ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2829/25 Справа № 188/2253/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження (in absentia) апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2025 року у кримінальному провадженні №00000575 від 25.07.2023 року щодо:

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Вовчоярівка Попаснянського району Луганської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з позбавленням права обіймати посади, в органах державної влади та місцевого самоврядування, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Вирішено долю процесуальних витрат.

Цим вироком ОСОБА_6 визнана винуватою за наступних обставин.

ОСОБА_6 , будучи громадянкою України, приблизно в січні 2023 року (більш точний час в ході досудового розслідування з об`єктивних причин встановити не представилось за можливе) усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 04 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, знаходячись на тимчасово окупованій території Лисичанської міської територіальної громади Сєвєродонецького району Луганської області, переслідуючи особисті інтереси, маючи умисел на зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора та реалізуючи його, вступила в злочинну змову з представниками так званої «лнр», які підконтрольні державі-агресору - рф, на порушення вимог Конституції та Законів України, добровільно зайняла посаду т.з.в. «керівника відділу життєзабезпечення селищ Вовчоярівка, Лоскутівка, Рай-Олександрівка», що діє в системі незаконного виконавчого органу влади т.зв. «лнр», а саме - «адміністрації міста Лисичанська ЛНР» на тимчасово окупованій території Лисичанської міської територіальної громади Сєвєродонецького району Луганської області, у тому числі селищ Вовчоярівка, Лоскутівка, Рай-Олександрівка.

Вказані дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 5 ст. 111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора,

В апеляції:

- захисник просить оскаржуваний вирок скасувати та кримінальне провадження №00000575 від 25.07.2023 року щодо ОСОБА_6 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає на невідповідність висновків суду фактичним обставинами та відсутність прямих доказів на підтвердження доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину, оскільки в основу вироку покладені лише показання свідків, які фактично не підтвердили факту добровільності зайнятої посади, оскільки станом на січень 2023 року усі допитані свідки перебували за межами окупованої території. За наведеного, сторона захисту наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні докази добровільності дій обвинуваченої, як обов`язкової ознаки складу інкримінованого злочину.

Вважає, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_6 мала реальну можливість відмовитись від запропанової окупаційною владою посади без загрози для життя та здоров`я чи безпеки членів її родини.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить оскаржуваний вирок залишити без змін, а апеляцію захисника без задоволення. Мотивуючи свою позицію прокурор зазначає, що причетність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених судом першої інстанції та покладених в основу вироку доказів, які поза розумним сумнівом свідчать про те, що остання займаючи посади керівника відділу життєзабезпечення селищ Вовчоярівка, Лоскутівка, Рай-Олександрівка адміністрації м. Лисичанська ЛНР, сприяла здійсненню збройної агресії проти України, встановленню та утвердженню тимчасової окупації частини території України.

Зазначає, що стороною захисту не надано належних доказів того, що обвинувачена не мала реальної можливості відмовити від займаної посади, при цьому зміст досліджених судом доказів та показів свідків, вказує на добровільність займаної посади.

Розгляд даного кримінального провадження як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia), остання показань суду не надавала, будь-яких заяв чи клопотань до не надсилала, однак при цьому належний захист та представництво інтересів ОСОБА_6 здійснює захисник ОСОБА_5 .

Звертається увага на дотримання права на захист обвинуваченої під час здійснення судового розгляду, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідно до вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора неодноразово, опубліковувались виклики ОСОБА_6 , крім того представництво інтересів останньої здійснював захисник ОСОБА_5 , який приймав участь під час судового розгляду та інших даних щодо засобів зв`язку зі своєю підзахисною не надавав. Застосування інших, не передбачених законом способів для повідомлення учасника процесу про місце, дату та час судового розгляду кримінально процесуальним законодавством не передбачено.

Всі можливі, передбачені кримінальним процесуальним законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя дотримані, що відповідає та узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, наведеною, зокрема у справах «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року та «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року.

Заслухавши захисника, який підтримав доводи і вимоги своєї апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні з викладених в ній підстав, думку прокурора, яка заперечувала проти апеляції захисника, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним кодексом України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази є належними та допустимими, оцінені судом в їх сукупності з точки зору їх достатності і взаємозв`язку, які підтверджують вину обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, а саме добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Доводи апеляційної скарги захисника, які зводяться до недоведеності вини ОСОБА_6 , з посиланням на відсутність прямих доказів на підтвердження саме добровільного зайняття посади не є переконливими, виходячи з наступного.

Так, в основу вироку покладені досліджені судом першої інстанції докази, а саме: протокол огляду від 04.10.2023 в мережі Інтернет текстових документів: т.зв. «конституции лнр, указа главы лнр об образовании администраций городов и районов лнр, указа главы лнр о реестре должностей государственной гражданской службы лнр», які збережені у папку з написами «Берклі Гладишева 4, 5, 6»; протокол огляду від 25.08.2023 відеозапису в Телеграм-каналі «Администрация Лисичанска» від 19.01.2023 з ідентифікатором https://t.me/lisichansk_adm966, де виступає т.зв. «керівник відділу житезабепечення сит Вовчоярівка, с. Лоскутівка, с. Рай-Олександрівка адміністрації м. Лисичнська лнр» ОСОБА_6 і який збережений у папку з написом «Берклі Гладишева», а також протоколи оглядів від 26.09.2023 відеозапису в Телеграм-каналі «Администрация Лисичанска» від 18.09.2023 з ідентифікатором https://t.me/lisichansk_adm/3421, від 04.10.2023 відеозапису в Телеграм-каналі «Администрация Лисичанска» від 19.07.2023 року, на яких керівник відділу житезабепечення сит Вовчоярівка, с. Лоскутівка, с. Рай-Олександрівка адміністрації м. Лисичнська лнр» ОСОБА_6 отримує допомогу від російської політичної партії «Єдина Росія» і який збережений у папку з написом «Берклі Гладишева 2».

