Справа № 642/276/26
Провадження № 1-кп/642/285/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року м. Харків

Суддя Холодногірського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянув у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2026 року до Холодногірського районного суду м. Харкова з Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону надійшов вищезазначений обвинувальний акт.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків з метою змінити їх покази на його користь, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення. Вважав за можливе призначити обвинувальний акт до розгляду.

Сторона захисту просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки ризики недоведені. Під час бойових дій обвинувачений отримав контузію та потребує медичної допомоги, а отримувана медична допомога в слідчому ізоляторі не є достатньою. Не заперечували проти призначення справи до розгляду.

Суд враховує, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 спливає, але судовий розгляд справи по суті не розпочато, а ризики щодо нього, які було встановлені ухвалою слідчого судді від 28.11.2025 року, не сплинули та є реальними.

Стороною захисту жодним чином не спростовано ризики, та не подано доказів про їх хибність. При цьому суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення.

Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не зменшились. Так, обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, впливати на свідків з метою змінити їх покази на свою користь або вчинити новий злочин.

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обгрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме переховування від суду існує на теперішній час, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачене суворе покарання у виді позбавлення волі. Обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий, наразі проходить військову службу на посаді кулеметника 2 мотопіхотного спеціалізованого відділення 1 мотопіхотного спеціалізованого взводу 1 мотопіхотної спеціалізованої роти мотопіхотного спеціалізованого батальйонну «ШКВАЛ» військової частини НОМЕР_1 , місцезнаходження військової частини в якій він проходить військову службу в будь-який час може змінити місце дислокації в іншу область внаслідок проведення бойових дій на території України, що створить умови для його переховування суду в інших областях України, враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання. Крім цього, обвинувачений усвідомлюючи незворотність настання покарання, може намагатися уникнути кримінальної відповідальності.

Існування ризику відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, підтверджується тим, що ОСОБА_5 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх співслужбовців здійснити вплив на свідків, понятих, як благаючі або умовляючи їх, так і маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї за допомогою якої може погрожувати свідкам, понятим, експертам щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді з метою уникнути покарання за вчинений злочин.

Ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 України, що полягає у вчиненні інших, у тому числі і аналогічних кримінальних правопорушень об`єктивно підтверджується тим, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, як військовослужбовець військової служби, може вчинити інший військовий злочин, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби, що кваліфікується за ст. 407 КК України, або дезертирство за ст. 408 КК України, тим самим переховуватись та ухилятись від кримінальної відповідальності за фактом вчинення тяжкого злочину

Окрім цього суд враховує, що ОСОБА_5 раніше судимий, засуджений вироком 15.04.2025 Селидівського міського суду Донецької області за ч. 3 ст. 307, ч. 5 ст. 72 КК України, до покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05.05.2025 умовно достроково на 7 років 4 місяці 26 днів звільнений від відбуття покарання на підставі ст. 81-1 КК України, для проходження військової служби за контрактом під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану.

Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Діючий запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються ОСОБА_5 , кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою, продовживши строк дії даного запобіжного заходу.

Враховуючи те, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження по суті не розпочато, тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, характер та обставини інкримінованого злочину, суд приходить до переконання, що наведені обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, впливати на свідків чи потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вихоодить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Також, вислухавши думку учасників кримінального провадження щодо можливості призначення судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт та додатки до нього, суд приходить до висновку про можливість призначення справи до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Підстав для повернення обвинувального акту прокурору немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314-316, 331, 334 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити застосування до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 23 березня 2026 року включно, без зміни розміру застави.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту та доданих до нього документів за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, у відкритому судовому засіданні на 02 лютого 2026 на 10 год. 15 хв.

Розгляд кримінального провадження проводити суддею одноособово.

Про час і місце проведення судового засідання повідомити учасників судового провадження.

Ухвала в частині продовження застосування запобіжного заходу може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня оголошення, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 23.01.2026.

Суддя ОСОБА_1