Провадження № 1-кс/752/9509/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду (шляхом проведення відеоконференції) клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000526 від 22.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,

за участю:

(в режимі відеоконференції) прокурора - ОСОБА_3

(в режимі відеоконференції) представника власника майна, адвоката - ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора КМП ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000526 від 22.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, яке вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_5 , які мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон iPhone, 12 Pro, imei: НОМЕР_1 із сім картою: НОМЕР_2 .

На обґрунтування клопотання зазначено наступне.

Прокурор вказував, що слідчою групою слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні за № 0000526 від 22.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ПП «НВФ СВК» (, м. Дніпро), ТОВ «БПК ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» (, м. Київ) та ТОВ «ІНТЕРМІНЕРАЛБІЛДІНГ» (, м. Київ) спільно з посадовими особами ПАТ «УКРНАФТА» (, м. Київ) та АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» (, м. Київ), організували протиправний механізм привласнення коштів державних підприємств шляхом завищення очікуваної вартості предметів закупівель та подальшого постачання товарно-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ), які не відповідають умовам процедур закупівель.

Так, службові особи ПП «НВФ СВК», ТОВ «БПК ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ», ТОВ «ІНТЕРМІНЕРАЛБІЛДІНГ» та інші невстановлені особи, діючи всупереч вимогам Закону України «Про публічні закупівлі», на етапі визначення очікуваної вартості предметів закупівель завищували ціни товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ) та імітували конкуренцію на торгах (UA-2025-02-12-010417-a, UA-2025-01-14-002971-a, UA-2024-11-04-000854-a) з метою одержання надприбутків. Посадові особи ТОВ «БПК ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» постачали для АТ «Укргазвидобування» інгібітори глинистих сланців, змащувальні, антиприхватні та інші домішки на понад 129 млн грн, при цьому завищивши їхню вартість більш ніж на 50 млн грн. Надприбутки виводилися в тіньовий сектор через фіктивні операції з ТОВ «Щедро», ФОП ОСОБА_6 , ТОВ «ГТС ТРЕЙДИНГ УКРАЇНА» та ТОВ «Т-ПРОКОМ». Крім того, у межах закупівлі UA-2022-11-22-016804-a ТОВ «БПК ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» уклало договір № від 26.12.2022 з ТОВ «Оператор ГТС України» на постачання 139 вимірювальних комплексів ФЛОУТЕК-ТМ-2-33-40 на суму 17,9 млн грн (127 тис. грн/шт.), тоді як придбало їх у ТОВ «ДП УКРГАЗТЕХ» за 8,1 млн грн (58,2 тис. грн/шт.), чим завдано збитків державному підприємству понад 9,1 млн грн.

04.11.2024 АТ «Укргазвидобування» оголосило закупівлю UA-2024-11-04-000854-a на постачання інгібітора-мікрокольматанту на основі гільсоніту очікуваною вартістю 26,1 млн грн, за результатами якої 12.12.2024 укладено договір поставки №УБГ25-016 з ТОВ «БПК Газінвестпроект».

У межах провадження призначено судово-товарознавчу експертизу для встановлення реальної ринкової вартості ТМЦ та надано доручення СБУ щодо встановлення всіх осіб, причетних до протиправної діяльності.

В ході виконання вказаного доручення встановлено, що на даний час до протиправної діяльності причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харків, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Рольова участь: ОСОБА_5 є організатор, директор ТОВ «ІНТЕРМІНЕРАЛБІЛДІНГ», відповідає за постачання ТМЦ для державних підприємств та забезпечує обготівкування коштів отриманих злочинним шляхом через рахунки підконтрольних підприємств.

За викладених вище обставин, 05.11.2025 на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого виявлено та вилучено речі, які належать ОСОБА_5 , які мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон iPhone, 12 Pro, imei: НОМЕР_1 із сім картою: НОМЕР_2 .

05.11.2025 слідчим СУ ГУНП у м. Києві винесено постанову про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні.

Завданням арешту майна прокурор вказає на необхідність запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та/або інших негативних наслідків для потерпілих осіб.

