Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/131/26 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 125 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
Справа № 404/6795/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2026 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої: ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000348 заспільною апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Фортечного районного суду м. Кропивницького від 20 листопада 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кіровограда, українець, громадянин України, з професійно-технічною освітою, працюючий на посаді шліфувальника ТОВ «НВК Фотоприлад», неодружений, зареєстрований та проживаючий по АДРЕСА_1 , раніше не судимий;

засуджений за ч. 1 ст. 125 КК Українидо покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 2830 гривень 51 копійку в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та 40000 гривень в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 витрати на правову допомогу у розмірі 15000 гривень.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, за таких обставин.

01.06.2025 року, близько 22:00 години, ОСОБА_8 , перебуваючи у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , у стані алкогольного сп`яніння, почув, що компанія осіб, серед яких перебувала ОСОБА_9 , відпочиваючи на подвір`ї біля вказаного будинку, порушує громадський порядок, голосно висловлюючись нецензурною лайкою. У зв`язку з чим, ОСОБА_8 вийшов на балкон своєї квартири, щоб зробити зауваження зазначеним особам, в результаті чого між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, під час якого остання запропонувала йому спуститися до подвір`я, щоб продовжити розмову віч-на-віч. У цей момент у ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник умисел на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 вийшов на вулицю до під`їзду № 4 по АДРЕСА_2 , підійшов до ОСОБА_9 та, у присутності малолітньої дитини: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс ОСОБА_9 один удар правою рукою в ділянку голови. Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, перебуваючи позаду ОСОБА_9 та схопивши її за руку, завдав їй хаотичних ударів у ділянку спини. В подальшому, після того, як ОСОБА_9 впала на землю, ОСОБА_8 продовжив свої протиправні дії, завдавши їй ще кілька ударів у ділянку тулуба та кінцівок. Вказаними діями ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці правого плеча, правого передпліччя, лівого плеча (10), голівки правої плечової кістки, тильної поверхні правої стопи, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 362 від 25.06.2025 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В спільній апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 просять скасувати вирок суду в частині застосування до обвинуваченого покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин, та задоволення цивільного позову щодо стягнення 40 000,00 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди та витрат на правову допомогу в сумі 15 000, 00 грн. та змінити вирок, застосувавши інший вид покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, стягнути суму компенсації моральної шкоди в межах визнаної обвинуваченою особою - 5000,00 грн. та відмовити цивільному позивачу в стягненні 15000,00 грн. - витрат на правову допомогу.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що матеріалами справи ти свідченням учасників процесу в ході судового розгляду, були встановлені деякі невідповідності переліку наявних у потерпілої особи тілесних ушкоджень, часу їх появи, локалізації та відповідно і способу їх нанесення.

Достовірно судом не було підтверджено, що наявні у потерпілої особи тілесні ушкодження за відповідним переліком, з`явились за наслідком дій обвинуваченої особи.

Судом не встановлювався об`єм заявленої обвинуваченим шкоди здоров`ю потерпілій особі, також не встановлювались виходячи з пояснень учасників процесу, обставини можливості самостійного завдання потерпілою особою собі певного переліку тілесних ушкоджень.

Також, судом не встановлювався факт провокації дій потерпілої особи відносно обвинуваченого.

Встановлення вищезазначених обставин прямо виливаєна визначення розміру та об`єму завданої моральної шкоди потерпілій особі.

Відповідно до рішення ВС від 02 червня 2021 року у справі № 175/4256/18 зазначено, що суди попередніх інстанцій, визначаючи розмір морального відшкодування, належним чином не врахували положень ч. 2 ст. 1193 ЦК. якою регламентовано, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, також залежно від ступеня ЇЇ вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. По відповідній справі, Верховний Суд вважав, що розмір суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з винної особи на користь потерпілої особи, необхідно зменшити .... що на думку Верховного Суду, відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості і конкретним обставинам справи.

Також, ОСОБА_8 та його захисник вважають, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги зазначені в цивільному позові потерпілої особи щодо стягнення витрат на правничу допомогу, протиправно вийшов за межі позовних вимог та застосував іншу норму права буз наявної процесуальної дії потерпілої особи-цивільного позивача. При цьому, суд в своєму рішенні (аркуш 9 вироку) посилається на невідповідність заявлених потерпілою особою позовних вимог в порядку передбаченому ЦПК. щодо стягнення з обвинуваченого понесених цивільним позивачем витрат на правову допомогу, пов`язану із подачею цивільного позову, без відповідного клопотання заявленого/поданого в порядку передбаченому КПК України, прийняв рішення про стягнення з обвинуваченої особи 15000,00 грн.

Приймаючи до уваги вищезазначені обставини, ОСОБА_8 та його захисник вважають, що ухвалений судом першої інстанції вирок винесений без повного, всебічного розгляду справи, є частково незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає зміні в частиш встановлення обставин вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, об`єму завданої шкоди потерпілій особі та визначенню відповідного розміру грошової компенсації потерпілій особі за наслідками протиправних дій обвинуваченого.

В запереченні на апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 відповідно просить спільну апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - залишити без змін.

