Справа №591/3777/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/475/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами
УХВАЛА

Іменем України

05 листопада 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/3777/21 за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 14.10.2024 про залишення без задоволення заяви про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами,

установила:

В поданій апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та задовольнити її заяву про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами у зв`язку з набраннями чинності ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, яким збільшені суми крадіжок, за які настає кримінальна відповідальність, на підставі чого звільнити її від кримінальної відповідальності.

27.08.2024 до Зарічного районного суду м. Суми надійшла заява засудженої ОСОБА_7 про перегляд вироку Зарічного районного суду м. Суми від 18.10.2023 за нововиявленими обставинами, яка обґрунтована тим, що згідно змін в законодавстві за епізодами вчинених нею крадіжок вже не настає кримінальна відповідальність, тому призначене їй покарання підлягає перегляду.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14.10.2024 вказану заяву ОСОБА_7 залишено без задоволення. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що викладені у заяві засудженої обставини не є нововиявленими в розумінні ст. 459 КПК.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду сторони кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від прокурора ОСОБА_8 надійшло письмове клопотання про розгляд апеляційної скарги у її відсутність, а від засудженої ОСОБА_7 будь-яких клопотань, у тому числі і про відкладення апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не надходило, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутність сторін провадження, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ст. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Належна правова процедура - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя, а застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права; застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено; зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 1, 4, 6 ст. 3 КК).

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, такій засаді судочинства як законність (п. 2 ч. 1 ст. 7 і ст. 9 КПК), згідно якої під час кримінального провадження суддя/суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК; при здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 пп. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Високий Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 пп. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (рішення від 23.09.1998, п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія; вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

Відповідно ч. 2 ст. 459 КПК, нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути. Учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими або виключними обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.

Верховний Суд (справи № 754/4860/14-к, № 423/1623/15-к, № 583/2535/17) висловив своє бачення щодо нововиявлених обставин, а саме - це встановлені розслідуванням, вироком суду, що набрав законної сили або викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку в зв`язку з їх невідомістю судові; їх відкриття тільки після вступу вироку у законну силу.

Тобто, необхідна наявність двох умов для визнання обставини нововиявленою - це обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі. Такі обставини повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті. Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ (зокрема, у справі «Желтяков проти України»), який вимагає щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Таким чином, нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням, вироком суду, що набрав законної сили або викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності, чого в даному випадку встановлено не було.

Що стосується перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами у разі ухвалення нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час здійснення кримінального провадження, то це не допускається законом.

Розглянувши заяву про перегляд вироку за нововиявленими обставинами та відмовивши у її задоволенні, суд першої інстанції цілком правильно і обґрунтовано дійшов висновку, що засудженою ОСОБА_7 не були доведені законні підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами та їх реальне існування.

Так, ОСОБА_7 була засуджена вироком Зарічного районного суду м. Суми від 18.10.2030 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК, і їй з урахуванням вимог ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК було призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Даний вирок набрав законної сили і був звернутий до виконання у встановлений законом спосіб.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо перегляду вироку суду за нововиявленими обставинами через наявність ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, є необґрунтованими в розумінні ст. 459 КПК і задоволенню не підлягають, оскільки порушене нею питання має вирішуватись в іншому порядку, передбаченому п. 13 ч. 1 ст. 537, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК, судом, у межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок в частині призначеного їй покарання у виді позбавлення волі.

Іншого порядку вирішення цього питання кримінальним процесуальним законом не передбачено, тому колегія суддів не убачає будь-яких підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та умотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 14.10.2024 відносно засудженої ОСОБА_6 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами залишити без змін, а її апеляційну скаргу на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - у той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4