Метою арешту майна прокурор вказує на пункт перший частини 2 ст. 170 КПК України, а саме: з метою забезпечення збереження речових доказів, що вбачається з постанови про визнання речовими доказами від 05.11.2025 р., копія якої долучена до матеріалів клопотання.

Судове засідання з розгляду вказаного клопотання призначено на 13.11.2025 р. та відкладено на 18.11.2025 р.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі та просив слідчого суддю його задовольнити. Він наголосив, що досудове розслідування триває, на даному етапі не йдеться про повідомлення про підозру, а для накладення арешту на майно з метою забезпечення його як речового доказу не є необхідним повідомляти власнику майна про підозру. Крім того зазначив, що існує ймовірність видалення файлів із мобільного телефону, у зв`язку з чим слідством було прийнято рішення про його вилучення для унеможливлення втрати чи зміни потенційно важливої для розслідування інформації. Прокурор також звернув увагу, що строки проведення відповідних експертних досліджень є значно тривалішими, ніж період, упродовж якого мобільний телефон перебуває у володінні органу досудового розслідування наразі. Це, на його думку, свідчить про відсутність безпідставного зволікання та підтверджує необхідність вилучення й подальшого збереження пристрою до моменту завершення всіх потрібних слідчих дій. У зв`язку з цим прокурор просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

Представник власника майна, адвокат ОСОБА_4 , заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що на даний час орган досудового розслідування має лише припущення про те, що мобільний телефон або інформація, яка на ньому міститься, має значення для здійснення досудового розслідування, а сам телефон може бути визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Він зазначив, що під час проведення обшуку ОСОБА_5 добровільно надав пароль до мобільного телефону, а тому, на думку адвоката, необхідності у вилученні самого пристрою не було. Адвокат наполягав, що єдиною підставою для накладення арешту на майно може бути доведеність того, що воно є речовим доказом, проте, оскільки протягом 13 днів телефон не був оглянутий, стороною обвинувачення не перевірено інформацію, яка на ньому міститься, це свідчить лише про припущення щодо його доказового значення. Крім того, адвокат наголошував, що ухвалою про проведення обшуку було надано дозвіл на вилучення лише інформації, а не самого мобільного телефону, тому, на його переконання, вилучення технічного пристрою порушує вимоги ч. 2 ст. 168 КПК України. У зв`язку з викладеним адвокат просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Розглянувши клопотання, дослідивши додані до нього додатки, якими є копії матеріалів досудового розслідування, надавши оцінку відомостям, що у них містяться, врахувавши заперечення адвоката, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Розгляд даного клопотання належить до повноважень слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва відповідно до положень п. 1 ч.2 ст. 132 КПК України. Клопотання про арешт майна подане з дотриманням строку, передбаченого ч.5 ст. 171 КПК України.

Так, зі змісту клопотання вбачається, що слідчою групою слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні за № 0000526 від 22.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

05.11.2025 на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого виявлено та вилучено речі, які належать ОСОБА_5 , які мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон iPhone, 12 Pro, imei: НОМЕР_1 із сім картою: НОМЕР_2 .

05.11.2025 слідчим СУ ГУНП у м. Києві винесено постанову про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні.

Так, з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження № 0000526 від 22.04.2025 року вбачається, що органом досудового розслідування встановлюються обставини вчинення кримінального правопорушення, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, а саме: привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем вчинені у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Протоколом обшуку від 05.11.2025 року підтверджується факт вилучення майна, арешт якого просить прокурор. Підставою для накладення арешту вказано п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Проте вирішуючи питання про накладення арешту на майно із підстав визнання його речовим доказом, слідчий суддя самостійно перевіряє його ознакам викладеним у ст. 98 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що вилучене під час проведення обшуку майно має значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та може бути використане як доказ. Такий висновок ґрунтується на змісті фабули досудового розслідування, викладеній у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також на обставинах, які підлягають перевірці органом досудового розслідування. Суд звертає увагу, що ці обставини відображені у відповідних протоколах, складених за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також у копіях договорів поставки та додатках до них, які підтверджують можливий зв`язок вилучених технічних засобів із обставинами, що перевіряються у межах здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення.