Вказане заперечення мотивоване тим, що судом першої інстанції враховано в повному обсязі характер та ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення. Як видно зі змісту вироку, дії обвинуваченого охоплювалися між собою нетривалим проміжком часу, носять повторний характер, що в цілому свідчить про стійку злочинну схильність до скоєння кримінальних правопорушень проти життя здоров`я особи.

Критична оцінка обвинуваченим своєї протиправної поведінки, готовність нести кримінальну відповідальність та ставлення його до скоєних суспільно-небезпечних діянь, повинна полягати у безумовному визнанні обвинуваченим своєї вини, відображатися у формі щирого жалю з приводу скоєного та осуду своєї поведінки, що насамперед має виражатися в намаганні обвинуваченого відшкодувати потерпілій заподіяні злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого ним злочинного діяння.

Обвинувачений визнав свою вину частково, однак не висловлював щирого жалю про скоєне ним, цивільний позов, заявлений представником потерпілого визнав частково, але станом, як на дату прийняття судом першої інстанції вироку, так і на дату подання потерпілою до суду апеляційної інстанції даного заперечення на вирок суду, шкоду не компенсував, що є свідченням відсутності у обвинуваченого власної критичної оцінки своєї протиправної поведінки.

Суд першої інстанції при призначені покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин врахував, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Тому даний вирок є законним та обґрунтованим.

Судом першої Інстанції було встановлено, що потерпілій було завдано моральної шкоди, оскільки остання зазнала глибоких емоційних страждань, тривалого емоційного потрясіння, пригніченого психоемоційного стану в результаті вчинення відносно неї злочину, крім того вказані страждання пов`язані не лише з отриманими тілесними ушкодженнями, а і з тим, що обвинувачений завдавав потерпілій тілесні ушкодження прямо на очах її малолітнього сина, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим посилив її моральні страждання.

Як потерпіла, так і її малолітній син, внаслідок злочину отримали негативний вплив на свій психоемоційний стан, оскільки потерпілій було завдано тілесних ушкоджень, а її син став очевидцем жорстокого нападу на власну матір, після чого перебуває у стані постійного страху, дитина у теперішній час боїться проживати у власній квартирі, відчуває тривожність та психологічні переживання, все це додатково посилює моральні страждання самої потерпілої, як матері.

Вважає, що суд першої інстанції на переконання потерпілої правильно визначив розмір відшкодування на її користь моральної шкоди, який підлягає стягненню із обвинуваченого у розмірі 40 000,00 грн., що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

На підтвердження розміру понесених витрат та їх дійсності представником потерпілої було надано до суду копію свідоцтва адвоката та ордеру на надання правничої допомоги, договір про надання правничої допомоги № 06072025 від 06.07.2025, додаток від 06.07.2025 до договору про надання правничої допомоги № 06072025 від 06.07.2025, акт виконаних робіт з детальним описом виконаних робіт та їх вартості, на загальну суму 15 000,00 грн. які є реальними та необхідними у кримінальному провадженні, а тому саме вказана сума витрат заявлялася представником потерпілої до стягненню з обвинуваченого, оскільки понесення потерпілим витрат у заявленому ним розмірі підтверджено доказами.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 та потерпілу, які заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який також заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залити без задоволення, з таких підстав.

Суд першої інстанції також обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,що в повному обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та навів у вироку.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що пам`ятає лише, як 01.06.2025 року, близько 22.00 год., вийшов на вулицю до під`їзду АДРЕСА_3 та після словесного конфлікту штовхнув ОСОБА_9 , оскільки перебував під сильним впливом негативних емоцій, а також під впливом алкоголю.

Решту подій зміг відтворити лише після перегляду під час судового розгляду відеозапису вказаних подій. Зазначив, що 01.06.2025 року, у вечірній час доби, перебував вдома, за адресою: АДРЕСА_1 .

Того дня вживав алкогольні напої, свій стан оцінює як середній ступінь алкогольного сп`яніння. У той же день, близько 22:00 години, біля під`їзду будинку, в якому він проживає, відпочивала компанія осіб, серед яких перебувала ОСОБА_9 , учасники якої голосно розмовляли та порушували громадський спокій. На їхню поведінку звертали увагу сусіди, робили зауваження, однак останні на них не реагували.

Зазначив, що, вийшовши разом із батьком на балкон покурити, він також зробив компанії зауваження, на що у відповідь від ОСОБА_9 пролунала нецензурна лексика, що спричинило словесну суперечку між ними, в процесі якої ОСОБА_9 вигукнула йому: «Вийди та скажи мені це в обличчя!».

Після цього, він вийшов із квартири на вулицю до під`їзду АДРЕСА_3 , де між ним і ОСОБА_9 продовжився словесний конфлікт, у ході якого поряд перебували малолітні діти. При цьому, ОСОБА_9 перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Під час словесної суперечки ОСОБА_9 почала образливо висловлюватись на його адресу та на адресу його родини, у зв`язку з чим він не стримався та штовхнув її рукою в ділянку плеча. ОСОБА_9 втрималася на ногах і не впала.

