КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 04 вересня 2025 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника

власника майна адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_8 та накладено арешт на вилучене 11.06.2025 у ході проведення особистого обшуку ОСОБА_5 , а саме:

- стартовий пакет мобільного оператора «Vodafone» щодо USIM - картка із серійним номером НОМЕР_1 ;

- мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A06» синього кольору IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 із наявною сім-карткою мобільного оператора «Vodafone» із номером мобільного телефону НОМЕР_4 у футлярі;

- предмети, ззовні схожі на грошові кошти у національній валюті у сумі 72 000 гривень:

- 26 купюр номіналом 500 гривень;

- 57 купюр номіналом 1000 гривень;

- 10 купюр номіналом 200 гривень;

- аркуш паперу із рукописними написами у кількості 3 штук;

- документ із рукописними написами під назвою: «Розписка від 11.08.2024» на 1 аркуші;

- тримач для сім-картки мобільного оператора «Київстар» із рукописним написом « НОМЕР_5 ».

В іншій частині клопотання - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що повний текст оскаржуваного рішення отримано апелянтом 11 липня 2025 року, апеляційну скаргу направлено засобами поштового зв`язку 15 липня 2025 року. З цих підстав, просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Вважає оскаржу ухвалу незаконною, через порушення норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, вилучені речі не відповідають ознакам, передбачених ст. 98 КПК України.

Звертає увагу на те, що арештований мобільний телефон придбано ОСОБА_5 за декілька годин до його затримання. На вказаному телефоні не міститься паролів логічного захисту.

Окрім того, вилучені грошові кошти у сумі 72 000 гривень набуто у законний спосіб та є денною виручкою від підприємницької діяльності ОСОБА_5 .

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, який викладено у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, у випадку коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив у інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали. Разом з цим, у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

Статтею 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Відповідно, поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження є обставини, що об`єктивно перешкоджали особі, яка має право на оскарження постанови, вчасно подати апеляційну скаргу.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначив, що повний текст оскаржуваного рішення отримано ним 11 липня 2025 року, апеляційну скаргу направлено засобами поштового зв`язку 15 липня 2025 року. Колегія суддів вважає, що з наведених підстав, строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 25 листопада 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001098, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 369 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, що ОСОБА_5 , а також ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були достовірно обізнані про особливий правовий режим воєнного стану, який введено в Україні з 24.02.2022 у зв`язку зі збройною агресією РФ та настанням, з моменту оголошення рішення про мобілізацію особливого періоду, який передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також про те, що питання мобілізаційної підготовки та мобілізації регулюється нормативно-правовими актами.

Так, ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інші невстановлені особи, з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, заздалегідь домовилися про спільне вчинення злочинних дій, спрямованих на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, шляхом організації схеми ухилення військовозобов`язаних громадян України від мобілізації до Збройних Сил України, за грошову винагороду.

11 червня 2025 року ОСОБА_5 у встановленому КПК України порядку затримано за підозрою у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України.

Під час особистого обшуку у ОСОБА_5 виявлено та вилучено: документ під назвою: «Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_6 марки «VOLKSWAGEN» моделі «LT 35», видане на ім`я ОСОБА_5 ; стартовий пакет мобільного оператора «Vodafone» щодо USIM - картка із серійним номером НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A06» синього кольору IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 із наявною сім-карткою мобільного оператора «Vodafone» із номером мобільного телефону НОМЕР_4 у футлярі; ключ від транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN» моделі «LT 35» із написом на поверхні «SOMY» із брелком із написом «CONVOY»; предмети, ззовні схожі на грошові кошти у національній валюті у сумі 72 000 гривень: 26 купюр номіналом 500 гривень; 57 купюр номіналом 1000 гривень; 10 купюр номіналом 200 гривень; аркуш паперу із рукописними написами у кількості 3 штук; документ із рукописними написами під назвою: «Розписка від 11.08.2024» на 1 аркуші; тримач для сім-картки мобільного оператора «Київстар» із рукописним написом « НОМЕР_5 ».

11 червня 2025 року постановою старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 вилучене під час особистого обшуку ОСОБА_5 майно, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

12 червня 2025 року слідчий ГСУ СБ України ОСОБА_8 засобами поштового зв`язку направив до Шевченківського районного суду м. Києва клопотання про накладення арешту на вилучене під час проведення особистого обшуку ОСОБА_5 майно, з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2025 року клопотання слідчого задоволено частково, на певне майно накладено арешт та відмовлено у накладенні арешту на документ під назвою: «Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_6 марки «VOLKSWAGEN» моделі «LT 35», видане на ім`я ОСОБА_5 , ключ від транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN» моделі «LT 35» із написом на поверхні «SOMY» із брелком із написом «CONVOY», оскільки у клопотанні належним чином не доведено той факт, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та має значення речових доказів для кримінального провадження № 0001098 від 25.11.2024 року.

З таким висновком слідчого судді погоджується колегія суддів.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи частково клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001098 про накладення арешту на вказане майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження вказаного майна, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України, наявні достатні підстави для часткового арешту вказаного в клопотанні прокурора майна.

Крім того, вказане майно у даному кримінальному провадженні постановою старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 від 11 червня 2025 року визнано речовими доказами, у тому числі мобільний телефон, оскільки зберігають на собі відомості, які можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність часткового накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Твердження апелянта, що арештовані грошові кошти набуто у законний спосіб, підлягають перевірці органом досудового розслідування під час проведення досудового розслідування, з урахуванням обставин кримінального провадження.

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , з урахуванням викладених в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_5 - адвокату ОСОБА_6 , строк на апеляційне ображення ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2025 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2025 року року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13

Єдиний унікальний № 761/24777/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14

Справа № 11сс/82/5588/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК