор взводу №2 роти №3 батальйону УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції ОСОБА_8 спільно з командиром роти №3 УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 заступили на чергування в складі екіпажу «Юпітер-151», у форменому одязі із спецзасобами та табельною вогнепальною зброєю.

Цього ж дня, близько 00:05 год., під час патрулювання на службовому автомобілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 через радіо зв`язок отримали повідомлення про необхідність прибути для допомоги екіпажу «Юпітер-202», які знаходились на автомобільній дорозі М09 в напрямку від м. Тернопіль до м. Львів та оформляли повідомлення щодо вчинення ДТП автомобілем Kia Sorento р.н. НОМЕР_2 (на чорному фоні). Прибувши близько 00:15 год. на місце події, працівниками поліції було виявлено ОСОБА_5 , який перебував за кермом автомобіля Kia Sorento р.н. НОМЕР_2 (на чорному фоні) та його брата, ОСОБА_10 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння та поводились агресивно відносно працівників поліції зі складу екіпажу «Юпітер-202», а саме інспектора роти №4 УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_11 та інспектора роти №3 УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_12 .

В подальшому, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 неодноразово висловлювали ОСОБА_5 та ОСОБА_10 законні вимоги припинити протиправну діяльність, що полягала у висловлюванні нецензурною лайкою в сторону працівників поліції, погрозах заподіянні тілесних ушкоджень працівникам поліції, на що останні не реагували та їм було озвучено попередження про застосування відносно них спеціальних засобів та фізичної сили з метою припинення неправомірної поведінки. На вказані вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_10 не реагували та надалі працівники поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розпочали адміністративне затримання ОСОБА_10 , поваливши останнього на землю з метою застосування спеціального засобу кайданки. В цей момент у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння ОСОБА_8 фізичного болю та тілесних ушкоджень під час виконання ним службових обов`язків.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 06 грудня 2025 року близько 00 год. 15 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи на автомобільній дорозі М09 в напрямку від м. Тернопіль до м. Львів, усвідомлюючи, що перед ним працівник поліції під час виконання своїх службових обов`язків, у форменному одязі та із спецзасобами, утримуючи в своїй руці милицю, яку використовував для полегшення ходьби, умисно наніс декілька ударів (не менше двох) вільним кінцем милиці в праву частину обличчя та голови ОСОБА_8 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді забою правої виличної ділянки та правої щоки, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В результаті злочинної діяльності ОСОБА_5 порушено суспільні відносини, які забезпечують нормальну законну діяльність органів державної влади, особисту недоторканість інспектора взводу №2 роти №3 батальйону УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 під час виконання ним своїх службових обов`язків, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 1993 року із відповідними змінами.

У поданому клопотанні прокурор вказав, що на даний час строк застосованого запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у період доби з 22.00 год. до 06.00 год. слід продовжити на 60 днів та покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 подане клопотання підтримав, з підстав, викладених у ньому, просив задовольнити.

В судовому засіданні захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора та вважає недоведеними ризики, про які зазначено стороною обвинувачення. Крім того просив взяти до уваги те, що на даний час досудове розслідування завершено та матеріали кримінального провадження надано стороні захисту для ознайомлення. Також зазначив, що ОСОБА_5 підозрюється у вчинення нетяжких кримінальних правопорушень, на даний час перебуває на реабілітації у Лікарні Святого Луки Першого медичного територіального об`єднання Львова, після чого є необхідність у продовженні реабілітації в медичних закладах поза межами Тернопільської області, тому просить змінити застосований запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника та просив змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001975 від 06 грудня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 2 ст. 345 КК України.

06.12.2025 ОСОБА_5 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

06.12.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 2 ст. 345 КК України КК України.

08.12.2025 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 03.02.2026 р. із забороною залишати житло за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 в період доби з 22.00 год. до 06.00 год. та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

23.01.2026 стороні захисту повідомлено про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Згідно частини 6 статті 181 КПК України строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з приписами ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків та спливу строків досудового розслідування.

На переконання слідчого судді, обґрунтованість підозри ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: результатом лабораторного дослідження крові на наявність алкоголю від 06.12.2025 р.; протоколом огляду місцевості від 06.12.2025 р., план-схемою та таблицею ілюстрацій до нього; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06.12.2025 р.; протоколами допиту потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від 06.12.2025 р.; протоколами допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 від 06.12.2025 р.; іншими матеріалами кримінального провадження.

