У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000208

за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Октемберян, Вірменія, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

-обвинуваченої за ч. 2 ст. 286 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2025 року ОСОБА_6 засуджена за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинувачену ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Покладено на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання про судові витрати ти речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачена ОСОБА_6 просить вирок скасувати та кримінальне провадження закрити на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачена ОСОБА_6 вважає, що вирок підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, а також у зв`язку з тим, що призначене покарання за своїм видом є занадто суровим і не відповідає обставинам вчиненого ненавмисного злочину.

Зазначила, що кримінальне правопорушення вчинено за участі спеціального суб`єкта - військовослужбовців на автомобілі, що належить військовій частині. Вважає, що кримінальне провадження повинно було бути порушено відповідним органом досудового розслідування - ДБР, на що суд першої інстанції не звернув уваги і не дав цій обставині належної оцінки.

Вказала, що жодним чином не було спростовано в судовому засіданні те, що другий учасник ДТП рухався з значним перевищенням швидкості. Не надав суд першої інстанції належної уваги і тому, що свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . З початку проведення досудового розслідування надали неправдиву інформацію про те, де вони працюють, звідки і куди їхали.

Просить врахувати висновки судово-автотехнічної експертизи № 22-1118 від 28.11.2022, згідно яким за результатами слідчих експериментів в діях водія автомобіля «Hyundai Maxcruz» не вбачаються невідповідностей вимогам ПДР тільки за умови дотримання швидкості руху близько 50 км/год. Відповісти, чи є в діях водія автомобіля «Hyundai Maxcruz» причинний зв`язок з ДТП, не вдається можливим.

Апелянт зазначила, що вона протягом всього досудового розслідування і судового розгляду справи наголошувала, що інший учасник ДТП значно перевищував швидкість руху, що дезорієнтувало її під час вчинення нею маневру.

На користь цієї позиції, говорить і те, що в результаті ДТП автомобіль під її керуванням після контактування відкинуло на велику відстань і він перекинувся. Вказала, що ані слідчий, ані суд не вжили заходів для встановлення швидкості руху транспортного засобу «Hyundai Maxcruz» перед контактуванням (за характером пошкоджень) шляхом призначення і проведення судової інженерно-транспортної (автотехнічної) та транспортно-трасологічної експертизи.

Також зазначила, що суд не звернув уваги на той факт, що у висновки судових експертиз покладені результати слідчих експериментів. Однак, дорожні умови під час проведення слідчих експериментів не були аналогічні умовам ДТП. Автомобілі, які залучались до слідчих експериментів, є значно відмінними від автомобілів - учасників ДТП. Ці автомобілі мають різні технічні характеристики і по габаритам, і по кутам огляду, і по дорожньому просвіту, з іншими діаметрами коліс і шириною покришки.

Щодо призначеного покарання, то апелянт зазначає, що санкцією ст. 286 ч. 2 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Однак, суд призначив покарання у виді 4 років позбавлення волі, тобто більше від мінімального розміру, передбаченого санкцією ч.2 ст. 286 ч. 2 КК України, хоча обтяжуючих обставин встановлено не було.

Вказала, що при призначені покарання суд першої інстанції не надав належної оцінки, що злочин є ненавмисним, а суд лише констатував, що злочин є тяжким, а також лише констатував одну обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття, а інші обставини, які пом`якшують покарання не зазначив.

Також додала, що відповідно до вироку суду, речовий доказ автомобіль «Hundai maxcruz» номерний знак НОМЕР_1 повернуто власнику. Однак відповідно до матеріалів справи автомобіль начебто належав військовій частині і речовий доказ повертається особі, яка не була учасником справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

24 серпня 2022 року приблизно о 16:40 годині ОСОБА_6 , за відсутності опадів, керуючи технічно несправним автомобілем марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухалась по сухій чистій проїжджій частині сполученням с. Горохівка Миколаївського району Миколаївської області - смт. Воскресенське Миколаївського району Миколаївської області, в напрямку від с. Горохівка Миколаївського району Миколаївської області, до смт. Воскресенське Миколаївського району Миколаївської області.

В цей час, по проїжджій частині автодороги Н-11 «Дніпро - Миколаїв», в напрямку від м. Баштанка до м. Миколаєва рухався автомобіль «Hyndai maxcruz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_10 .