Після чого, між ними продовжилась словесна суперечка, під час якої він стояв під деревом, а ОСОБА_9 підбігла до нього та між ними виникла штовханина, під час якої він наносив їй «поштовхові» удари руками, локалізацію яких не пам`ятає.

Заперечив, що наносив ОСОБА_9 удари ногами, пояснивши, що штовхав її лише руками. Зазначив, що в область правої стопи та по руках ОСОБА_9 не наносив удари, не пам`ятає чи наносив удари правою рукою в область її голови. Коли ОСОБА_9 впала, його одразу відтягнули від неї, тому будь-яких дій чи ударів, коли вона перебувала в такому положенні, він не завдавав.

Поведінку ОСОБА_9 оцінює як агресивну та провокативну. Також зазначив, що йому не було відомо про те, що ОСОБА_9 була вагітна на момент інциденту.

Крім того, зазначив, що показання ОСОБА_9 , надані під час судового розгляду, є перебільшеними та не відповідають дійсним обставинам події. Щодо заявленого потерпілою ОСОБА_9 цивільного позову, зазначив, що визнає його частково та висловив готовність відшкодувати потерпілій понесені витрати на лікування.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що до подій, викладених в обвинувальному акті, з ОСОБА_8 знайома не була, при цьому зазначила, що мала негативні відносини з його матір`ю - ОСОБА_12 , яка неодноразово провокувала її на конфлікти.

Так, 01.06.2025 року ОСОБА_9 в компанії знайомих, серед яких була її подруга - ОСОБА_13 , вживали алкогольні напої. В той ж день близько 21:00 год., вона разом з ОСОБА_13 перебувала на лавці біля під`їзду № 4 по АДРЕСА_2 в очікуванні телефонного дзвінка від її чоловіка - ОСОБА_14 , який проходить військову службу.

Після того, як їй зателефонував ОСОБА_14 , під час їх розмови вона почула з балкону п`ятого поверху четвертого під`їзду по АДРЕСА_2 звернення від ОСОБА_8 . Спочатку вона не зрозуміла, що зверталися саме до неї, і тому не відреагувала. Коли ОСОБА_8 вигукнув: «Йди додому, бо я зараз твоєму чоловіку зателефоную», ОСОБА_14 поцікавився, хто саме до неї звертається, на що вона відповіла, що не може зрозуміти.

Після цього, ОСОБА_14 сказав: «Хай виходить та поговорить зі мною» та вона відповіла ОСОБА_8 , щоб той виходив, якщо має бажання поспілкуватися з її чоловіком, на що він погодився. Тоді, ОСОБА_8 вибіг із під`їзду, вибив у неї з рук мобільний телефон, схопив за волосся та відтягнув до клумби, де завдав близько восьми-десяти ударів. Її дитина, побачивши це, почала хапати ОСОБА_8 за руки та кричати: «Не бийте мою маму, будь ласка», на що останній відповів з застосуванням нецензурної лайки: «Прибери свої руки».

Далі матір ОСОБА_8 - ОСОБА_12 , вийшла до них на вулицю, і ОСОБА_8 відпустив її. При цьому продовжив висловлюватися у грубій формі на її адресу, на що вона пригрозила йому, що розповість своєму чоловікові про побиття.

Після короткої словесної перепалки між ними, ОСОБА_8 знову схопив її, вибив телефон, який пошкодився, та почав завдавати удари ногами в область голови. У цей час ОСОБА_12 почала його відтягувати від неї, а вона підвелася та відійшла до неосвітленої ділянки вулиці, намагаючись сховатися від ОСОБА_8 . Однак, ОСОБА_8 знову завдав їй удари по її ногах, від яких вона впала.

У цей момент ОСОБА_12 схопила її за шию та просила мовчати, не провокувати ОСОБА_8 . Після чого вона підвелась та знову впала втративши свідомість і не пам`ятає, як опинилася вдома.

Після інциденту її дитина зателефонувала її батькам, які забрали їх до себе додому.

Наступного дня, вона почувала себе вкрай погано, на тілі були численні синці та гематоми, у зв`язку з чим її матір викликала працівників поліції. ЇЇ було оглянуто лікарем судово-медичної експертизи, який встановив діагноз - струс головного мозку. Лікар порадив пройти лікування, а після його завершення повторно пройти СМЕ. Проте, ще під час лікування, обвинувальний акт був скерований до суду.

Зазначила, що частина інциденту зафіксована на мобільний телефон другом її дитини. Щодо заявленого цивільного позову зазначила, що підтримує його в повному обсязі, оскільки була змушена витратити кошти на ліки та ремонт телефону.

Також, наголосила на завданій моральній шкоді, пояснивши, що її дитина зазнала психологічної травми, оскільки стала очевидцем побиття матері, у зв`язку з цим, вони вимушені проживати у її батьків, дитина боїться повертатись додому. Також вказала, що того вечора ОСОБА_8 щонайменше тричі наносив їй тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції пояснила, що до подій, викладених в обвинувальному акті, з ОСОБА_8 знайома не була. По обставинам справи зазначила, що 01.06.2025 року у вечірній час вона разом із ОСОБА_9 та незнайомою їй особою на ім`я ОСОБА_15 (знайомий ОСОБА_9 ) відпочивала на лавочці біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 . Поблизу перебували троє-четверо дітей, серед яких була дитина ОСОБА_9 .