Враховуючи характер і обставини кримінального провадження, слідчий суддя вважає за доцільне накласти арешт на: мобільний телефон iPhone, 12 Pro, imei: НОМЕР_1 із сім картою: НОМЕР_2 , оскільки зазначений телефон може містити відомості, що мають доказове значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема щодо кола причетних осіб, та встановлення неправомірності дій, щодо підготування тендерної документації.

Слідчий суддя зазначає, що мобільний телефон може містити інформацію, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, зокрема мультимедійні файли та інші цифрові дані, що можуть підтверджувати чи спростовувати факти організації схеми з проведення державних закупівель товарно-матеріальних цінностей, які не відповідають умовам процедур закупівель, встановлювати коло осіб, причетних до протиправної діяльності.

Вилучення мобільного телефону спрямоване не на обмеження прав власника, а на забезпечення збереження інформації, яка може мати доказове значення для досудового розслідування. Оскільки проведення повного технічного огляду на місці без участі спеціаліста є неможливим, слідчий правомірно прийняв рішення про тимчасове вилучення техніки для подальшого дослідження її вмісту у встановленому КПК України порядку.

Таким чином, дії органу досудового розслідування щодо вилучення мобільного телефону відповідають меті проведення обшуку та спрямовані на отримання і збереження відомостей, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні. Підстав вважати такі дії необґрунтованими або такими, що суперечать вимогам КПК України, не вбачається.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Посилання адвоката на те, що під час обшуку ОСОБА_5 надав слідчим повний доступ до мобільного телефону без систем захисту, а тому слідчі нібито мали можливість одразу провести його огляд та прийняти рішення про повернення або вилучення, не спростовує необхідності його тимчасового вилучення. Дійсно, як убачається з протоколу обшуку і не заперечується сторонами, мобільний телефон не був заблокований та не вимагав введення паролю. Однак сучасні технологічні можливості мобільних пристроїв передбачають наявність різних режимів зберігання даних, зокрема прихованих сховищ, резервних копій, віддалених бібліотек, захищених чатів, механізмів автоматичного приховування або шифрування файлів, які не відображаються при поверхневому огляді навіть за умови прямого доступу до пристрою.

За таких умов беззалучення відповідного спеціаліста чи експертного обладнання неможливо на місці обшуку встановити повний обсяг інформації, що може міститися у мобільному телефоні, зокрема й такої, яка була прихована, відновлена, автоматично видалена або знаходиться у синхронізованих хмарних сховищах. Саме тому тимчасове вилучення мобільного телефону є об`єктивно необхідним для забезпечення повного та всебічного дослідження його вмісту у межах триваючого досудового розслідування, що відповідає завданням кримінального провадження та обов`язку встановлення істини у справі.

Слідчий суддя роз`яснює, що КПК України передбачає ефективні процесуальні заходи, коли після проведення необхідних слідчих дій виявлено відсутність даних, що становлять інтерес для органу досудового розслідування. Зокрема, сторона володільця майна має право ініціювати питання про скасування арешту майна, після чого мобільний телефон підлягає поверненню законному власнику за відсутності потреби. Таким чином, твердження адвоката про можливість негайного огляду та повернення телефону не враховує реальних технічних параметрів сучасних цифрових пристроїв та вимог повноти досудового розслідування.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб. Доказування факту вчинення кримінального правопорушення є завданнями органу досудового розслідування і вирішуються в межах загального розгляду кримінального провадження. На етапі розгляду клопотання про арешт майна достатньо встановити, що вилучене майно може мати значення для досудового розслідування як речовий доказ.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

На даному етапі судового розгляду наслідки накладення арешту на майно для ОСОБА_5 чи інших третіх осіб не встановлені, оскільки відсутні докази порушення їхніх прав чи законних інтересів у зв`язку з арештом, а завдання, які стоять перед органом досудового розслідування, переважають над інтересом у вільному користуванні цим майном.

Отже, на підставі викладеного вище, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 98, 110, 131, 170, 171, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000526 від 22.04.2025, яке вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_5 , які мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон iPhone, 12 Pro, imei: НОМЕР_1 із сім картою: НОМЕР_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1