Справа № 307/2237/24
Провадження №1-кп/307/169/24
УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання

26 січня 2026 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області

у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

та представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000377 про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження № 0000377 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав клопотання про скасування арешту майна.

В обгрунтування клопотання посилався на те, що ОСОБА_5 є власником автомобіля марки «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду від 03.05.2024, у кримінальному провадженні № 0000377 від 01.05.2024, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, накладено арешт на автомобіль марки «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1 , шляхом заборони розпорядження, відчуження та користування вказаним транспортним засобом. Підставою для накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду від 03.06.2024 частково скасовано накладений ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 03.05.2024 арешт, в частині заборони користування цим майном з передачею його на відповідальне зберігання власнику або уповноваженій ним особі, без надання права розпорядження та відчуження цим майном.

Станом на даний час прокурор надав всі докази сторони обвинувачення, судом досліджено протокол огляду вказаного автомобіля, однак прокурором не заявлено клопотань про огляд самого транспортного засобу.

Вважає, що у подальшому застосуванні такого обмеження права власності відпала.

ОСОБА_5 більше не може утримувати даний автомобіль через брак коштів, так як такий є дорогим в утриманні, а їй потрібно кошти для лікування та проживання, оскільки вона є особою з інвалідністю.

Накладення арешту на майно перешкоджає її законному праву розпоряджатися ним та на даний час, на його думку - відпала необхідність у застосування арешту майна.

В підтримання клопотання представник власника майна посилався на викладені в ньому обставини.

Прокурор Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання посилаючись на те, що вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом, судовий розгляд триває, кінцевого рішення не прийнято. Крім цього, враховуючи санкцію статті, у випадку визнання його винним, вказаний речовий доказ може підлягати конфіскації.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 травня 2024 року вбачається, що арешт на майно було накладено з метою збереження речових доказів, а саме, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна вказаний транспортний засіб є доказом злочину, оскільки може містити відомості, що можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, беручи до уваги, що доведено наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно.

Ухвалою суду від 03 червня 2024 року скасовано арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 травня 2024 року в частині заборони користування автомобілем марки «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1 з передачею його на відповідальне зберігання власнику або уповноваженій ним особі, без надання права розпорядження та відчуження цим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового розгляду - судом.

У частині другій вказаної статті цього Кодексу зазначено про те, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено не обґрунтовано.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Тобто, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

При вирішенні питання про скасування арешту майна, суд має встановити відсутність підстав для його подальшого застосування у конкретному кримінальному провадженні, розгляд якого здійснюється судом, при цьому правомірність та обґрунтованість арешту майна визначається наявністю передбачених законом підстав, зв`язком з обставинами конкретного кримінального провадження, змістом ухвали про накладення арешту та належним мотивуванням клопотання про скасування арешту.

На даний час триває дослідження доказів, відтак скасування арешту майна повністю може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Ураховуючи наведене, представником власника майна ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_6 не доведено, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба чи арешт накладено необґрунтовано, мета, з якою накладено арешт на майно не відпала, відтак вказане клопотання є передчасним.

Керуючись ст. ст. 371, 372, 376 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде складено та оголошено 30 січня 2026 року о 10 год.

Суддя ОСОБА_1