До цього вона разом із ОСОБА_9 вживала алкогольні напої, а саме близько 2 літрів пива на двох.

В той же день, близько 21:00 години з п`ятого поверху зазначеного будинку ОСОБА_8 та ОСОБА_12 почали кричати, використовуючи нецензурну лексику, спочатку не звертаючись конкретно до їх компанії, а згодом вигукнули до них: «Йдіть звідси геть!». У відповідь ОСОБА_9 запропонувала ОСОБА_8 вийти та поспілкуватися.

Невдовзі ОСОБА_8 вийшов із під`їзду, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, такий висновок вона зробила з його неадекватної та агресивної поведінки. ОСОБА_8 одразу направився до ОСОБА_9 , почав висловлюватися на її адресу образливими словами та наносити останній удари руками в область голови правою рукою, внаслідок чого ОСОБА_9 втратила рівновагу та впала спиною на землю.

Після цього, ОСОБА_8 продовжив наносити ОСОБА_9 удари ногами. Не запам`ятала точну локалізацію всіх ударів завданих ОСОБА_9 , але точно бачила удари по тулубу, руках та ногах, а також як ОСОБА_8 хапав ОСОБА_9 за руку.

Крім того, під час бійки до ОСОБА_8 приєдналася його матір - ОСОБА_12 , яка почала душити ОСОБА_9 . Також зазначила, що під час цього конфлікту була присутня їх з ОСОБА_9 знайома ОСОБА_16 , яка намагалася розборонити учасників бійки: відтягувала ОСОБА_9 та ставала між нею і ОСОБА_8 .

Під час конфлікту, вона намагалася заспокоїти сина ОСОБА_9 - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був занепокоєний вказаними подіями та плакав. Після закінчення бійки вона відвела ОСОБА_9 додому, оглянула її голову та надала допомогу. Згодом на місце події прибули працівники поліції та швидкої допомоги.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з обвинуваченим ОСОБА_8 , який є її сином.

По обставинам справи зазначила, що 01.06.2025 року, у вечірній час, вона перебувала вдома разом із ОСОБА_8 та його товаришем. Вона мила посуд на кухні, а ОСОБА_8 з товаришем курили на балконі. У цей момент вона почула конфлікт між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , під час якого ОСОБА_9 висловлювала на адресу ОСОБА_8 нецензурні образи та закликала його вийти з квартири словами: «Виходь, що ти там кричиш на балконі!». П

ісля цього ОСОБА_8 вийшов на вулицю. Згодом вона також вийшла за ним та побачила, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 триває сварка, під час якої ОСОБА_9 продовжувала висловлювати на його адресу образливі слова. У відповідь ОСОБА_8 не стримав емоцій та завдав ОСОБА_9 удар у голову, від якого остання впала на землю. Після цього вона разом із товаришем ОСОБА_8 відтягнули його від ОСОБА_9 , яка самостійно підвелася та пішла додому.

Крім даних показань обвинуваченого, свідків та потерпілих, вина ОСОБА_8 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

- рапортом від 02.06.2025 року, відповідно до якого 02.06.2025 року о 12 годині 58 хвилин надійшло повідомлення на лінію «102» від ОСОБА_17 про те, що 01.06.2025 року о 21-00 год. за адресою: АДРЕСА_4 мешканці квартири АДРЕСА_5 побили її доньку - ОСОБА_9 , якій завдано численні гематоми (а.с. 9, т.1);

- рапортом від 02.06.2025 року, згідно з яким 02.06.2025 року о 17 годині 22 хвилині, від КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» надійшло повідомлення про те, що 02.06.2025 року о 16-45 годині, до лікарні була доставлена ОСОБА_9 , яка повідомила, що 01.06.2025 року о 21-00 год. біля під`їзду її побив ОСОБА_8 . Діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій, розтягнення зв`язково-капсульного апарату шиї (а.с. 12, т.1);

- заявою ОСОБА_9 від 02.06.2025 року відповідно до якої вона просила притягнути до відповідальності ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та який 01.06.2025 року біля четвертого під`їзду вказаного будинку завдав їй тілесних ушкоджень (а.с. 10, т. 1);

