ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року

м. Київ

справа № 536/1112/19

провадження № 51-3619км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

захисників ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000064, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бутейки Сарненського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у цьому ж населеному пункті ( АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука від 07 червня 2022 року та вирок Полтавського апеляційного суду від 18 червня 2025 року.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 червня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК, та призначено йому покарання за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 1 ст. 263 КК - у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст.70 КК призначено ОСОБА_8 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Суд також частково задовольнив цивільні позови ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Ухвалив стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 21360 грн матеріальної шкоди та 250000 грн моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 250000 грн моральної шкоди.

Суд частково задовольнив цивільні позови ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та цивільні позови з внесеними змінами ОСОБА_11 в інтересах дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненим ним кримінальним правопорушенням. Ухвалив стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 250000 моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 250000 грн моральної шкоди.

Суд також вирішив питання щодо процесуальних витрат, накладеного арешту та долю речових доказів у кримінальному провадженні.

18 червня 2025 року Полтавський апеляційний суд скасував вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та ухвалив в цій частині новий вирок, яким призначив ОСОБА_8 покарання за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 1 ст. 263 КК - у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна.

В іншій частині вирок місцевого суду залишено без змін.

За вироком суду,29 квітня 2017 року ОСОБА_8 для розвитку свого бізнесу взяв у знайомого ОСОБА_14 у позику грошові кошти в сумі 25000 доларів США строком на 1 рік, проте не виконав свої зобов`язання за укладеним договором позики та не повернув ОСОБА_14 в обумовлений строк грошові кошти. З цих підстав між ОСОБА_8 та ОСОБА_14 склалися неприязні стосунки, а у ОСОБА_8 виник прямий умисел на вбивство ОСОБА_14 з корисливих мотивів, з метою уникнення виконання зобов`язань за договором позики від 29 квітня 2017 року та неповернення грошових коштів у розмірі 25000 доларів США.

31 січня 2019 року ОСОБА_8 домовився з ОСОБА_14 зустрітися на автодорозі «Полтава-Олександрія» поблизу с. Потоки Кременчуцького району Полтавської області під приводом обговорити питання повернення боргу. Приблизно о 19:20 ОСОБА_8 на автомобілі «ВАЗ-2104», д.н.з. НОМЕР_1 , та ОСОБА_14 на автомобілі «Hyundai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_2 , приїхали на 96 км автодороги «Полтава-Олександрія», поблизу с. Потоки Кременчуцького району Полтавської області. ОСОБА_8 підійшов до автомобіля «Hyundai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_2 , в якому на водійському сидінні за кермом знаходився ОСОБА_14 , став біля вказаного автомобіля зі сторони переднього пасажирського сидіння та із невстановленої досудовим розслідуванням гладкоствольної вогнепальної зброї, патрон якої був споряджений картеччю, що заздалегідь приготовивши приніс із собою, з корисливих мотивів здійснив з невеликої відстані один постріл в голову ОСОБА_14 , а саме в лобну ділянку справа, чим спричинив тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя, в результаті чого настала смерть ОСОБА_14 .

Крім цього, 14 лютого 2019 року під час проведення обшуку у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 , яким користувався ОСОБА_8 , було виявлено та вилучено вогнепальну зброю, а саме обріз двоствольної гладкоствольної мисливської рушниці марки ТОЗ, моделі Б/БМ, 16 калібру, виготовлений шляхом переробки з мисливської рушниці промислового виготовлення, що виразилося в укорочуванні стволів та прикладу. Тобто ОСОБА_8 незаконно зберігав вказану вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу.

Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду першої інстанції та вирок апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, кримінальне провадження за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК відносно ОСОБА_8 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості та вичерпанням можливості їх отримати. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 залишити без розгляду.

Звертає увагу Суду на те, що на оскаржений вирок суду першої інстанції відповідно до ст. 391 КПК головуючий суддя ОСОБА_15 та суддя ОСОБА_16 висловили окрему думку, відповідно до якої в матеріалах кримінального провадження відсутні прямі докази на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК, а тому останній повинен був бути виправданий з підстав не доведення його причетності до вказаних кримінальних правопорушень.

Вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог статей 17, 84, 91, 94 КПК та ч. 3 ст. 370 цього Кодексу, а саме принципу тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого, та не надав належної правової оцінки обставинам справи, всебічно, повно і неупереджено не дослідив сукупність доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку, внаслідок чого в порушення вимог ст. 62 Конституції України останній ґрунтується виключно на припущеннях, а такої сукупності доказів, яка б поза розумним сумнівом доводила винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115 КК та ч. 1 ст. 263 КК, не встановлено.

Вказує, що допитані в ході судового розгляду потерпілі, законний представник неповнолітнього потерпілого та свідки не були безпосередніми очевидцями кримінального правопорушення та не вказували на ОСОБА_8 як на особу, яка його вчинила. Письмові докази, які суд поклав в основу обвинувального вироку, також не підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, а лише вказують на час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого та причину смерті останнього.

З протоколів огляду (відеозапису) від 11 лютого 2019 року та додатків до них вбачається, що на них не видно ні номерних знаків автомобіля, ні його кольору, ні тим більше особи, яка знаходиться за кермом, а тому твердження суду, що це саме автомобіль ОСОБА_8 , є припущенням.

Протокол додаткового огляду місця події від 02 лютого 2019 року, в ході якого було вилучено металевий предмет грибоподібної форми; висновок трасологічної експертизи від 29 березня 2019 року № 267/Кр, за яким не можливо встановити, чи являли собою єдине ціле колеса від автомобіля ВАЗ 21043, д.н.з. НОМЕР_1 , та металевий предмет сірого кольору; висновок експерта від 18 лютого 2019 року №116/Кр, за яким експерт не може надати ствердну відповідь про те, що слід транспортного засобу, зафіксований на гіпсовому зліпку, міг бути залишений шинами, наданими на експертизу, не підтверджують того, що автомобіль ОСОБА_8 перебував на місці вчинення злочину.

Відповідно до протоколу обшуку від 14 лютого 2022 року, проведеного у домоволодінні, розташованому по АДРЕСА_3 , через 13 днів після фактичного затримання ОСОБА_8 , було виявлено полімерний пакет білого кольору з написом «Маркетопт» з парою матерчатих перчаток білого кольору, на правій перчатці на вказівному та середньому пальцях були виявлені нашарування РБК та обріз мисливської гладкоствольної рушниці. Водночас, враховуючи те, що територія домоволодіння не була огороджена, будинок зачинений не був, зі слів свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 у хату, де немає ні вікон, ні дверей, є вільний доступ, що також зафіксовано на відеозаписі обшуку цього будинку, будь-яка особа могла проникнути до нього як 31 січня 2019 року, так і згодом до 14 лютого 2022 року включно, та залишити у ньому вказаний пакет із речами. Стверджувати, що ці речі були залишені саме ОСОБА_8 неможливо, оскільки немає жодних об`єктивних доказів цього, а отже вирок в цій частині також ґрунтуються виключно на припущеннях.

За висновком судової імунологічної експертизи від 22 квітня 2019 року № 26 на наданих на дослідження рукавичках, які були вилучені в ході обшуку 14 лютого 2019 року, була виявлена кров людини. При цьому, речовин, характерних для продуктів пострілу, на рукавичках не виявлено (висновок криміналістичної експертизи від 19 березня 2019 року № 49), що дає підстави для висновків про те, що не виключається нанесення слідів крові потерпілого для штучного створення доказів у даному кримінальному провадженні.

На зрізах з нігтьових пластин ОСОБА_8 не виявлено ні слідів крові, ні ДНК потерпілого (висновок судової молекулярно-генетичної експертизи від 21 червня 2019 року № 9/353СЕ-19, висновок судово-медичної експертизи від 25 лютого 2019 року № 44), на долонях рук та на вушних раковинах засудженого не виявлено речовин, характерних для продуктів пострілу (висновок судово-хімічної експертизи від 18 лютого 2019 року № 31, висновок судово-хімічної експертизи від 19 лютого 2019 року № 32).

За результатами судово-балістичної експертизи від 13 червня 2019 року № 792 експерт не встановив ідентичності пиж-контейнерів та картечин, вилучених у ході огляду місця події 31 січня 2019 року, обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , від 01 лютого 2019 року та у ході огляду трупа від 02 лютого 2019 року.

