КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/151/26 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 401/2109/23 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст. 392ч. 2 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6

адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , адвокатки ОСОБА_7 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_9 , ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.12.2025 у межах кримінального провадження № 0000410 від 10.05.2023 про продовження стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 28лютого 2026 року включно.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 187 КК України /ЄУН 401/2109/23/.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , 09.05.2023, у вечірній час, прибули автомобілем до с. Павлівка Світловодської ТГ Олександрійського району Кіровоградської області, де ОСОБА_9 , маючи умисел на заволодіння цінним майном і будучи обізнаним про те, що у будинку АДРЕСА_1 даного населеного пункту мешкають особи похилого віку, які не зможуть чинити опір, запропонував ОСОБА_10 вчинити напад з метою заволодіння чужим майном; на вказану пропозицію останній пристав, після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вдягли наявні у них маски, проникли на територію домоволодіння, де мешкали ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , підійшли до двері будинку, назвавшись працівниками поліції, гучно постукали. ОСОБА_13 відчинив двері, ОСОБА_9 штовхнув його, від чого той впав, а ОСОБА_9 став вимагати інформацію про цінні речі та зброю, нанісши потерпілому не менше 10 ударів по тілу, чим спричинив легкі тілесні ушкодження.

Потім ОСОБА_9 , ОСОБА_10 перейшли до іншої кімнати будинку, де перебував ОСОБА_12 , який почав чинити опір, на що отримав від ОСОБА_10 сильного удару ногою в область голови, від якого втратив свідомість. ) ОСОБА_12 спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості).

Скориставшись безпорадним станом ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , а також ОСОБА_11 (внаслідок хвороби, похилого віку та лежачого стану), обвинувачені почали обшукувати будинок.

Виявили у будинку та заволоділи майном: грошовими коштами у розмірі 4 100 гривень, мобільним телефоном із сім-картою «Київстар», у силіконовому чохлі, кухонним приладдям (бідони, каструлі, сокодавка, домашня закрутка), - всього на загальну суму 7 528, 93 гривень.

У межах даного кримінального провадження, під час судового засідання, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції, за клопотанням прокурора, розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Судом досліджено обставини, передбачені ст. ст. 177-178 КПК України, зважено доводи клопотання прокурора, із якими суд погодився, а тому судом постановлено продовжити обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати.

Із судовим рішенням судді не погоджуються обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , адвокат ОСОБА_7 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_9 , та оскаржують ухвалу суду в апеляційному порядку.

В апеляційних скаргах висловлюється про скасування оскаржуваної ухвали суду, просять застосувати щодо обвинувачених запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Адвокатка ОСОБА_7 вказує, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження доказами: не надано доказів того, що обвинувачений ОСОБА_9 намагатиметься переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню.

Суд першої інстанції не обґрунтував неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_9 вказує, що прокурором не обґрунтовані докази на його причетність до вчинення даного злочину та на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_10 вказує, що не вирішені відводи складу суду, ухвала постановлена незаконним складом суду, продовження строку тримання під вартою не відповідає законам, рішенням ЄСПЛ, Конституції України.

Вказує, що він не вчиняв даного злочину, а ризики не існує.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_9 , адвокатів на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційних скарг, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційних скарг, колегією суддів зауважується про наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Зважується на практику Європейського суду, - тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області проводиться судовий розгляд кримінального провадження (обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000410 від 10.05.2023) за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникнення у сховище та житло, в умовах воєнного стану, тобто, кримінального правопорушення, що відносяться до категорії особливо тяжких, умисних, корисливих, насильницьких.

Кримінальне правопорушення інкриміноване вчиненням при наявності обставин, які обтяжують покарання, - стосовно осіб похилого віку.

Покарання за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Стосовно обвинувачених застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 12 травня 2023 року. Загальний строк перебування обвинувачених під вартою не є таким, що перебуває поза межами розумного. У справі розпочато і триває судове слідство. Як встановлено матеріалами, кримінальне провадження є складним, у справі наявні двоє обвинувачених, троє потерпілих.

Також, враховується, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 мають кримінальну історію минулого, адже неодноразово притягалися до кримінальної відповідальності і засуджені за вчинення ряду умисних злочинів, серед яких корисливі, а також тяжкі.

Сукупно вказане негативно характеризує обвинувачених, надає підстав вважати, що обвинувачені схильні до протиправної, асоціальної поведінки, про їх нехтування принципом мирного володіння майном, зважаючи на безробіття та відсутність сталого джерела доходу, - до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, а також зважаючи на насильницький характер злочину, про підвищену суспільну небезпечність.

Тяжкість злочину, у якому обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , сукупно з тяжкістю покарання, що їм може загрожувати у разі визнання винуватими, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування від суду (в тому числі беручи до уваги наявність територій, що наразі тимчасово не контрольовані державою).

Зважаючи на кримінальну історію минулого обвинувачених, відсутність засобів до існування, наявності доходу, наявні й підстави вважати, що обвинувачені можуть вчинити нове кримінальне правопорушення, зокрема аналогічне.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

У цьому зв`язку є необхідним і доцільним подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за наведених обставин, з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірним та таким, що принижує гідність обвинуваченого у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; тримання обвинуваченого під вартою у конкретному випадку виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Тож, з огляду на зазначене вище, те, що матеріали провадження не містять об`єктивних даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли, а тому вони задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та адвокатки, яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.12.2025 у межах кримінального провадження № 0000410 від 10.05.2023 про продовження стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 28 лютого 2026 року включно, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4