- довідкою КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради»» від 02.06.2025 року відповідно до якої ОСОБА_9 зверталася за медичною допомогою в результаті чого їй було поставлено діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій, розтягнення зв`язково-капсульного апарату шиї та рекомендовано амбулаторне лікування (а.с. 13, т.1);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.06.2025 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_9 повідомила обставини нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_8 01.06.2025 року. Так, ОСОБА_9 повідомила, що 01.06.2025 року близько 21-00 год., перебувала на лавочці біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 разом із подругою ОСОБА_13 та знайомим на ім`я ОСОБА_15 . В цей час, з балкона квартири АДРЕСА_6 до них почав звертатися ОСОБА_8 , який вигукував на їх адресу нецензурну лайку та висловлював претензії щодо їх перебування біля під`їзду. В цей час, його мати, яка також перебувала поруч, підтримувала агресивну поведінку ОСОБА_8 словесними зауваженнями. У ході словесного конфлікту ОСОБА_8 звертався до неї з образами, зокрема звинуватив її у зраді чоловікові, який на той момент перебував у зоні бойових дій. На що, вона у відповідь запропонувала йому вийти у двір та поговорити. При цьому вона розмовляла телефоном зі своїм чоловіком - ОСОБА_14 , який почав хвилюватися через підвищений тон розмови. Згодом, знайомий ОСОБА_15 пішов, а через декілька хвилин ОСОБА_8 вибіг із під`їзду, наблизився до неї, схопив її лівою рукою за волосся та почав наносити численні удари кулаками в область голови. Вона намагалася прикривати обличчя руками. У цей час, ОСОБА_12 намагалася втрутитися та відтягнути його. Надалі ОСОБА_8 схопив її за ліву руку, повалив на землю та продовжив наносити удари обома руками в область голови. На крики відреагувала мешканка будинку навпроти, яка втрутилася у конфлікт, намагаючись розборонити їх, після чого вона змогла піднятися та відійти на декілька кроків. У цей момент до неї підійшла ОСОБА_12 , яка схопила її за шию та намагалася закрити рот руками, на що вона пручалася та відштовхувала руки. Після цього, ОСОБА_8 повторно підбіг до неї та наніс удар кулаком правої руки в голову, від чого вона втратила свідомість та впала на землю. Подальші події пам`ятає частково. Під час вказаного конфлікту, її подруга ОСОБА_13 перебувала осторонь і не втручалася (а.с. 41-44, т.1);

- протоколом огляду відеокамери, перегляду відеозапису та перенесення його на цифровий носій від 06.06.2025 року з доданим відеозаписом, в ході якого було оглянуто відеозапис, на якому зафіксовано проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_9 від 06.06.2025 року, під час якого остання повідомила обставини, детально описані вище (а.с. 45-47, т. 1);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.06.2025 року з фотофіксацією його проведення, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_8 , як особу, яка 01.06.2025 року, за адресою: АДРЕСА_2 наніс їй тілесні ушкодження (а.с. 48-52, т. 1);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.06.2025 року, в ході якого свідок ОСОБА_13 повідомила обставини за яких 01.06.2025 року, близько 21:00 години, біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Зокрема вказала, що 01.06.2025 року, близько 21:00 години, вона перебувала на лавці біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 разом зі своєю подругою - потерпілою ОСОБА_9 , а також зі знайомим ОСОБА_9 , особою на ім`я ОСОБА_15 . В цей час до них звернувся ОСОБА_8 з балкону квартири АДРЕСА_6 , який висловлював на їх адресу претензії з застосуванням нецензурної лайки. Його підтримувала ОСОБА_12 . У відповідь ОСОБА_9 вступила в словесну перепалку з ОСОБА_8 та сказала: «Вийди до нас у двір, поговоримо». Через деякий час ОСОБА_8 вийшов на вулицю, підійшов до ОСОБА_9 та, перебуваючи на відстані витягнутої руки, раптово наніс їй кілька хаотичних ударів кулаком правої руки в область голови, від чого вона впала на землю. Після цього, ОСОБА_8 було завдано ОСОБА_9 кілька ударів ногами в область ніг та тулуба. При цьому, поруч із ОСОБА_8 перебувала ОСОБА_12 . Після припинення конфлікту вона провела ОСОБА_9 додому, де оглянула її голову та виявила тілесні ушкодження у вигляді припухлостей, ймовірно гематом. (а.с. 24-27, т.1);

- протоколом огляду відеокамери, перегляду відеозапису та перенесення його на цифровий носій від 09.06.2025 року з доданим відеозаписом, в ході якого було оглянуто відеозапис, на якому зафіксовано проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_18 від 06.06.2025 року, під час якого остання повідомила обставини, детально описані вище (а.с. 28-30, т. 1);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.06.2025 року з фотофіксацією його проведення, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_8 , як особу, яка 01.06.2025 року, близько 21-00 години біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_9 (а.с. 31-34, т. 1);

- відеозаписом з нагрудного портативного відеореєстратора, наданого відповідно до листа т.в.о.начальника Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_19 від 10.06.2025 року, яким зафіксовано виїзд працівників патрульної поліції за фактом відпрацювання повідомлення від 02.06.2025 зареєстрованого в інформаційно - телекомунікаційній системі ІПН ІПНП (журналі єдиного обліку) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області за №28280, від 02.06.2025 року, вчиненого за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 68, т. 1);