Захисник також указує, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, в порушення вимог ст. 17 КПК є припущеннями, які ґрунтуються на відомостях про те, що останній користувався домоволодінням за адресою АДРЕСА_3 , показаннях свідка ОСОБА_19 , та результатах проведення обшуку 14 лютого 2019 року. Однак, оскільки територія домогосподарства не загороджена парканом, будь-яка особа могла проникнути до будинку і залишити виявлені там речі.

Звертає увагу, що згідно висновку комплексної криміналістичної експертизи від 28 лютого 2019 року № 329/15 на предметі, схожому на обріз мисливської гладкоствольної рушниці, вилученому під час обшуку 14 лютого 2019 року за адресою: АДРЕСА_3 , не виявлено папілярних узорів рук ОСОБА_8 .

Зазначає, що в оскаржуваному вироку суд першої інстанції обмежився формальним переліком доказів, що виправдовують ОСОБА_8 , натомість не надав їм належної правової оцінки відповідно до ст. 94 КПК, не тлумачив всі сумніви щодо доведеності вини на користь обвинуваченого, не вказав, чому не бере їх до уваги, чому була надана перевага іншим доказам, що є порушенням вимог ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК.

У касаційній скарзі захисника також наведено доводи про недотримання апеляційним судом вимог статей 370, 404, 418, 419, ч. 2 ст. 420 КПК.

Захисник вказує, що, залишаючи без задоволення апеляційні скарги ОСОБА_8 та його захисників, які посилалися на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд викладених в них доводів ретельно не перевірив, не надав на них вичерпних відповідей, не здійснив всебічного та повного аналізу обставин кримінального провадження, не дав належної оцінки за критеріями ст. 94 КПК як кожному доказу, так і сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, фактично погодився з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, формально їх перерахував без співставлення із доводами сторони захисту, при цьому повністю відкинув докази, які виправдовують ОСОБА_8 без зазначення будь-яких мотивів для цього.

Зазначає, що в апеляційних скаргах захисники посилались на наявність іншої версії події, що є підставою для розумного сумніву в доведеності винуватості особи згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року (справі № 601/1143/16). Так, у матеріалах кримінального провадження наявна інформація про те, що під час обшуку в помешканні загиблого була відшукана велика кількість документів, серед яких, вірогідно, могли знаходитись і інші боргові розписки, проте інші знайдені документи не оголошувались та не оглядались в суді, натомість була вилучена лише розписка ОСОБА_8 , і вказане свідчить про те, що від самого початку збирались докази виключно щодо засудженого і будь-які інші версії не перевірялись, а отже є підстави до обґрунтованого сумніву в доведеності його винуватості. Вказані обставини належним чином не досліджувались ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, попри доводи сторони захисту не отримали жодної правової оцінки в оскаржуваних вироках.

Захисник також стверджує, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою та не надав правової оцінки доводам сторони захисту щодо відсутності належних, допустимих та достатніх доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК. Апеляційний суд формально погодився з висновками суду першої інстанції в цій частині, не спростував відповідних аргументів сторони захисту про недоведеність винуватості засудженого.

Вважає, що посилання судів на позицію Верховного Суду в постанові від 07 грудня 2020 року у справі №728/578/19, відповідно до якої у разі, якщо відсутні прямі докази, що підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні умисного вбивства, однак вона підтверджується сукупністю інших належних і допустимих доказів, з якими не узгоджуються версії обвинуваченого, то сукупність таких доказів може бути покладена судом в основу висновку про винуватість особи у вчиненні умисного вбивства, не є релевантним, оскільки у цьому кримінальному провадженні жодних версій щодо обставин смерті ОСОБА_14 засуджений не висував, тим більше непослідовних, навпаки надав суду покази, де чітко і конкретно повідомив усі відомі йому обставини, послідовно вказував на свою непричетність до інкримінованих злочинів, висловлював співчуття потерпілим з приводу втрати ОСОБА_14 .

Засуджений ОСОБА_8 у касаційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та вирок апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, кримінальне провадження відносно нього за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю доказів для доведення винуватості та вичерпанням можливості їх отримати. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 залишити без розгляду.

