Справа №498/1512/25
Провадження по справі №1-кп/498/117/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року Великомихайлівський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000531 від 21.07.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України,

встановив:

15 вересня 2025 року до Великомихайлівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками, затверджений 12 вересня 2025 року прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000531 від 21.07.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

В судовому засіданні прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, так як на день розгляду справи існують ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Оскільки при вирішенні питання про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати у своїй сукупності доведеність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених: п.1 ч.1 ст. 177 КПК України переховуватись від суду. Ризиком можливого переховування від суду є те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення та розуміючи, що за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, йому може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, останній перебуваючи на волі буде мати реальну можливість переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, адже обізнаний у розстановці прикордонних нарядів на ділянці відповідальності НОМЕР_1 прикордоного загону, способами несення служби прикордонними нарядами, а також напрямки інженерного облаштування державного кордону, що дає йому можливість незаконно перетнути ДКУ на територію Придністровського регіону Республіки Молдова; п.3 ч.1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на свідків по вказаному кримінальному провадженню, зокрема ОСОБА_6 , враховуючи, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у значній мірі підтверджується показами зазначеного свідка, тому з урахуванням процедури, яка передбачена КПК України, щодо отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. За таких обставин ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом; п.4 ч.1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з тим , що обвинувачений ОСОБА_4 будучи діючим співробітником Державної прикордонної служби України, використав своє службове становище для незаконного сприяння цивільним особам у перетині державного кордону, існує реальний ризик того, що він перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, ініціюватиме або сприятиме службовому тиску на осіб, які мають стосунок до відкриття злочинної діяльності обвинуваченого; п.5 ч.1 ст. 177 КПК України існує ймовірність повторного вчинення аналогічних дій за новою схемою, адже у зв`язку із службовим становищем обвинувачений ОСОБА_4 має доступ до ресурсів, що дозволяють реалізацію повторного вчинення кримінального правопорушення. При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 враховується, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути засновано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`яких запобіжний захід і він не відповідає тяжкості злочину у якому обвинувачується особа, а також враховуючи те, що ОСОБА_4 ігноруючи та спростовуючи будь-які принципи правового життя в суспільсті правові обмеження щодо вчинення протиправних дій, за вищеописаних обставин, вчинив тяжке кримінальне правопорушення. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язується за необхідності доставити його в суд на першу вимогу. Обирати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище, для досягнення завдання кримінального провадження - забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини. Кожен з вищезазначених ризиків, знаходить своє підтвердження у зібраних матеріалах, які додані до клопотання та обґрунтовують доводи сторони обвинувачення. Відомостей, які б вказували про неможливість перебування обвинуваченого в місцях затримання, зокрема, за станом здоров`я не здобуто, а тому вважаю, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою. Процесуальним законом визначено, що до особи яка обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину може бути застосовано розмір застави в межах від двадцяти до вісімнадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатний осіб, однак у виключних випадках застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вік та стан здоров`я Омельченко не заважають застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. З урахуванням вчинення ОСОБА_4 вказаного тяжкого злочину, з використанням умов воєнного стану, існують підстави для застосування виключного випадку, при якому можливо застосувати заставу у розмірі, що перевищує вісімдесят розмірі прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме у розмірі 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб ( тобто 514760 грн. )

В судовому засіданні прокурор підтримав своє клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на обставини, викладені в ньому.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечували проти продовження строку запобіжного заходу, однак захисник просив суд зменшити розмір застави, оскільки змінились обставини дружина його підзахисного хворіє.

Розглянувши підстави заявленого клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника обвинуваченого, суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів вищевказаного кримінального провадження вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_4 згідно ухвали слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області 23 липня 2025 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 19.09.2025 року з визначення застави в у межах 170 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 514760,00 грн.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 17 вересня 2025 року обрано обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його в Південному територіальному управлінні військової служби строком на 60 (шістдесят) днів - до 15 листопада 2025 року включно з визначенням розміру застави у межах 170 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 514760,00 грн.

Частина 4 статті 199 КПК України регламентує, що суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

За змістом ст.ст.131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключено у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого є запобігання ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, що підтверджується обвинувальним актом та реєстром матеріалів досудового розслідування.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років. Крім того, ОСОБА_4 може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, адже обізнаний у розстановці прикордонних на ділянці відповідальності НОМЕР_1 прикордонного загону, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків по вказаному кримінальному провадженню, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , так як це відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а дані про особу обвинуваченого дають достатні підстави вважати, що дійсно існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України та прокурором доведено, що перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Однак, враховуючи існування ризиків, особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за доцільне обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Згідно ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим кодексом.

Суд, не знаходить підстав для зменшення розміру застави визначеною ухвалою суду від 23 липня 2025 року.

Таким чином, відповідно до вимог п.2 ч.5 ст.182 КПК України, з врахуванням тяжкості та характеру вчинених кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого, його майнового стану, суд вважає необхідним визначити розмір застави у межах 170 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 514 760,00 грн., який у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти встановленим ризикам.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за доцільне продовжити обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, із можливістю внесення застави визначеної ухвалою суду від 23 липня 2025 року.

На момент розгляду даного клопотання термін тримання ОСОБА_4 під вартою не закінчився, однак він сплине до наступного судового засідання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194-199, 369-372, 395 КПК України, суд

постановив:

Оголосити перерву по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000531 від 21.07.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України до 17 грудня 2025 року на 14:30 год.

Клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його в Південному територіальному управлінні військової служби строком на 60 (шістдесят) днів - до 02 січня 2026 року включно, із можливістю внесення застави визначеної ухвалою суду від 17 вересня 2025 року.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику.

Ухвала підлягає оскарженню протягом п`яти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду, відповідно до п.1-1 ч. 2 ст. 395 КПК України.

Суддя ОСОБА_1