- протоколом перегляду відеозапису на компакт диску від 11.06.2025 року, під час якого було оглянуто оптичний диск, наданий відповідно до листа т.в.о.начальника Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_19 від 10.06.2025 року, яким зафіксовано виїзд працівників патрульної поліції за фактом відпрацювання повідомлення від 02.06.2025 року зареєстрованого в інформаційно - телекомунікаційній системі ІПН ІПНП (журналі єдиного обліку) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області за №28280, від 02.06.2025 року, за адресою: АДРЕСА_4 . Так, на початку відеозапису зафіксовано, що 02.06.2025 року о 13-08 год. працівники патрульної поліції прибули за повідомленням на лінію «102» за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . В ході відпрацювання виклику патрульними поліції було зафіксовано ОСОБА_9 , яка перебуває у приміщенні вказаної квартири, а також її матір ОСОБА_17 , яка повідомила працівникам патрульної поліції, що ОСОБА_9 побили сусіди, які проживають на п`ятому поверсі будинку, та додала, що під час події малолітній хлопець здійснював відеозйомку. ОСОБА_9 пояснила щодо причин конфлікту, що між нею та ОСОБА_8 , який у той момент перебував на балконі, виникла сварка: він робив їй зауваження, кидав у неї недопалки від цигарок. ОСОБА_17 звертала увагу працівників поліції на те, що ОСОБА_9 має очевидні тілесні ушкодження, а сама ОСОБА_9 скаржилася на погане самопочуття. Далі на відео зафіксовано, як ОСОБА_9 пише заяву щодо інциденту, що стався 01.06.2025 року, за адресою: АДРЕСА_2 , а матір ОСОБА_9 викликає працівників швидкої медичної допомоги, після чого на відеозаписі зафіксовані медики, які надають першу медичну допомогу ОСОБА_9 (а.с. 62-66, т.1);

- протоколом перегляду відеозапису на компакт диску від 13.06.2025 року, під час якого було оглянуто оптичний диск на якому зафіксовано відеозапис з мобільного телефону малолітнього ОСОБА_20 , наданий відповідно до заяви його матері - ОСОБА_21 від 13.06.2025 року, а саме подія, яка мала місце 01.06.2025 року по АДРЕСА_2 . Так, на вказаному відеозаписі зафіксовано, що подія відбувається у дворі багатоповерхового житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 . У кадрі перебувають: ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , а також інші невстановлені особи. На фоні чутно жіночі голоси, які промовляють: «Вас не трогал никто» та «Тут дети маленькие, что вы творите!», а також дитячі голоси: «Він начав бити її по лицю сюди, нізащо» і «Він почав її бити со всей силы». Крім того, на фоні чутно голос ОСОБА_8 , який висловив погрозу із застосуванням нецензурної лексики на адресу ОСОБА_9 , заявивши, що завдасть їй повторного удару у разі, якщо вона не покине місце події. На 00:00-00:30 секунді відеозапису зафіксовано словесний конфлікт між ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , під час якого остання поводиться знервовано, жестикулює, вигукує образливі фрази (частково нерозбірливі). ОСОБА_12 , відповідає підвищеним тоном; на 00:35 секунді відеозапису у кадрі з`являється ОСОБА_8 , який різко наближається зі спини до ОСОБА_9 , вигукуючи образливі слова на її адресу; на 00:39 секунді відеозапису ОСОБА_8 , підійшовши зі спини до ОСОБА_9 , наніс їй удар рукою в область голови, від якого вона втратила рівновагу та відступивши назад, впала. На фоні чутно крики: «Не бий!» та «Що ти робиш?!». Надалі ОСОБА_12 разом із невідомою особою чоловічої статі відтягнули ОСОБА_8 від ОСОБА_9 . Далі, на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_8 утримується невідомим чоловіком, який тримає його руки за спиною. При цьому ОСОБА_8 продовжує висловлювати словесні образи на адресу ОСОБА_9 , використовуючи нецензурну лексику (а.с. 70-76, 78, т.1);

- висновком судово-медичної експертизи № 362 від 03.06.2025 року, наданого на підставі аналізу медичної документації ОСОБА_22 , відповідно до якого у останньої мались тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці правого плеча, правого передпліччя, лівого плеча (10), голівки правої плечової кістки, тильній поверхні правої стопи. Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмету та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с. 88-89, т. 1);

- висновком судово-медичної експертизи № 438/362 від 20.06.2025 року, наданого на підставі аналізу медичної документації ОСОБА_22 , відповідно до якого у останньої мались тілесні ушкодження у вигляді: синців в ділянці правого плеча, правого передпліччя, лівого плеча (10), голівки правої плечової кістки, тильній поверхні правої стопи. Не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень в ділянці правої стопи, і за обставин, на які вказала свідок ОСОБА_13 в протоколі проведення слідчого експерименту за її участі. Будь-яких тілесних ушкоджень в ділянці голови та тулубу ОСОБА_9 при огляді не виявлено. Потерпіла ОСОБА_9 в протоколі слідчого експерименту не вказує конкретно на механізм нанесення їй виявлених тілесних ушкоджень, будь-яких ушкоджень в ділянці голови на момент проведення судово-медичної експертизи у потерпілої не виявлено (а.с. 92-93, т. 1).

Проаналізувавши зазначені докази та обставини вчинення злочину, колегія суддів дійшла висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень.