Наводить доводи про порушення судом першої інстанції вимог статей 17, 84, 91, 94 КПК та ч. 3 ст. 370 КПК та порушення апеляційним судом вимог статей 370, 404, 419, ч. 2 ст. 420 КПК, аналогічні доводам в касаційній скарзі захисника.

Вказує, що всі докази, покладені в основу вироку, надумані та сфальсифіковані, а докази, що виправдовують його, суд не взяв до уваги, чим порушив вимоги п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК.

Засуджений зазначає, що апеляційний суд не перевірив його доводів щодо недопустимості таких доказів:

- знайдена у чужому будинку на чотирнадцятий день його затримання зброя ніколи йому не належала;

- знайдені у будинку речі не були відправлені на експертизу, попри його вимогу; не були пронумеровані та не внесені до протоколу обшуку;

- під час судового засідання були оглянуті рукавички іншого кольору, ніж ті, що були вилучені під час обшуку;

- обшук у нього вдома був незаконним, оскільки їх було два: без камер і понятих та через деякий час законний, із залученням понятих та з відеофіксацією, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_18 , яка була понятою, а також відеозаписом із камери спостереження у будинку. Вилучені під час обшуку речі не мали жодної ідентичності з місцем вчинення злочину;

- обшук автомобіля було проведено двічі 01 лютого 2019 року і цього ж дня його було вилучено, а дозвіл на обшук був отриманий через 8 днів;

- надані прокурором відеозаписи не відповідають дійсності, зафіксовані на них автомобілі інших марок, ніж у нього, а номерні знаки не показано;

- телефон йому також не належить і ніколи не належав. Свої телефони і номери він віддав поліції на першу вимогу;

- шип з колеса не відповідає по формі тим, що перебувають у колесах, які йому належать, його автомобіль в день вчинення злочину не виїжджав з села, а тому він не міг загубити шип на місці вчинення злочину. У нього задньопривідна машина і всі шипи цілі;

- показання сина загиблого неправдиві і суперечливі, непослідовні, оскільки він змінив їх.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні засуджений та його захисники підтримали викладені в касаційних скаргах вимоги та просили їх задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення вимог касаційних скарг, просив залишити оскаржені судові рішення без зміни.

Інших учасників судового провадження було повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, у судове засідання вони не з`явилися, клопотань про особисту участь або відкладення судового засідання від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, під час встановлення яких Суд має керуватися приписами статей 412-414 вказаного Кодексу.

При цьому, як передбачено у ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами попередніх інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної із обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення в цілому.

Отже, доводи у касаційних скаргах, де сторона захисту посилається на окремі висновки експертів, показання окремих свідків та потерпілого, заперечує фактичні обставини, встановлені судом та відстоює версію подій за власною оцінкою окремих доказів на предмет їх достовірності, не може бути предметом касаційного розгляду з огляду на приписи ст. 433 КПК.

Натомість Суд розглядає посилання на порушення приписів ст. 94 КПК чи інших норм цього Кодексу, які визначають правила оцінки судами попередніх інстанцій доказів як належних та допустимих у їх сукупності та взаємозв`язку, проте не вважає їх обґрунтованими.

Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також у рішенні має бути наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 374 КПК у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Положеннями ст. 94 КПК встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Наведені приписи закону свідчать про те, що суд оцінює висунуте обвинувачення з позиції підтвердження (непідтвердження) доказами, оціненими за правилами ст. 94 КПК, обставин, які за ст. 91 цього Кодексу підлягають доказуванню, і за встановленими фактичними обставинами суд застосовує закон України про кримінальну відповідальність, чим підтверджує або спростовує припущення (твердження) слідчого (прокурора), викладене в обвинувальному акті.