За наведених вище доказів слідує, що саме ОСОБА_6 , будучи громадянкою України, залишившись на тимчасово окупованій території та зайняла посаду керівника відділу життєзабезпечення селищ Вовчоярівка, Лоскутівка, Рай-Олександрівка адміністрації м. Лисичанська ЛНР, при цьому з досліджених протоколів огляду відеозаписів Телеграм-каналів, де ОСОБА_6 отримує допомогу від російської політичної партії, об`єктивних слідів жодного фізичного чи психологічного примусу.

Крім того, досліджені судом першої інстанції докази у виді протоколів пред`явлення особи ОСОБА_6 для впізнання за фотознімками від 22.08.2023 за участю свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , де останні під час перегляду відеозапису в Телеграм-каналі «Администрация Лисичанска» від 19.01.2023 з ідентифікатором ІНФОРМАЦІЯ_2 де виступає т.зв. «керівник відділу житезабепечення сит Вовчоярівка, с. Лоскутівка, с. Рай-Олександрівка адміністрації м. Лисичнська лнр», усі вказані свідки впізнали ОСОБА_6 .

Також, згідно дослідженого та покладеного в основу вироку висновку судової портретної експертизи № 359 від 27.09.2023 року, на відеозаписі «Берклі Гладишева» та на фото у заяві ОСОБА_6 про видачу паспорта громадянина України одна і та ж особа.

Крім того, звертається увага, що стороною захисту окрім загальних посилань щодо застосування примусу до обвинуваченої, будь-яких належних доказів в підтвердження цих стверджень не надано.

Так, допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 зазначила, що знає ОСОБА_6 особисто по роботі у смт. Вовчоярівка Попаснянського району Луганської області, де остання працювала селищним головою, крім цього остання повідомила, що в Телеграм-каналі побачила, що ОСОБА_6 зайняла посаду т.зв. «керівника відділу житезабепечення сит Вовчоярівка, с. Лоскутівка, с. Рай-Олександрівка адміністрації м. Лисичнська лнр».

Також, свідок ОСОБА_11 вказала, що особисто по роботі знала ОСОБА_6 , яка після повномасштабного вторгнення залишилась на тимчасово окупованій території та зайняла посаду т.зв. «керівника відділу житезабепечення сит Вовчоярівка, с. Лоскутівка, с. Рай-Олександрівка адміністрації м. Лисичнська лнр», про що свідок дізналась з Телеграм -каналу.

Будучи допитаним в суді першої інстанції, свідок ОСОБА_12 також повідомив, що знає особисто ОСОБА_6 , яка до повномасштабного вторгнення працювала у смт Вовчоярівка у відділенні ДП «Укрпошта», при цьому свідок зауважив, що після повномасштанобного вторгнення він вози гуманітарну допомогу у сит Вовчоярівка, де від знайомих дізнався, що ОСОБА_6 від окупаційної влади отримала посаду т.зв. «керівника відділу житезабепечення сит Вовчоярівка, с. Лоскутівка, с. Рай-Олександрівка адміністрації м. Лисичнська лнр».

Показання вказаних вище свідків є логічними, послідовними та такими, що у своїй скупності підтверджують факт добровільного залишення ОСОБА_6 на окупованій території.

Звертається увага на те, що усі вищевказані свідки не вказали про будь-які відомі їм факти щодо застосування саме примусу до обвинуваченої.

При цьому, усі допитані судом першої інстанції свідки підтвердили, що на фотознімках пред`явлених для впізнання, впізнали саме ОСОБА_6 , як особу з якою були попередньо знайомі до повномасштабного вторгнення, та яка на даний час продовжує проживати на окупованій територіїї та працює на посаді керівника відділу життєзабезпечення селищ Вовчоярівка, Лоскутівка, Рай-Олександрівка адміністрації м. Лисичанська ЛНР.

Таким чином, судом першої інстанції в повній мірі наведені усі дослідженні ним докази у їх сукупності, які узгоджуються між собою і надана їм вмотивована об`єктивна оцінка, які покладені в основу вироку, а тому відсутні підстави, вважати з цього приводу, висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчинені нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, його правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості. Рішення прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).

З огляду на наведене, вирок суду першої інстанції належним чином мотивований та обґрунтований, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та за своїм змістом відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.

Доводи адвоката щодо відсутності суб`єктивної сторони інкримінованого правопорушення з посилання на те, що ОСОБА_6 не може бути суб`єктом відповідальності є безпідставними, оскільки на момент зайняття посади директора за окупаційної влади обвинувачена фактично та юридично залишилась громадянкою України, а тому з урахуванням, що суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, є громадянин України, який досяг шістнадцятирічного віку, без належних доказів про вихід ОСОБА_6 з громадянства України або його втрату, такі ствердження захисту є неприйнятними.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог ст. ст. 50, 65 КК України та врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, яка вчинила злочин проти основ Національної безпеки України, в умовах воєнного стану на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності, обороноздатності держави.

Приймається до уваги відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої покарання обставин, а саме, - вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що покаранням у виді позбавлення волі строком на 10 років є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Такий вид і розмір покарання є достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженою, так і іншими особами.

Колегія суддів, також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З огляду на вище разом наведене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2025 року у кримінальному провадженні №00000575 від 25.07.2023 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4