Щодо обґрунтованої підозри слідчий суддя зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває це поняття, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Висновки органу досудового розслідування щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя на цьому етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Крім того в обґрунтування клопотання прокурор зазначив про існування ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному проваджені; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку, слідчий суддя оцінює в сукупності в світлі обставин цього кримінального провадження, та враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1КК України, яке інкримінується ОСОБА_5 передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років. За вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 345 КК України, передбачено покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк. Таким чином тяжкість покарання є обставиною, яка сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Таке твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловлену справі «Ілійков проти Болгарії»(рішення від 26.07.2001 р.), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відтак слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення, що такий ризик, заявлений під час застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу, не зменшився та продовжує існувати.

Також слідчий суддя вважає, що не перестала існувати можливість незаконного впливу на свідків та іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, адже згідно зі ст. 23 КПК України на стадії судового розгляду доказове значення матимуть показання цих осіб, отримані безпосередньо судом саме під час усного допиту у судовому засіданні. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від цих осіб та дослідження їх судом. Указане доводить, що з метою зміни свідками своїх показань на користь підозрюваного або відмови від дачі показань останній може впливати на вказаних осіб у незаконний спосіб. При цьому підозрюваному ОСОБА_5 відоме безпосереднє місце проживання свідків у кримінальному провадженні, а також відоме місце роботи працівників поліції, на яких останній може чинити тиск з метою зміни ними показів.

Крім того слідчий суддя вважає доведеним продовження існування ризику того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, адже останній раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень, судимість за які погашена в порядку ст. 89 КК України, проте дані обставини дають вагомі підстави вважати, що останній не бажає ставати на шлях виправлення та свідчать про можливість вчинення іншого кримінального правопорушення.

Разом з тим розглядаючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, які доведено прокурором, слідчий суддя доходить наступних висновків.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (частина друга статті 181 КПК України).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з домашнім арештом є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, на будьякій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

В клопотанні сторона обвинувачення просить продовжити строк застосованого запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у період доби з 22.00 год. до 06.00 год. та покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, зазначивши, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 слідчий суддя також враховує обставини, передбачені статтею 178 КПК України, а саме: вагомість доказів винуватості, а також дані щодо особи ОСОБА_5 , його молодий вік, те, що він є військовослужбовцем, брав участь в заходах щодо забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та під час проходження військової служби отримав поранення, що призвело до ампутації нижньої кінцівки, у зв`язку з чим на даний час проходить лікування у лікарні Святого Луки Першого медичного територіального об`єднання Львова та потребує подальшої реабілітації за межами Тернопільської області.

Ч. 4 ст. статті 194 КПК України встановлено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З урахуванням викладених обставин, а також необхідності перебування підозрюваного ОСОБА_5 за межами Тернопільської області з метою лікування та реабілітації у зв`язку з отриманим під час військової служби пораненням, що призвело до ампутації нижньої кінцівки, що буде неможливим у разі продовження строку перебування під домашнім арештом, слідчий суддя приходить до переконання, що на даній стадії досудового розслідування забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного і виконання ним процесуальних обов`язків зможе більш м`який запобіжний захід, ніж домашній арешт.

Відтак, враховуючи, що прокурором доведено існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1,ч. 2 ст. 345КК України, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також з огляду на існування можливості запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт, слідчий суддя приходить до висновку про можливість зміни застосовного до підозрюваного запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені ст. 194 цього Кодексу.

Згідно до ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

На думку слідчого судді, застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

З огляду на викладене, у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слід відмовити, а клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання задовольнити. При цьому, змінюючи запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на особисте зобов`язання, суд вважає за необхідне зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 виконувати ряд обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, на строк до двох місяців з урахуванням того, що у кримінальному провадженні прийнято рішення в порядку ст. 290 КПК України про завершення досудового розслідування та надання стороні захисту доступу до матеріалів досудового розслідування, та відповідно до положень ч. 5 ст. 219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, не включається у строки досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 176-179, 193, 194, 196, 199, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 відмовити.

Клопотання підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити раніше застосований до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком до 23 год. 59 хв. 28 березня 2026 року, такі обов`язки:

- прибувати за кожним викликом слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із потерпілими ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 ;

- здати на зберігання до УДМС в Тернопільській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1