Як убачається з вироку та матеріалів справи, висновок місцевого суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК, зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК щодо тих доказів, які покладено в обґрунтування ухваленого судом рішення, детально з`ясовано всі обставини, що належать до предмета доказування за приписами ст. 91 КПК, які підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами, оціненими відповідно до правил ст. 94 цього Кодексу та з дотриманням інших вимог кримінального процесуального законодавства. Ці докази в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Вирок місцевого суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК, оскільки суд першої інстанції належним чином умотивував своє рішення про визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, послався на докази, правильність оцінки яких, серед іншого, на предмет достовірності була перевірена апеляційним судом, який не встановив порушень і належно вмотивував свій висновок про дотримання місцевим судом правил, встановлених ст. 94 КПК, з урахуванням чого обґрунтованим є висновок, що в цьому кримінальному провадженні досліджено достатньо належних, достовірних та допустимих доказів, на підставі яких ухвалено законне і обґрунтоване рішення, а тому є безпідставними посилання сторони захисту на те, що докази поза розумним сумнівом не доводять винуватості засудженого.

Виходячи із завдань і загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

За результатами перегляду кримінального провадження і обґрунтованості висновків місцевого суду, апеляційний суд дотримався вказаних вище приписів кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст. 370, ч. 2 ст. 420 КПК вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення. У вироку суду апеляційної інстанції має бути зазначений зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційних скарг, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційних скарг.

На переконання колегії суддів суду касаційної інстанції, оскаржений вирок відповідає вказаним вимогам кримінального процесуального закону.

Суд апеляційної інстанції в межах, установлених ст. 404 КПК, і у визначеному ст. 405 цього Кодексу порядку переглянув кримінальне провадження та частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора, задовольнив скаргу потерпілого та відмовив в задоволенні вимог апеляційних скарг захисника та обвинуваченого.

За позицією об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 квітня 2023 року у справі № 537/984/20 (провадження № 51-1747кмо22), в основі апеляційного перегляду судового рішення лежить перевірка його обґрунтованості й законності, задля чого апеляційний суд наділений відповідними процесуальними можливостями, ключовою із яких є перевірка повноти і правильності встановлення судом першої інстанції обставин кримінального провадження за результатами дослідження та оцінки доказів.

Водночас лише в тій ситуації, коли суд апеляційної інстанції вбачає, що доводи в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження виглядають обґрунтованими та потребують перевірки, він таку перевірку здійснює шляхом повторного дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст. 404 КПК.

Враховуючи наведене, за оцінкою доводів касаційних скарг засудженого та захисника колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав до застосування приписів п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, оскільки в аспекті вирішення питання про дотримання судом апеляційної інстанції вимог статей 404, 405 КПК не встановив таких порушень вимог закону, які перешкодили чи могли перешкодити апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення за оцінкою відповідних доводів розглянутих ним скарг.

Доводи касаційних скарг про недоведеність винуватості засудженого поза розумним сумнівом не знайшли свого підтвердження за касаційним переглядом оскаржених вироків судів попередніх інстанцій.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК, дослідивши показання обвинуваченого, потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_19 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_33 , ОСОБА_17 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_18 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , старшого о/у в ОВС УКР ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_44 як спеціаліста, та письмові докази і документи, серед яких протокол огляду від 31 січня 2019 року, висновок судово-балістичної експертизи від 18 лютого 2019 року № 254, акт судово-медичного дослідження трупа, розпочатого 01 лютого 2019 року та закінченого 07 березня 2019 року № 92, висновок експерта № 92/1, виконаний з 07 по 15 березня 2019 року, висновок експерта № 48, виконаний з 18 лютого по 04 березня 2019 року, висновок експерта № 46, виконаний з 18 лютого по 04 березня 2019 року, протокол огляду місця події від 01 лютого 2019 року, протоколи огляду від 02 лютого 2019 року, висновок експерта від 14 лютого 2019 року № 237, протокол слідчого експерименту від 02 лютого 2019 року, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02 лютого 2019 року, протокол обшуку від 01 лютого 2019 року, протокол огляду від 02 лютого 2019 року, протокол огляду фотозображень від 13 лютого 2019 року, протоколи огляду відеозаписів від 11 лютого 2019 року, протокол додаткового огляду місця події від 02 лютого 2019 року, протокол огляду від 07 лютого 2019 року, висновки експертів від 18 лютого 2019 року № 116/Кр, від 29 березня 2019 року № 267/Кр, протокол огляду предмету від 01 лютого 2019 року, протокол огляду від 02 лютого 2019 року, аналітичну довідку, складену старшим о/у в ОВС УКР ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_45 , на доручення слідчого СВ Кременчуцького РВП ГУНП в Полтавській області за № 1193/115/109-2019 від 02 лютого 2019 року, протокол пред`явлення речей для впізнання від 03 лютого 2019 року, висновок експерта від 19 березня 2019 року № 49, висновок експерта від 22 квітня 2019 року № 26, висновок експерта молекулярно-генетичної експертизи від 21 червня 2019 року № 9/353СЕ-19, висновок експерта від 28 лютого 2019 року № 329/15, висновок експерта № 44, виконаний з 18 по 25 лютого 2019 року, висновок експерта від 18 лютого 2019 року № 31, висновок експерта від 19 лютого 2019 року № 32, протокол обшуку від 01 лютого 2019 року, висновок експерта від 13 червня 2019 року № 792.