Проїжджа частина автодороги Н-11 «Дніпро - Миколаїв», в місці пригоди призначена для руху в двох напрямках, має по дві смуги в кожному напрямку руху, зустрічні потоки розділені металевим відбійником, наявні дорожні знаки 2.1 «Дати дорогу» та 3.29 «Обмеження швидкості руху (50 км/год)» розділу 33 ПДР України. Рухаючись в обраному напрямку, водій ОСОБА_6 , при перетині проїжджої частини автодороги Н-11 «Дніпро - Миколаїв», в порушення п.п. 2.3 «б», 16.3, 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, на перехресті нерівнозначних доріг, не дала дорогу транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, не зупинила керований нею автомобіль перед краєм перехрещуваної проїжджої частини, виїхала на проїжджу частину автодороги Н-11 «Дніпро - Миколаїв», де допустила зіткнення із автомобілем «Hyndai maxcruz», реєстраційний номер НОМЕР_1 . В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. п.п. 2.3 «б», 16.3, 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» ПДР України, яка не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити, та які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як грубе порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_11 .

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просила вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При ухваленні вироку зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, на які міститься посилання у вироку.

Відповідно вимог 2.3 «б», 16.3, 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» ПДР України:

-для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

-у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів;

-на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Ці вимоги ПДР України ОСОБА_6 порушено.

Обвинувачена ОСОБА_6 вину визнала частково. Пояснила, що більше 10 років має посвідчення водія, до адміністративної відповідальності не притягувалась. 24.08.2022 їхала разом з чоловіком на автомобілі з с. Горохівка до смт Воскресенське. Коли під`їхала до траси, то бачила, що там рухається автомобіль. Оскільки там є обмеження швидкості 50 км/год, вважала, що встигне виконати маневр. Проте, той автомобіль, як їй здалося, рухався зі швидкістю більше 100 км/год і тому вона не встигла завершити маневр. Удар прийшовся у праву частину її автомобіля, після чого її авто протягло далі по дорозі і зупинив його відбійник. Чоловік загинув, її забрала карета швидкої допомоги, лікувалась тривалий час та наразі має 3 групу інвалідності. Вважає, що ДТП сталась не тільки з її вини, а й з вини свідка ОСОБА_10 , який не дотримався обмеження швидкості руху та не вжив заходів для уникнення зіткнення.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні інкримінованого їй злочину, її вина підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, яким суд надав належну правову оцінку.

Так, з показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що він їхав разом з ОСОБА_9 з відрядження з м. Баштанка у м. Миколаїв. Рухався зі швидкістю 50 км/год. У розриві відбійника бачив автомобіль обвинуваченої, який відповідно до ПДР України мав дати йому дорогу, так як він рухався по головній дорозі. Але авто почало виїжджати напереріз йому, він застосував екстрене гальмування, проте зіткнення не вдалось уникнути, зіткнення сталось на його полосі руху. Контактування відбулось передньою частиною його автомобіля з боковою частиною автомобіля обвинуваченої.

Вказані показання підтвердив також свідок ОСОБА_9 , який надав аналогічні пояснення.

Пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 щодо обставин вчинення ДТП узгоджуються з даними протоколу огляду місця події від 24.08.2022 з фототаблицями та схемами, згідно з яким оглянуте нерегульоване перехрестя на відрізку дороги від с. Калинівка до м. Миколаєва у Вітовському (нині Миколаївському) районі Миколаївської області, автодороги Н-11 «Дніпро-Миколаїв», при сонячній погоді, без опадів, температура повітря +28 С, де знаходилися автомобілі:

- «Hyndai maxcruz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з механічними пошкодженнями пошкоджена передня частина кузова автомобіля, а саме: бампер, капот, праве та ліве крило, розбито лобове скло, деформація за напрямом ззовні всередину, спереду назад;

-та «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з механічними пошкодженнями деформовано та пошкоджено передню та передньо-задню праву частину кузова транспортного засобу, здебільшого пошкодження локалізовані в правій боковій частині кузова транспортного засобу, в районі передніх правих дверей, в автомобілі також знаходився труп ОСОБА_11 .