Відповідальність за ч.1 ст.125 КК України наступає у разі спричинення умисного легкого тілесного ушкодження

Згідно з ч. 1 ст. 125 КК України легкими тілесними ушкодженнями визнаються такі, які:

а) не містять ознак тяжкої (ст. 121 КК України) чи середньої тяжкості тілесних ушкоджень (ст. 122 КК України);

б) викликають короткочасний розлад здоров`я потерпілого чи короткочасну, незначну стійку втрату працездатності.

Відповідальність за ст. 125 КК настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження.

Так, в матерлах справи наявні пояснення потерпілої ОСОБА_9 ,

свідка ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 , а також відеозапис з яких можливо зробити висновок про те, що умисел ОСОБА_8 був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_9 .

Про наявність тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 свідчить показання потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_13 , протоколи слідчих експериментів за участю вказаних осіб, відеозапис з мобільного телефону малолітнього ОСОБА_20 , відеозапис працівників поліції, довідка КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради»» від 02.06.2025 року, висновки судово-медичної експертизи № 362 від 03.06.2025 та № 438/362 від 20.06.2025.

Таким чином, доводи апеляції про те, що ОСОБА_9 сама собі нанесла тілесні ушкодження є такими, що не знайшли своє підтвердження та спростовуються вищевикладеним.

У колегії суддів не має сумнівів, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 утворилися за наслідками дій обвинуваченого ОСОБА_8 .

Доводи апеляції про те, що судом не встановлено об`єм завданої шкоди є такими, що не знайшли своє підтвердження та спростовуються висновком судово-медичної експертизи № 362 від 03.06.2025 про наявність тілесних ушкоджень які віднесені до категорії легких тілесних ушкоджень.

Твердження апеляції про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 не відповідають часу їх появи, локалізаціє та способу їх нанесення є такими, що не знайшли своє підтвердження та спростовуються висновком судово-медичної експертизи № 438/362 від 20.06.2025 в якому експертом зазначено, що не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень в ділянці правої стопи, і за обставин, на які вказала свідок ОСОБА_13 в протоколі проведення слідчого експерименту за її участі.

Посилання апеляції про те, що його дії були спровоковані агресивною та провокативною поведінкою потерпілої ОСОБА_9 , колегією суддів не можу бути враховано оскільки ОСОБА_8 є фізично сильнішим за ОСОБА_9 та окремі висловлювання чи дії потерпілої ОСОБА_9 могли сприйматися обвинуваченим як образливі, вони не є об`єктивною підставою для застосування фізичної сили та завдання тілесних ушкоджень.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що в ході апеляційного розгляду повністю доведена вина обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку або перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено. Також не встановленого упередженого ставлення суду до обвинуваченого ОСОБА_8 під час розгляду справи.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, особу винуватого, який за місцем мешкання характеризується позитивно, раніше не судимий.

Враховано наявність обставини, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та наявність двох обставин, що обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, а також вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини.

Атому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе шляхом призначення йому покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

Що стосується доводів про призначення ОСОБА_8 покарання у виді штрафу необхідно зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_8 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно наніс ОСОБА_9 тілесні ушкодження в присутності її дитини.

Також з матеріалів справи вбачається, що після нанесення потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_8 будь-якої медичної допомоги потепілій не надав.

Необхідно зазначити про те, що в ході розгляду справи у суді першої інстанції встановлено одну обставину, яка пом`якшує покарання та наявність двох обставин, що обтяжують покарання.

Разом з тим, в ході розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_8 вину не визнав, не вибачився перед потерпілою заподіяну шкоду не відшкодував..

Враховуючи наведене, при фактичних обставинах даної справи, які встановлюють ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та ступінь його небезпечності для суспільства, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, буде достатнім для його виправлення, перевиховання, а також попередження вчинення ним, як самим обвинуваченим, так і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, доводи про призначення більш м`якого покарання у виді штрафу є необґрунтованими, тому апеляція не може бути задоволена, як безпідставна. Адже, відповідно до вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість чи через суворість, що по справі відсутнє. Оскільки у апеляції обвинувачений та його захисник наполягають на призначенні більш м`якого покарання, а призначене покарання є обґрунтованим, виваженим та справедливим, то колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку суду в частині призначення покарання обвинуваченому.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 рокупід моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пункті 9 цієї Постановизазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження за наслідками дій обвинуваченого ОСОБА_8 у потерпілій ОСОБА_9 утворилися тілесні ушкодження, у вигляді синців в ділянці правого плеча, правого передпліччя, лівого плеча (10), голівки правої плечової кістки, тильній поверхні правої стопи.

Також в матеріалах справи наявна довідка КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради»» від 02.06.2025 року відповідно до якої ОСОБА_9 зверталася за медичною допомогою в результаті чого їй було поставлено діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій, розтягнення зв`язково-капсульного апарату шиї та рекомендовано амбулаторне лікування.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що в результаті вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, ОСОБА_9 отримала біль, вимушена була звертатися за медичною допомогою.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, є однією з конституційних гарантій кожної фізичної та юридичної особи (ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України).

Під час розгляду справи, судом апеляційної інстанції встановлено наявність регламентованого законом юридичного складу, що є підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_9 .

Колегія суддів при визначенні розміру моральної шкоди враховуєхарактер правопорушення, ступінь фізичних та душевних страждань, вимушених змін у життєвих відносинах, часу і зусиль, необхідних для відновлення попереднього фізичного стану здоров`я потерпілого, який зазнав фізичного болю, при тому що обвинувачений не сплатив жодної копійки на відшкодування заподіяних збитків.

Приймаючи до уваги, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, колегія суддів приходить до висновку, що розмір моральної шкоди у сумі 40 000 грн. буде цілком відповідати критеріям розумності та справедливості.

На думку колегії суддів, така сума моральної шкоди відповідає характеру та обсягу перенесених потерпілим фізичних страждань внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , а також відповідає критеріям розумності та справедливості.

Крім того, потерпілій було завдано моральної шкоди, оскільки остання зазнала глибоких емоційних страждань, тривалого емоційного потрясіння, пригніченого психоемоційного стану в результаті вчинення відносно неї злочину, крім того вказані страждання пов`язані не лише з отриманими тілесними ушкодженнями, а і з тим, що обвинувачений завдавав потерпілій тілесні ушкодження прямо на очах її малолітнього сина 2018 року народження, що значно посилило її моральні страждання.

Суд першої інстанції правильно врахував, що потерпіла, так і її малолітній син, внаслідок злочину отримали негативний вплив на свій психоемоційний стан, оскільки потерпілій було завдано тілесних ушкоджень, а її син став очевидцем жорстокого нападу на власну матір, після чого перебуває у стані постійного страху, дитина у теперішній час боїться проживати у власній квартирі, відчуває тривожність та психологічні переживання, все це додатково посилює моральні страждання самої потерпілої, як матері.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив докази в та врахував моральні страждання, які спричинені потерпілому внаслідок вчиненого відносно нього кримінального проступку.

В той же час не можуть бути враховані доводи апеляції про зменшення розміру стягнення моральної шкоди до 5 тисяч гривень, оскільки обвинувачений та його захисник виходять з критерію не отримання потерпілою частини тілесних ушкоджень, що на думку колегії суддів є неприпустимо, оскільки законодавцем встановлено критерії визначення розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань.

Також, колегія судді погоджується з висновком судді про необхідність стягнення з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 витрат на правову допомогу у розмірі 15000 гривень.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України» - заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» - відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір).

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). Вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду (справи № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц) та в постанові Великої Палати Верховного Суду (справа № 826/1216/16).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні ст. 91 КПК України.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23 червня 2022 у справі 607/4341/20).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (висновок ВП ВС, викладений у постанові від 19 лютого 2020 року, справа № 755/9215/15-ц).

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має урахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу , а також пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності витрат.

Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (постанова ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18).

Як вбачається з цивільного позову представника потерпілої ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 , представник просив стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої судові витрати в сумі 15 000 грн.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження розміру понесених витрат та їх дійсності представником потерпілої було надано до суду: копію свідоцтва адвоката та ордеру на надання правничої допомоги, договір про надання правничої допомоги № 06072025 від 06.07.2025, додаток від 06.07.2025 до договору про надання правничої допомоги № 06072025 від 06.07.2025, акт виконаних робіт з детальним описом виконаних робіт та їх вартості, на загальну суму 15 000,00 грн.

Таким чином, враховуючи складність предмета спору (доказування), тривалість витраченого часу на опрацювання всіх матеріалів справи, кількість судових засідань, у яких брала участь представник потерпілого, підготування нею цивільного позову, затрачений час у ході розгляду справи у судовому засіданні з урахуванням розгляду справи відповідно до якого в судовому засіданні досліджувались усі наявні докази в матерілах кримінального провадження, а також враховує інший витрачений адвокатом час для надання потерпілому правничої допомоги та доходить висновку, що вказана сума витрат у розмірі 15 000,00 грн. не є співмірною із складністю справи та з наданою потерпілому правничою допомогою та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат і є непропорційним до складності справи для адвоката і виконаних ним робіт.

В той же час сама по собі вимога в цивільному позові про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої судові витрати в сумі 15 000 грн. не може бути самостійною підставою для відмови у позові в розумінні вимог ст. 133 ЦПК України.

При визначенні розміру відшкодування витрат на професійну правову допомогу суд першої інстанції враховував складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг і витрачений адвокатом час на їх надання, а не лише дані, наведені в акті приймання-передачі наданих адвокатом послуг, про що зазначила колегія суддів Другої судової палати ККС ВС у постанові від 7 вересня 2023 року по справі № 202/8301/21.

А тому, заявлена сума процесуальних витрат на професійну правничу допомогу відповідає ознакам співмірності та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про покладення процесуальних витрат на цивільних відповідачів, суд бере до уваги позицію, викладену у постанові від 2 листопада 2023 року Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 686/28824/21.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційних скарг під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Спільну апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника

ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Фортечного районного суду м. Кропивницького від 20 листопада 2025 рокущодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4