ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою представника власника арештованого майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2025 року про арешт майна (ЄРДР №0001709),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області про арешт майна та накладено арешт на майно, а саме на гирі калібрування по 500 кг у кількості 10 штук, які вилучено на передано на зберігання ОСОБА_8 , в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР №0001709, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України.

В поданій апеляційній скарзі представника власника майна - адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою. Посилається на те, що слідчий суддя під час розгляду клопотання не з`ясував повно і всебічно обставини справи, проігнорував докази, надані стороною захисту, які спростовують позицію слідства, а також формально підійшов до оцінки підстав для накладення арешту. Просить ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно скасувати та постановити нову, якою в задоволення клопотання слідчого відмовити.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, представника власника майна, який подану апеляційну скаргу підтримував, просив скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в накладенні арешту на майно, прокурора, який заперечував апеляційну скаргу і просив рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів . У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, слідчим суддею не дотримані.

З матеріалів клопотання вбачається, що СВ Луцькогор РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001709, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України.

Із вказаного витягу ЄРДР вбачається, що надійшла ухвала Луцького міськрайонного суду Волинскої області від 29 травня 2025 року у справі №161/10139/25 про зобов`язання внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_10 з приводу підробки документів групою осіб, зокрема договору купівлі-продажу в частині недосвідних даних про ринкову вартість товару.

У ході проведення санкціонованого обшуку території за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Великий Омеляник, вул. Володимирська, буд.5в, було виявлено транспортний засіб марки «MAN T32», д.н.з. НОМЕР_1 , 2000 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який в ході обшуку оглянуто судовим експертом Волинського НДЕКЦ та гирі калібрування по 500 кг у кількості 10 штук, які вилучено та передано на зберігання ОСОБА_8 на територію за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Великий Омеляник, вул. Володимирська, буд.5в.

Постановою слідчого від 21.11.2025 гирі калібрування по 500 кг у кількості 10 штук визнано речовим доказом.

Разом з тим, наведені слідчим у клопотанні про арешт вищевказаного майна підстави, у зв`язку з якими вказане майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст.171 КПК України, наведені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання.

Таким чином, матеріали клопотання не містять доказів, а сторона обвинувачення в ході його розгляду не навела достатніх обґрунтувань та не надала належних і допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що вказане майно гирі калібрування по 500 кг у кількості 10 штук відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України в кримінальному провадженні № 0001709 від 07.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, окрім як визнання цього майна речовими доказами постановою слідчого.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Крім того, ч.5 ст.171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

З матеріалів провадження убачається, що майно було вилучено під час обшуку 21.11.2025 (а.п.25-30).

Проте, клопотання в порушення приписів ч.5 ст.171 КПК України було подано до суду лише 24 листопада 2025 року (а.п.1).

Однак, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, не дав належної правової оцінки наведеній обставині.

Дослідивши матеріали провадження, обставини справи, апеляційний суд вважає, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на вищевказане майно, не ґрунтується на вимогах закону.

Аналіз клопотання про накладення арешту на майно та долучених до нього матеріалів кримінального провадження дають підстави для висновку, що клопотання слідчого в накладенні арешту на вказане майно не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, слідчим не було надано доказів, які б в достатній мірі підтверджували існування підстав для накладення арешту на це майно.

За таких обставин, ухвала слідчого судді в накладенні арешту на майно підлягає скасуванню із постановленням апеляційним судом нової ухвали, якою в задоволення клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 слід відмовити.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2025 року про накладення арешту на майно скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 про арешт майна.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: