УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Про призначення судового розгляду та

продовження запобіжного заходу

(повний текст)

13 жовтня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

провівши відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002262 від 18.08.2025,

ВСТАНОВИВ:

В підготовчому судовому засіданні учасники вважають за можливе призначити провадження до судового розгляду.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту, суд вважає за можливе призначити провадження до судового розгляду.

Обвинувальний акт складений у відповідності з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Кримінальне провадження підсудне Солом`янському районному суду м. Києва.

Підстав для закриття провадження та повернення обвинувального акту прокурору для проведення досудового провадження суд не вбачає.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

Коло осіб, які беруть участь, у судовому розгляді є наступним: прокурор, обвинувачений, захисник, потерпілий.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2025 р. до обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави: 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в сумі становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Прокурор подав клопотання, в якому просив продовжити термін перебування під вартою обвинуваченому, мотивуючи це тим, що курсант навчального взводу навчальної роти 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він 18.08.2025 приблизно о 09 год. 50 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «ЄВА» за адресою: м. Київ, бульв. Чоколівський, буд. 1, маючи умисел на заволодіння чужим майном, що належить ТОВ «РУІП», в умовах воєнного стану, взяв з полиці прилавку магазину шампунь «Хеден Шолдерс» ємністю 400 мл. у кількості 2 шт., загальною вартістю 318 грн. 40 коп., шампунь «Хеден Шолдерс» ємністю 400 мл. у кількості 1 шт. вартістю 159 грн. 20 коп., шампунь «Оджік» ємністю 100 мл. вартістю 576 грн., сироватку для волосся «Редіст» у кількості 5 шт. загальною вартістю 2480 грн., після чого, тримаючи вказане майно в руках, не розрахувавшись за нього, оминув касу магазину та, не реагуючи на вимоги продавця повернутись, вибіг з приміщення магазину разом із викраденим майном, чим завдав майнової шкоди ТОВ «РУШ» на загальну суму 3533,60 грн; об 11 год. 00 хв. його фактично затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України; підозру в зазначеному кримінальному правопорушенні повідомлено, а санкція ч. 4 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років; у подальшому ухвалою слідчого судді відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням у ДУ «Київський слідчий ізолятор», строк якого спливає 16.10.2025; метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання ним покладених процесуальних обов`язків, оскільки встановлено ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування від суду через усвідомлення невідворотності покарання за тяжкий злочин, відсутність стійких соціальних зв`язків та визначеного місця проживання у м. Києві, належного доходу та майна; ризик учинення іншого кримінального правопорушення з огляду на спосіб і обстановку вчинення інкримінованого діяння, відсутність роботи й офіційного доходу, наявність попередніх притягнень до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини; ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків, які впізнали особу обвинуваченого, а також з огляду на те, що, отримавши копії клопотання, обвинувачений володітиме їхніми анкетними даними та адресами проживання. Враховуючи наведене, сторона обвинувачення просить продовжити строк тримання під вартою на 60 діб з утриманням у ДУ «Київський слідчий ізолятор» та визначити розмір застави у межах 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.

Оцінюючи наведені обставини через призму приписів кримінального процесуального закону та стандартів справедливого судового розгляду, суд виходить із того, що запобіжний захід у виді тримання під вартою має виключний, але законно виправданий характер, коли сукупність фактичних даних стверджує неослабність ризиків, перелічених у ч. 1 ст. 177 КПК України, і коли більш м`який захід не здатен нейтралізувати їх без шкоди для належного перебігу судового провадження. При цьому суд керується положеннями ст. 2 КПК України щодо завдань кримінального провадження та обов`язку забезпечити ефективний судовий розгляд у розумні строки, не допускаючи ні свавільного обмеження прав обвинуваченого, ні зриву правосуддя через невиконання процесуальних обов`язків. В аспекті принципу змагальності сторін та оцінки доказів за внутрішнім переконанням суд відзначає, що обґрунтованість висунутої обвинуваченням версії на цій процесуальній стадії підкріплена конкретними джерелами: показами представника потерпілого, свідків, речовими доказами й іншими матеріалами у сукупності, що створюють достатній процесуальний фундамент для оцінки ризиків, а не для вирішення питання про винуватість по суті. Власне, межа розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу не передбачає повного судового дослідження доказів, однак вимагає відповісти на питання, чи зменшилися заявлені ризики та чи можуть вони бути нейтралізовані менш суворим заходом.

