В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.10.2025 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000170 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.06.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Рокитне Білоцерківського району Київської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого на ТОВ «Антонівський м`ясокомбінат» на посаді обвалювальника, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 25.03.2025 вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років пробаційного нагляду,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор у кримінальному провадженні начальник Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , був неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності в порядку ч. 1, ч.2 ст. 130, ч.2, ч.5 ст.126 КУпАП, останньою постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.04.2025 у справі №357/4887/25 ОСОБА_3 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126, ст. 124, ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

З цього слідує, що суд іменем України, з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, щодо ОСОБА_3 виніс судове рішення, котрим застосував до нього вид та міру індивідуальності за вчинення правопорушення, що виражаються у зобов`язанні вчинити певні дії (сплатити штраф) та утриматися від дій (керувати транспортирними засобами), оскільки його позбавлено права керування транспортирними засобами строком на один рік.

Постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами (ст. 298 КУпАП).

Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судових рішень у визначеному законом порядку. Ці положення також відображені у статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 291 КУпАП передбачено, що постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

12.05.2025 постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.04.2025 у справі №357/4887/25 щодо ОСОБА_3 , набрала законної сили.

Так, 01.07.2025 близько 00 год. 13 хв., ОСОБА_3 всупереч вище викладених норм Законів України, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, яка набрала законної сили та будучи ознайомленим з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, умисно підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, діючи умисно, у стані алкогольного сп`яніння керував автомобілем марки «Volkswagen Bora», реєстраційний номер НОМЕР_1 в с. Чепиліївка по вул. Кооперативна, Білоцерківського району Київської області, де о 00 год. 13 хв. був зупинений працівниками полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі.

Окрім цього, 06.08.2025 близько 17 год. 00 хв., ОСОБА_3 продовжуючи свої протиправні дії охоплені єдиним умислом на невиконання постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.04.2025 року всупереч вище викладених норм Законів України, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, яка набрала законної сили та будучи ознайомленим з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, умисно підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, керував моторолером марки «Сузукі Летс ІІ» без реєстраційного номеру, чорного білого кольору, по автодорозі Т-1009 із сполученням м. Узин с. Салевінки, Білоцерківського району, Київської області, однак при намаганні поліцейським офіцером громади СПД ВП №1 Білоцерківського РУП ОСОБА_6 зупинити ОСОБА_3 , останній залишив свій моторолер на автодорозі та втік.

Тим самим, ОСОБА_3 умисно не виконав постанову Білоцерківського міськрайонного суду від 30.04.2025, якою його позбавлено права керування транспортними засобами на 5 років.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що 01.07.2025 близько 00:10 год. він їхав у стані алкогольного сп`яніння за кермом автомобіля марки «Volkswagen Bora», реєстраційний номер НОМЕР_1 в с. Чепиліївка по вул. Кооперативна, Білоцерківського району Київської області. В автомобілі була ще його дружина і колеги. Власником цього автомобіля є ОСОБА_7 . Він сів у той день за кермо, тому що хотів покататися. Він спочатку не побачив проблискові маячки поліцейського, а потім побачив та зупинився і став тікати, тому що був у стані алкогольного сп`яніння. Але все одно він був затриманий і доставлений у відділення поліції. 06.08.2025 близько 17:00 год. він їхав з роботи на моторолері марки «Сузукі Летс ІІ» без реєстраційного номеру, який належить йому, із села Мала Антонівка до міста Узина. Його зупиняли працівники поліції, але він злякався залишив моторолер та втік. Сів за кермо, тому що не було на чому добиратися до роботи в с. Антонівка. Він знав, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.04.2025, яка набрала законної сили, його позбавили права керування транспортними засобами на 5 років, але не виконав постанову суду і керував транспортними засобами. Щиро розкаюється у вчиненому, шкодує про свій вчинок, засуджує свою поведінку, зробив для себе висновки не сідати більше за кермо. Готовий понести покарання за вчинений злочин.