Встановлено, що проїжджа частина автодороги Н-11 «Дніпро - Миколаїв» в місці пригоди призначена для руху в двох напрямках, має по дві смуги в кожному напрямку руху, зустрічні потоки розділені металевим відбійником, наявні дорожні знаки 2.1 «Дати дорогу» та 3.29 «Обмеження швидкості руху (50 км/год)» розділу 33 ПДР України. (т. 1 а.с. 108-175).

Пояснення свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 також узгоджуються з протоколами слідчих експериментів від 07.09.2022, проведених за їх участю, згідно яким було відтворено обставини ДТП (а.с. 204-207 т.1).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 07.09.2022 з фототаблицями за участю обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника, відтворено обставини ДТП. Під час слідчого експерименту, як пояснила ОСОБА_6 , дорожні умови не ідентичні, але не суперечать тим дорожнім умовам, що склалися в день ДТП (т.1 а.с.239-250).

Щодо доводів, наведених в апеляційній скарзі про те, що дорожні умови під час проведення слідчих експериментів не були аналогічні умовам ДТП, автомобілі, які залучались до слідчих експериментів є значно відмінними від автомобілів - учасників ДТП, а ці автомобілі мають різні технічні характеристики і по габаритам, і по кутам огляду, і по дорожньому просвіту, з іншими діаметрами коліс і шириною покришки (інша площа плями контактування з поверхнею) та ін., то суд першої інстанції навів переконливі аргументи на спростування цих доводів сторони захисту.

Так, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що слідчі експерименти проведено з додержанням вимог ст. 240 КПК України. За результатами слідчої дії заперечень та зауважень від учасників не надходило, про порушення їх прав та свобод ними не заявлено. Дана слідча дія проведена в умовах, максимально наближених до тих, у яких у минулому відбувалася подія.

Оскільки ступінь відтворення залежить від характеру експерименту, обстановки, у якій він здійснюється, від можливостей реконструювання, то використання хоча і інших, але схожих за зовнішніми та технічними параметрами транспортних засобів з тими, що стали учасниками ДТП, не містить істотних порушень прав та свобод людини.

Відтак, у розумінні ч. 1 ст. 87 КПК України, отримані у такий спосіб докази не є недопустимими. До того ж, в ході слідчого експерименту з`ясовувались обставини ДТП: характер руху обох автомобілів та місце їх зіткнення. Опис події свідками в цих деталях збігається з поясненнями обвинуваченої. Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, використання в якості статистичних автомобілів інших транспортних засобів, на відтворення обстановки не вплинуло.

За такого, дані цих слідчих експериментів обґрунтовано враховані під час проведення судових експертиз, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

На підставі отриманих даних під час огляду місця події та слідчих експериментів, під час досудового розслідування проведено ряд судово-трасологічних експертиз для з`ясування механізму обставин вчинення ДТП.

Згідно висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 22-904, зіткнення автомобіля «Hyndai maxcruz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відбулось в межах перехрестя автодороги Н-11 та автодороги між с. Горохівка та с. Воскресенське Миколаївського району Миколаївської області.

В момент первинного контактування автомобіль «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_2 розташовувався правим переднім та лівим заднім колесами в місцях різкої зміни напрямку слідів юзу ліворуч за напрямком його руху. Автомобіль «Hyndai maxcruz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , розташовувався передньою частиною до правої частини автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.1 а.с. 218-227).

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 22-1118, водію автомобіля «Skoda Fabia», д.н. НОМЕР_2 , в своїх діях необхідно було керуватися вимогами, що викладені в п.п. 16.11, 16.3 ПДР та вимогами, які пред`являються до учасників руху при наявності по ходу їх руху дорожнього знаку 2.1 розділу 33 ПДР. За умови належного і своєчасного виконання вимог п.п, 16.11, 16.3 ПДР та вимог, які пред`являються до учасників руху при наявності по ходу їх руху дорожнього знаку 2.1 розділу 33 ПДР, водій автомобіля «Skoda Fabia», д.н. НОМЕР_2 , мала би технічну можливість запобігти ДТП.

Дії водія автомобіля «Skoda Fabia», д.н. НОМЕР_2 , не відповідали вимогам п.п. 16.11, 16.3 ПДР та вимог, які пред`являються до учасників руху при наявності по ходу їх руху дорожнього знаку 2.1 розділу 33 ПДР (т.2 а.с.19-27).

Доводи, наведені в апеляційній скарзі щодо некоректності висновків експертних досліджень, оскільки вони зроблені за умови, що автомобіль під керуванням свідка ОСОБА_10 рухався зі швидкістю 50 км/год, спростовуються показаннями експерта ОСОБА_12 в суді, який пояснив, що ДТП сталась через недотримання ПДР України саме обвинуваченою, яка виїжджаючи на головну дорогу, мала виконати вимоги знаку «дати дорогу», бачила автомобіль свідка, могла оцінити швидкість руху і, виконуючи маневр, мала переконатись у його безпечності.

За такого, доводи обвинуваченої про те, що ані на стадії досудового слідства, ані під час судового розгляду не вжито заходів для встановлення швидкості руху транспортного засобу «Hyundai Maxcruz» перед контактуванням (за характером пошкоджень), шляхом призначення і проведення судової інженерно-транспортної (автотехнічної) та транспортно-трасологічної експертизи, є неспроможними, оскільки під час судового розгляду встановлено, що саме дії водія ОСОБА_6 не відповідали вимогам ПДР, навіть за умови, що інший водій ОСОБА_10 перевищив швидкість руху.

Згідно висновку автотехнічної експертизи № 22-905, ходова частина автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент огляду перебувала в непрацездатному стані через наявність несправностей.

Несправність ходової частини, яка полягала у встановленні шин різних моделей з різними малюнками протектора на задній осі, та не відповідала вимогам п. 31.4.5 (г) ПДР, виникла до ДТП, решта описаних несправностей ходової частини автомобіля об`єктивно виникли в процесі ДТП. Експлуатація автомобіля за наявності вказаної несправності забороняється і при русі автомобіля з цією несправністю її можливий вплив повинен був враховуватися водієм при виборі режиму руху.

Робоча гальмова система автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент огляду перебувала в працездатному стані, дозволяла водію знижувати швидкість автомобіля з відомою йому ефективністю до зупинки, не мала несправностей, які б призводили до раптового відведення автомобіля убік від обраного напрямку руху або до раптової для водія відмови системи.

Система рульового керування автомобіля «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент огляду перебувала в працездатному стані, не мала несправностей, які несподівано для водія могли привести до відведення автомобіля убік від обраного водієм напряму руху, або відмови системи, тобто водій міг керувати автомобілем з відомою йому ефективністю (т.1, а.с. 207-214).

Відповідно висновку автотехнічної експертизи № 22-903, ходова частина автомобіля «Hyndai maxcruz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду перебувала в непрацездатному стані через наявність несправностей. Описані несправності ходової частини автомобіля об`єктивно виникли в процесі ДТП та після ДТП. Отже, на момент ДТП ходова частина автомобіля дозволяла водію здійснювати рух в обраному напрямку, не мала несправностей, які могли б несподівано для водія привести до відведення автомобіля убік від обраного ним напрямку руху.

Робоча гальмова система автомобіля «Hyndai maxcruz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду перебувала в працездатному стані, дозволяла водію знижувати швидкість автомобіля з відомою йому ефективністю до зупинки, не мала несправностей, які б призводили до раптового відведення автомобіля убік від обраного напрямку руху або до раптової для водія відмови системи.

Система рульового керування автомобіля «Hyndai maxcruz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду перебувала в працездатному стані, не мала несправностей, які несподівано для водія могли привести до відведення автомобіля убік від обраного водієм напряму руху, або відмови системи, тобто водій міг керувати автомобілем з відомою йому ефективністю (т.1 а.с.197-203).

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 18.11.2022 № 3162, смерть ОСОБА_11 настала в результаті тупої поєднаної травми тіла у вигляді саден та ран в області голови та кінцівок, переломів кісток скелету (нижньої щелепи, правої гомілки, ребер, тазу, хребта), забоїв внутрішніх органів (речовини головного та спинного мозку, серця, легень, печінки, підшлункової залози, селезінки, брижі товстої кишки, правої нирки), крововиливу під тверду мозкову спинного мозку оболонку у вигляді рідкої темно-червоного кольору крові на рівні перелому грудних хребців, розривів внутрішніх органів (капсули та підлягаючої тканини печінки по передній з переходом на верхню, задню та нижню поверхні правої частки ближче серпоподібної зв`язки) з послідуючою розвинутою внутрішньою кровотечею (близько 1000,0мл темно-червоного кольору рідкої крові в черевній порожнині, близько 500,0мл темно-червоного кольору рідкої крові в кожній плевральній порожнині).

