УХВАЛА

09 лютого 2026 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

слідчого - ОСОБА_3

представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засідання в м.Рівне клопотання представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського міського суду з клопотання про скасування арешту майна звернувся представник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що 29 жовтня 2025 року у ході проведення обшуку в межах досудового розслідування кримінального провадження №0000031 за ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області у будинку за місцем проживання ОСОБА_6 що за адресою: АДРЕСА_1 у останнього вилучено його особистий мобільний телефон марки IPhone 12Pro.

Ухвалою слідчого судді від 04.11.2025 року у справі №569/13348/25 (провадження 1-кс/569/8280/25) задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП в Рівненської області та накладено арешт на мобільний телефон марки IPhone 12Pro шляхом заборони права відчуження, розпорядження та користування.

Вважаю, що у арешті на мобільний телефон марки IPhone 12Pro, станом на дату подання даного клопотання відпала потреба, що обґрунтовую наступним.

Кримінальний процесуальний кодекс не визначає переліку обставин, за наявності яких потреба у застосуванні арешту майна, як одного із заходів забезпечення кримінального провадження є такою, що відпала. Водночас логічне тлумачення відповідної норми дозволяє дійти висновку, що така потреба може припинитися у разі відсутності об`єктивної потреби у подальшому обмеженні правомірного володіння майном, а також припинення підстав, з огляду на які такий арешт був накладений.

При обґрунтуванні накладення арешту слідчий вказував, що вилучений в ході проведення обшуку мобільний телефон марки IPhone 14 Pro, містить відомості, а отже може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та відповідає вимогам ст.98 КПК України.

Так, орган досудового розслідування у даному випадку цікавить не сам телефон, як індивідуальний фізичний предмет, а власне інформація, яка міститься на ньому.

Слідчий суддя в ухвалі про арешт вказала, що накладення арешту на мобільний телефон марки IPhone 12 Pro, дасть можливість отримати повну інформацію щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, механізм його вчинення, осіб, які його вчинили та встановити істину у справі.

Тобто, арешт фактично обґрунтовувався необхідністю доступу до потенційно важливих для досудового розслідування даних, які містилися або могли міститись на вилученому пристрої.

Натомість, слід зазначити, що з моменту фактичного вилучення мобільного пристрою до подання даного клопотання минуло майже три місяці, що об`єктивно є більш ніж достатнім часом для здійснення його огляду, проведення копіювання наявної інформації та призначення експертних досліджень, а також для опрацювання необхідних органу досудового розслідування даних.

Наявність тривалого періоду свідчить про те, що цілі арешту або були досягнуті, або в силу бездіяльності органу досудового розслідування втратили свою актуальність. Невиконання органом досудового розслідування необхідних дій протягом розумного строку не може бути підставою для продовження обмеження права власності добросовісного власника майна.

Представника власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні своє клопотання підтримав та просив його задоволити.

Слідчий з приводу скасування арешту майна покладається на розсуд суду .

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слід прийти до висновку, що клопотання підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що Групою слідчих слідчого управління ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 11.06.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000031, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 04 листопада 2025 року по справі №569/13348/25 (провадження 1-кс/569/8280/25) накладено арешт, що полягає у забороні права відчуження, розпорядження та користування, на мобільний телефон марки iPhone моделі 12Pro, що був вилучений у ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 174 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як встановлено в судовому засіданні, що на даний момент потреба в арешті майна відпала, оскільки, майно у повному обсязі було оглянуте слідчим, що підтверджується відповідним протоколом огляду.

Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.82, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.86, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 7.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 2.11.2004, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23.01.2014) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме:

чи є втручання законним;

чи має воно «суспільний», «публічний» інтерес;

чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінально-процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява 31107/96, п. 58). Вимога, щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994рр.; справа «Кушог проти Болгарії» від 10 травня 2007р.).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982р. у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986р. у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Таким чином, необхідність скасування накладеного арешту майна обумовлені такими обставинами як невідповідність майна, на яке накладено арешт, критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, та (або) накладення арешту на майно особи, яка у кримінальному провадженні не має процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого, не належить до осіб, які в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності особи, слідчий суддя приходить до переконання, що необхідності в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не має, а тому клопотання підлягає до задоволення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 170, 171,174 КПК України, -

УХВАЛИВ :

Клопотання представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна задоволити.

Скасувати арешт, що накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 28.11.2025 року у справі N?569/13348/25 (провадження 1-кс/569/8935/25) на мобільний телефон марки IPhone 14 Pro, що був вилучений у ОСОБА_4 та повернути його власнику.

Ухвала відповідно до ст.309 КПК України, оскарженню не підлягає.

Слідча суддя Рівненського міського суду ОСОБА_7