Показання обвинуваченого є допустимим джерелом доказів, оскільки отримані безпосередньо судом за процедурою згідно з положеннями ст. 351 КПК України. Дані покази підтверджують настання самої події, в частині часу, місця події відповідають об`єктивній дійсності.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду не заперечували проти не дослідження доказів щодо тих обставин, що ніким не оспорюються, та судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати зазначені обставини у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

За таких обставин суд визнає доказаними фактичні обставини справи щодо дати, часу, місця, способу скоєння ОСОБА_3 кримінального правопорушення, форми умислу, а також інші обставини, визначені ч. 1 ст. 91 КПК України.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 382 КК України як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд під час призначення покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

При цьому покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю кримінального правопорушення, обставинами скоєного, особою винного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статтей 65-67 КК Україна враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 382 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 643/13256/17 від 02.11.2021.

Як було встановлено у даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_3 засуджує свою поведінку, щиро жалкує про вчинене, готовий понести покарання, що об`єктивно підтверджує його щире каяття.

Обтяжуючих обставин у кримінальному провадженні не встановлено.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалюється обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше судимий, вчинив новий злочин під час невідбутого покарання у виді пробаційного нагляду, офіційно працевлаштований, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, має місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується негативно, не отримує медичну допомогу у лікаря-нарколога, за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався.

Суд, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості злочину, обставини злочину, особу обвинуваченого, обставину, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, його відношення до вчиненого, приходить до висновку що необхідним і достатнім для можливого виправлення ОСОБА_3 буде призначення йому покарання у виді штрафу в нижній межі санкції, передбаченої ч. 1 ст. 382 КК України.

Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді штрафу, суд керується позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі « Ізмайлов проти Росії » (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд переконаний, що визначена ним вид і міра покарання, є необхідною і достатньою для можливого виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів. Таке покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності з урахуванням того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 25.03.2025 ОСОБА_3 був засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки.

У цьому кримінальному провадженні судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення 01.07.2025 та 06.08.2025, тобто під час невідбутого покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ст. 71 КК України та п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, то суд на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 243/7758/20 від 06.12.2021 зазначено, що згідно з ч. 1 ст. 71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Зазначена вимога має імперативний характер і унеможливлює (за умови встановлення судом таких обставин) будь-який інший порядок та правила призначення остаточного покарання.

Відповідно до повідомлення Білоцерківського районного відділу № 1 філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області № 5131/32/2/1 від 25.07.2025, ОСОБА_3 з 01.05.2025 перебуває на обліку у центрі як засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.03.2025 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на два роки.

За вимогами ст. 49-2 КВК України строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Тому, на час ухвалення вироку у даному провадженні, невідбута частина покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.03.2025 становить 1 рік 6 місяців 14 днів пробаційного нагляду.

Отже, остаточне покарання ОСОБА_3 слід визначити на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком від 25.03.2025.

Покарання у виді штрафу слід виконувати самостійно з огляду на положення ч. 3 ст. 72 КК України в тому, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.

Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого не має з огляду на відсутність таких клопотань в учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів, суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятиста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500,00 грн (вісім тисяч п`ятсот гривень).

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 25.03.2025 та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятиста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500,00 грн (вісім тисяч п`ятсот гривень) та пробаційного нагляду строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців 14 (чотирнадцять) днів.

Згідно із ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, зобов`язати ОСОБА_3 , протягом строку пробаційного нагляду, виконувати такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною программою.

Строк пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації, за місцем його проживання.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятиста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500,00 грн (вісім тисяч п`ятсот гривень), виконувати самостійно.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази по справі:

вязку ключів в кількості 6 штук, які знаходяться на брелку, талон на транспортний засіб, а саме моторолер марки «Сузукі Лете II», рама № НОМЕР_2 та матерчастий рюкзак чорного кольору на передній верхній частині якого мається бірка біжевого кольору з написом «Karlos Marconi», які, відповідно до квитанцій № 25, 26, 27, передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №1 Білоцерівського РУП ГУНП в Київській області, що за адресою: Київська область, Білоцерківський район, селище Рокитне, вул. Заводська, 3, нісля набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_3 .

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя ОСОБА_8