Всі вищеописані тілесні ушкодження є прижиттєвими, на що вказує наявність крововиливів в місцях ушкоджень, утворились від дії тупих твердих предметів незадовго до настання смерті.

Характер, морфологічні особливості та локалізація тілесних ушкоджень, які були виявлені у потерпілого, а саме, переважання внутрішніх ушкоджень над зовнішніми, наявність ознак забоїв внутрішніх органів, які сталися в результаті струсу, можуть свідчити про те, що дані тілесні ушкодження утворились одномоментно об виступаючі частини салону автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді в момент удару транспортного засобу (автомобіля), в якому знаходився останній на пасажирському сидінні, з перешкодою або іншим транспортним засобом. Враховуючи переважаючу локалізацію тілесних ушкоджень на передній та правій боковій поверхні голови, тулуба та кінцівок травмуючи сила була направлена спереду назад та справа наліво.

По ступеню тяжкості тілесні ушкодження, виявлені на тілі ОСОБА_11 , у своїй сукупності носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю (а.с. 186-193).

Таким чином, зазначені вище докази, які були досліджені під час судового розгляду, підтверджують, що обвинувачена ОСОБА_6 керувала хоча й технічно несправним, але в цілому працездатним автомобілем «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що нею не заперечувалось. Саме недотримання водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з ДТП.

Виїжджаючи з другорядної дороги на головну, обвинувачена мала дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі. Проте, обвинувачена при перетині автодороги Н-11, грубо порушила вимоги п.п. 2.36, 16.3, 16.11 та дорожнього знаку 2.12 Дати дорогу», на перехресті нерівнозначних доріг не зупинила керований нею транспортний засіб, виїхала на проїжджу частину автодороги Н-11, де допустила зіткнення з автомобілем «Hyndai maxcruz», реєстраційний номер НОМЕР_1 . В результаті зіткнення транспортних засобів пасажиру автомобіля «Skoda Fabia» ОСОБА_11 заподіяно тілесні ушкодження, від яких він помер на місці пригоди.

Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, дослідивши докази та надавши їм належну оцінку в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Доводи про те, що досудове розслідування проводилось неуповноваженим органом, оскільки одним з учасників події є військовослужбовець, не заслуговують на увагу, оскільки обвинувачена ОСОБА_6 є цивільною особою, на яку не поширюються особливі умови щодо порядку проведення розслідування, пов`язані з визначенням підслідності.

На думку колегії суддів, вина обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, доведена поза розумним сумнівом. Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону, які б перешкодили суду ухвалити законний і обґрунтований вирок не встановлено.

Оскільки, усі обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення справи, в судовому засіданні досліджені всебічно, повно та об`єктивно, то підстав для скасування вироку і закриття кримінального провадження, про що просить в апеляційній скарзі обвинувачена, немає.

Всупереч доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що обвинуваченій ОСОБА_6 призначено покарання відповідно до вимог ст. 65-67 КК України. При призначенні покарання достатньо враховано, що обвинувачена ОСОБА_6 вчинила тяжкий злочин, а також дані про особу винної, яка позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце роботи та проживання, є інвалідом третьої групи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття. Обставиною, яка обтяжує покарання, судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням викладеного, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відноситься до категорії тяжких необережних злочинів, фактичні обставини справи, а саме грубе порушення вимог ПДР, що спричинило смерть потерпілого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 є покарання у виді позбавлення волі в межах, наближених до мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Призначене покарання не є занадто суворим, як про це зазначає обвинувачена в апеляційній скарзі, оскільки визначено за видом та розміром, передбаченим санкцією ч.2 ст. 286 КК України, та за розміром наближений до мінімального.

На думку колегії суддів, призначене покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Окрім того, є вмотивованим та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про можливість звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки вона судимості не має, щиро розкаялася у вчиненому, має сталі соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем роботи.

Всупереч доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що питання про речовий доказ - автомобіль «Hyndai maxcruz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на зберігання ОСОБА_13 , який за оскаржуваним вироком повернуто власнику, судом першої інстанції правильно вирішене на підставі ст. 100 КК України.

Вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3