Суд, співвідносячи індивідуальні дані про особу ОСОБА_5 із критеріями, передбаченими ст. 178 КПК України, бере до уваги характер інкримінованого діяння - тяжкий злочин проти власності, вчинений за версією обвинувачення у спосіб раптового заволодіння чужим майном з ігноруванням законних вимог персоналу, що свідчить про підвищену мотивацію до протиправної наживи та готовність діяти рішуче для уникнення контролю. Саме ця рішучість, у поєднанні з відсутністю стійких соціальних зв`язків, визначеного місця проживання, офіційного доходу чи майна, підсилює ризик переховування від суду у разі зміни запобіжного заходу на більш м`який; а наявність відомостей про попередні притягнення до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини - ризик рецидиву, що чітко відповідає диспозиції п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Окремо оцінюючи ймовірність незаконного впливу на потерпілого та свідків, суд бере до уваги те, що ці особи ідентифікували обвинуваченого як виконавця інкримінованого діяння; об`єктивна поінформованість обвинуваченого про їхні персональні дані підвищує вразливість свідчень до тиску, зокрема у формі залякувань чи умовлянь змінити показання, що вже саме по собі ставить під загрозу чистоту доказового матеріалу та здатність суду ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування інших запобіжних заходів, суд відзначає, що особисте зобов`язання у цій справі має виразно декларативний характер і не здатне, з огляду на наведені ризики, гарантувати контрольованість поведінки обвинуваченого у відкритому міському середовищі. Особиста порука за відсутності даних про авторитетних поручителів бездоганної репутації, готових нести майнову відповідальність і забезпечити фактичний контроль, виглядає суто теоретичною. Домашній арешт, у тому числі цілодобовий, втрачає ефективність через відсутність у ОСОБА_5 сталого, офіційно підтвердженого місця проживання у місті Києві; навіть за умови покладення електронних засобів контролю це створювало б ризик обходу вимог або проживання в місцях, які не забезпечують належного моніторингу.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зберегти баланс між реальним суспільним інтересом у забезпеченні правосуддя та правом обвинуваченого на свободу у межах, передбачених законом. У цьому зв`язку суд звертає увагу на імператив ч. 3 ст. 183 КПК України, відповідно до якого при постановленні ухвали про застосування (а також продовження) запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обов`язків, передбачених КПК, крім випадків, зазначених у ч. 4 цієї статті. Пункт 1 ч. 4 ст. 183 КПК України надає суду право не визначати заставу у провадженнях щодо злочинів, учинених із застосуванням насильства або погрозою його застосування, однак це право, будучи винятком, не перетворюється на обов`язок суду автоматично відмовляти у визначенні альтернативи у вигляді застави.

Сам прокурор, оцінюючи фактичні обставини та пропорційність втручання, у клопотанні просить визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (60 560 грн), що свідчить про визнання стороною обвинувачення доцільності такої альтернативи за умови збереження основного запобіжного заходу - тримання під вартою. За переконанням суду, визначення застави у запропонованих межах відповідає меті ч. 1 ст. 177 КПК України і водночас створює для обвинуваченого передбачуваний і законний механізм зміни умов тримання за умови прийняття на себе підвищеного ступеня процесуальної відповідальності та фінансової дисципліни. При цьому сама по собі застава, без продовження тримання під вартою на цей час, не дасть еквівалентного рівня гарантій від переховування, тиску на свідків і повторення протиправної поведінки з огляду на вищенаведені дані про особу обвинуваченого та характер інкримінованого злочину; проте її визначення як альтернативи відповідає логіці поетапного зниження інтенсивності обмежень за умови виконання обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, які у разі внесення застави обвинувачений буде виконувати у повному обсязі.

Отже, беручи до уваги тяжкість інкримінованого злочину, імовірну суворість покарання у разі визнання винуватим, поведінкові характеристики обвинуваченого, що випливають із способу вчинення діяння, відсутність усталених соціальних зв`язків і стабільного місця проживання у м. Києві, ризик повторного вчинення корисливих кримінальних правопорушень, а також реальну можливість незаконного впливу на свідків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від застосованого раніше запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Саме продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави у зазначеному розмірі наразі є тим розумним і справедливим балансом між публічним інтересом у невідворотності правосуддя та правами обвинуваченого на свободу у межах закону.

Виходячи із зазначеного, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд обвинувального акту в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України у відкритому судовому засіданні у приміщенні Солом`янського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Грушецька, 1 26 листопада 2025 р. о 14.00.

В судове засідання викликати прокурора, обвинуваченого, потерпілого, захисника

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 днів із можливістю внесення застави в розмірі, визначеному ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2025 року, а саме: 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в сумі становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

Строк дії ухвали в частині дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - по 11 грудня 2025 р. включно.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення, а обвинуваченим, що тримається під вартою - в той же строк з моменту отримання її копії.

Повний текст ухвали оголошується 17 жовтня 2025 р.

Суддя ОСОБА_1