Справа № 464/7526/25
пр.№ 1-кс/464/1295/25
31 жовтня 2025 року м.Львів
Слідчий суддя Сихівського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , з участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів,
в с т а н о в и в :
Слідчий СВ відділу поліції № 2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 у зв`язку із досудовим розслідуванням кримінального провадження звернулась до суду з клопотанням, погодженим з прокурором у кримінальному провадженні прокурором Франківської окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_4 , про надання тимчасового доступу до документів, які знаходяться у володінні АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
На підставі ч.4 ст.163 КПК України суддя розглядає клопотання у відсутності представника особи, у володінні якої знаходяться документи.
Заслухавши слідчого, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по таких, слідчий суддя дійшов до наступного висновку з огляду на таке.
Виходячи із положень ст.ст.131, 159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження і полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володіння якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).
За вимогами ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових дій), витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Отже, чинним законодавством надано слідчому/прокурору право одержувати безперешкодно і безоплатно від осіб на запит необхідні у справі відомості.
Як урегульовано ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.
Окрім цього, п.5 ч.1 ст.162 КПК України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах та документах, належать відомості, які можуть становити банківську таємницю.
Статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок розкриття банківської таємниці.
Пуктом 3 частини 1 цієї ж статті передбачено, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема, органам прокуратури України та органам Національної поліції України, - на їхні запити щодо банківських рахунків клієнтів та операцій, проведених на користь чи за дорученням клієнта, у тому числі операцій без відкриття рахунків, а саме відомості на конкретно визначену дату або за конкретний проміжок часу та стосовно конкретної юридичної або фізичної особи, фізичної особи - підприємця про: наявність рахунків, номери рахунків, залишок коштів на рахунках, операції списання з рахунків та/або зарахування на рахунки, призначення платежу, ідентифікаційні дані контрагента (для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові, ідентифікаційний номер платника податку; для юридичних осіб - повне найменування, ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), номер рахунку контрагента та код банку контрагента.
Таким чином, державні органи, визначені в ч.1 ст.62 Закону України "Про банки і банківську діяльність", можуть отримати на письмовий запит без рішення суду доступ до інформації про операції за рахунками осіб, адже таке поняття як «рішення суду» в кримінальному процесі відсутнє, таке наявне в цивільному процесі.
Підстави, зазначені у клопотанні слідчого, погодженому прокурором, є формальними та недостатньо обґрунтованими, без врахування фактичних підстав, передбачених КПК України, зокрема не зазначено чи звертався слідчий або прокурор до банку із запитом для отримання доступу до документів, що перебувають у володінні банку без ухвали слідчого судді та яка була надана відповідь. Водночас у суді слідчий запевнила, що жодних доказів належності потерпілому саме вказаного номеру картки « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на який покликається у клопотанні, матеріали кримінального провадження не містять, указана картка слідчим не оглядалась, адже втрачена потерпілим, жодних заходів у порядку Закону України «Про банки і банківську діяльність» органом досудового розслідування та прокурором не здійснювалось, пояснити причини такої процесуальної бездіяльності не змогла.
Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (ч.5 ст.132 КПК України).
Саме слідчий повинен довести, що без такого втручання в права і свободи особи, як тимчасовий доступ, виконати завдання досудового розслідування буде неможливо.
Наведене позбавляє слідчого суддю можливості встановити необхідність застосування такого заходу кримінального провадження як тимчасовий доступ, а тому подане клопотання в цій частині є передчасним.
З урахуванням характеру документів, які жодного доказового значення не мають, оскільки такими не зафіксовано жодних відомостей про обставини злочину, а єдиний протокол допиту потерпілого не є достатньо переконливим доказом такого факту, а деталізовані відомості з банку відсутні.
Таку слідчу (розшукову) дія як огляд банківської картки за правилами кримінального процесуального законодавства не проведено, а потерпілий згідно з вимогами ст.56 КПК України вправі подавати докази, в інтересах якої сприяти розслідуванню.
Слідчий суддя не повинен в даному конкретному випадку компенсувати недоліки роботи слідчого та прокурора, перебираючи на себе функцію органу досудового розслідування.
Приймаючи до уваги викладене вище у своїй сукупності, прокурором та слідчим не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, не встановлено доцільності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як тимчасовий доступ. З урахуванням такого немає передбачених ст.ст.132, 163 КПК України правових підстав для надання тимчасового доступу до зазначених у клопотанні документів, у зв`язку з чим у задоволенні такого слід відмовити.
Керуючись ст.ст.131, 132, 159, 160, 163-166, 309, 369-372 КПК України,
п о с т а н о в и в :
відмовити в клопотанні.
Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 04.11.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_6