Провадження № 1-кс/201/3992/2025
УХВАЛА

Іменем України

22 вересня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Соборного районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого ВП № 2 Дніпровського районного управління поліції № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 14.04.2025р. про закриття кримінального провадження № 0000244 від 11.12.2024р. за ч. 2ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10.01.2025р. ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра зі скаргою на постанову слідчого ВП № 2 Дніпровського районного управління поліції № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 14.04.2025р. про закриття кримінального провадження № 0000244 від 11.12.2024р. за ч. 2ст. 382 КК України.

В обґрунтування скарги зазначив, що кримінальне провадження закрите всупереч положенням ст. 9 КПК України без проведення необхідних слідчих дій, без з`ясування усіх обставин, а тому постанова має бути скасована.

22.09.2025р. ОСОБА_3 надав заяву, у якій просив розглянути скаргу за його відсутності, скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Слідчийв судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду скарги був повідомлений належним чином, матеріали кримінального провадження не надав.

Неявка дізнавача, слідчого або прокурора не перешкоджає розгляду скарги, що відповідає положенням ч. 3 ст. 306 КПК України.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали за скаргою, зіставивши доводи скарги з вимогами закону, приходить до висновку про необхідність задоволення скарги, виходячи з такого.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні слідчого СВ ВП № 2 Дніпровського районного управління поліції ГУНП № 1 в Дніпропетровській області ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження № 0000244 від 11.12.2024р. за ч. 2 ст. 382 КК України, розпочате на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі 201/15150/24, щодо внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 , за фактом невиконання рішення суду посадовими ПФУ у Дніпропетровській області щодо перерахунку та виплати пенсії (ЖЕО 43354 від 10.12.24).

Постановою слідчого СВ ВП № 2 Дніпровського районного управління поліції № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 14.04.2025 р. закрите кримінальне провадження № 0000244 від 11.12.2024р. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В оскаржуваній постанові йдеться про те, що до ВП № 2 № 2 Дніпровського районного управління поліції ГУНП № 1 в Дніпропетровській області надійшла ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі 201/15150/24, провадження № 1-кс/201/5364/2024, щодо внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 , за фактом невиконання рішення суду посадовими особами ПФУ у Дніпропетровській області щодо перерахунку та виплати пенсії (ЖЕО 43354 від 10.12.24).

04.12.2024 року було винесено ухвалу слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/15150/24 провадження № 1-кс/201/5364/2024 про зобов`язання внесення відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідувань за заявою ОСОБА_3

11.12.2024 року, відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 214 КПК України, за даним фактом слідчим відділенням відділу поліції № 2 Дніпровського районного управління поліції № 1 Головного управління національної поліції України в Дніпропетровській області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні, - з попередньою правовою кваліфікацію за ч. 2 ст. 382 КК України.

Заява надійшла від ОСОБА_3 за фактом невиконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що пов`язане з питання заборгованості по виплатам передбачених грошовим забезпеченням та до яких застосовано індексацію за рішенням суду.

Закон визначає статтю 382 Кримінального кодексу України (КК України), як невиконання судового рішення, а саме частина 2 умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, вчинення службовою особою.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 та п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України одним з основних принципів судочинства проголошується обов`язковість судових рішень. Із цього виходить і Закон України «Про судоустрій і статус суддів», у ч. 2 ст. 13 якого закріплено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Обов`язковість і безумовність виконання вироків та ухвал суду закріплено і частиною 2 статті 21 Кримінально-процесуального кодексу України (КПК України). Тому, умисне невиконання або перешкоджання виконанню судових актів є кримінальним правопорушенням проти правосуддя для будь-якої особи.

Предметом кримінального правопорушення за частинами 1-3 статті 382 КК України є судовий акт органів правосуддя (рішення, вирок, ухвала, постанова), який постановлений: а) судом будь-якої юрисдикції (загальної чи спеціалізованої); б) Судом будь-якої інстанції (першої, апеляційної чи касаційної); в) судом із будь-якої категорії судових справ (цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних) г) набрав законної сили.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 382 КК полягає в одному із таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: а) невиконання (ухилення від виконання) вироку, рішення ухвали, постанови суду, б) перешкоджання їх виконанню.

За частиною 1 ст. 382 КК України склад кримінального правопорушення є формальним тобто являється закінченим з моменту вчинення одного із зазначених у Законі діянь дії (перешкоджання) чи бездіяльності (невиконання), і саме з цього моменту кримінальне правопорушення визнається закінченим та набуває триваючого характеру ,крім того для наявності об`єктивної сторони якого необов`язкове настання суспільно небезпечних наслідків для кваліфікації кримінального правопорушення.

За частиною 1 ст. 382 КК України склад кримінального правопорушення є формальним тобто являється закінченим з моменту вчинення одного із зазначених у Законі діянь дії (перешкоджання) чи бездіяльності (невиконання), і саме з цього моменту кримінальне правопорушення визнається закінченим та набуває триваючого характеру ,крім того для наявності об`єктивної сторони якого необов`язкове настання суспільно небезпечних наслідків для кваліфікації кримінального правопорушення, але за обов`язкової умови, що перелічені діяння вчиненні спеціальним суб`єктом службовою особою.

Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

Перешкоджання виконанню судового акта - це активні дії, які становлять протидію реалізації вимог, що містяться в цьому акті, вчинювану з метою недопущення його виконання, наприклад, підкуп або обман державного виконавця, погрози або насильство щодо нього тощо. Якщо перешкоджання виконанню судового акта пов`язане із вчиненням інших кримінальних правопорушень (наприклад, дачею неправомірної вигоди, застосуванням насильства, знищенням документів), за таких обставин дії винної особи кваліфікуються за сукупністю кримінальних правопорушень.

Форми (способи) невиконання судового акта можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання (умисно не розпечатує пошту, не приймає державного виконавця, направляє документ не за адресою тощо)

Суб`єктивна сторона злочину за умови, якщо він не спричиняє наслідків, зазначених у ч. 3 ст. 382 КК, - лише прямий умисел. Психічне ставлення до наслідків, зазначених у ч. 3 ст. 382 КК, може полягати як в умисній, так і в необережній формі вини. Мотиви злочину можуть бути різними і на кваліфікацію не впливають. У цілому злочин є умисним.

Суб`єкт цього злочину може бути як спеціальним, так і загальним. Тому питання про визнання особи суб`єктом цього злочину необхідно вирішувати диференційовано: - за частиною 1 ст. 382 КК, якщо злочин вчиняється шляхом невиконання судового акта, суб`єкт злочину - спеціальний, оскільки ним може бути лише така особа, на яку законом і цим судовим актом покладений обов язок з його виконання і вона має реальну можливість його виконати. Якщо ж передбачений ч. 1 ст. 382 КК злочин здійснюється шляхом перешкоджання виконанню судового акта, то з урахуванням характеру дій, які можуть становити зміст такого перешкоджання, вчинити цей злочин може як спеціальний суб`єкт - зобов`язана до виконання судового акта особа, так і загальний - будь-яка особа, що досягла 16-річного віку; - за частинами 2 та 4 ст. 382 КК суб`єкт злочину - спеціальний, а саме службова особа, яка зобов`язана і має реальну можливість виконати відповідний судовий акт.

Суб`єктом кримінального правопорушення з урахуванням спеціальних вимог відповідною частиною статті виступає: Фізична особа, проти якої прийнято та винесено судове рішення та зобов`язано вчинити певні дії або утриматись від таких; Юридична особа в особі посадової особи керівника, який виступає від імені та в інтересах такої (достатнім доказом чого буде запис із ЄДРПОУ); Службова особа відповідного державного органу, як спеціальний суб`єкт кримінального правопорушення, яка відповідно до повноважень повинна була вчинити дії по виконанню судового рішення або завдяки своїм повноваженням мала можливість перешкодити останньому.

Враховуючи вищевикладене, орган досудового розслідування здійснивши аналіз поданих заявником документів, що були долучені до заяви, доходить до висновку, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду не може бути виконане в повному обсязі у зв`язку з тим, що Головного управління Пенсійного фонду України в дніпропетровській області не мало реальної можливості забезпечити виконання ухвали, через те, що фінансування ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснюється через надходження бюджетних асигнувань, виділених на цю мету в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили.

В частині покладених судом обов`язків вчинити щодо перерахунку пенсії виконанні в повному обсязі Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Таким чином, встановлено відсутність суб`єктивної сторони кримінальної правопорушення, яка виражатись у прямому умислі щодо невиконання судового рішення, а за викладених умов Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в особі керівника ОСОБА_5 , було зобов`язане, але при цьому не мало реальної можливості забезпечити виконання в повному обсязі судового рішення виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом.

Підсумовуючи викладене, в ході досудового розслідування встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, що зумовлює факт того, кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі пункту 2 частині 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.

Суддя слідчий зазначає, що завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу та щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно та неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках, - на потерпілого.

Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Практика Європейського суду з прав людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна бути вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, однак дані вимоги кримінально процесуального закону слідчим не були виконані, оскільки постанова про закриття кримінального провадження не містить мотивів прийняття такого рішення та їх обґрунтування.

Постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978р. у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011р. (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

Суддя слідчий вважає, що органом досудового розслідування не було дотримано вимог ст. ст. 9, 91, 110 КПК України, оскільки висновки щодо обставин, які обумовлюють закриття провадження у справі були зроблені передчасно, без належної перевірки обставин, зокрема без з`ясування обставин, про які вказує заявник.

Слідчий суддя вважає за доцільне, з урахуванням принципу диспозитивності (ст. 26 КПК України), не перебираючи на себе дискреційні повноваження слідчого, які передбачають самостійність слідчого у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень забороняється (ч. 5 ст. 40 КПК України), звернути увагу на де-які обставини, що вказують на неповноту слідства, але які не є вичерпними і їх усунення не позначатиме зворотнє.

Приймаючи до уваги вищевикладене, приходжу до висновку, що слідчим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні не були дотримані вимоги чинного кримінально-процесуального закону щодо всебічності та повноти, що в свою чергу робить необґрунтованою відповідну постанову, яка на підставі цього підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 91, 93, 94, 110, 303 - 307 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого ВП № 2 Дніпровського районного управління поліції № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 14.04.2025р. про закриття кримінального провадження № 0000244 від 11.12.2024р. за ч. 2ст. 382 КК України задовольнити.

Постанову слідчого ВП № 2 Дніпровського районного управління поліції № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 14.04.2025р. про закриття кримінального провадження № 0000244 від 11.12.2024р. за ч. 2ст. 382 КК України скасувати.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 26 вересня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1