Оцінивши досліджені докази з точки зору їх належності й допустимості, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що всі докази доповнюють один одного та у своїй сукупності підтверджують вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 з корисливих мотивів умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_14 , а тому його дії правильно кваліфіковані за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, а також підтверджують, що ОСОБА_8 незаконно зберігав вогнепальну зброю, а тому його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду за апеляційними скаргами прокурора, законного представника потерпілих, обвинуваченого та його захисників, дійшов переконання про те, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК, за обставин, встановлених судом першої інстанції, є правильним, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, а доводи сторони захисту про відсутність доказів причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень не є обґрунтованими.

Так, суд обґрунтовано взяв до уваги, що за показаннями неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 , який є сином ОСОБА_14 та був допитаний судом в присутності матері та захисника, у 2017 році в с. Жуки Глобинського району у домоволодінні ОСОБА_8 батько ОСОБА_14 надав ОСОБА_8 в борг грошові кошти в сумі 25000 дол. США., про що ОСОБА_8 написав боргову розписку. Спочатку ОСОБА_8 своєчасно сплачував батьку ОСОБА_14 відсотки за користування грошовими коштами. Потім ОСОБА_8 побили, він лікувався у лікарні. ОСОБА_14 допоміг ОСОБА_8 і дав гроші на лікування. В подальшому в присутності ОСОБА_12 його батько ОСОБА_14 ще неодноразово давав ОСОБА_8 грошові кошти, але без розписок. Батько ОСОБА_14 казав сину ОСОБА_12 , що дав ОСОБА_8 в борг грошові кошти на загальну суму близько 80000 дол. США. Після чого ОСОБА_8 перестав віддавати батьку позичені грошові кошти та відсотки. Батько ОСОБА_14 нервував з приводу того, що ОСОБА_8 не повернув йому грошові кошти, з цих підстав вони розмовляли між собою на підвищених тонах. Батько ОСОБА_14 заздалегідь домовлявся з ОСОБА_8 про те, що в кінці січня останній повинен повернути йому кошти. Вони заздалегідь домовилися про зустріч 30 січня 2019 року, проте зустріч перенесли, оскільки це був день народження сестри ОСОБА_11 . ОСОБА_12 знав, що батько домовлявся з ОСОБА_8 про зустріч 31 січня 2019 року о 19:30 на дорозі біля с. Соснівка навпроти зупинки «Аеродром». 31 січня 2019 року близько 19:00 ОСОБА_46 розмовляв з батьком по телефону. ОСОБА_14 сказав йому, що зараз затримується, оскільки чекає ОСОБА_8 . ОСОБА_12 продовжував чекати батька і телефонував йому, але телефон вже не відповідав. Пізніше вони дізналися, що його батька ОСОБА_14 вбили.

Також потерпілий ОСОБА_12 під час слідчого експерименту від 02 лютого 2019 року показав домоволодіння, куди вони з батьком їздили у 2017 році, де ОСОБА_14 надав ОСОБА_8 грошові кошти на суму 25000 дол. США, про що ОСОБА_8 написав розписку. Крім того, потерпілий ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_8 , як особу, якій ОСОБА_14 надав грошові кошти під розписку.

Свідок ОСОБА_11 повідомила, що ОСОБА_14 багато спілкувався з сином, навчав сина ОСОБА_12 вести бізнес, постійно брав його з собою на зустрічі у справах. ОСОБА_11 востаннє бачила ОСОБА_14 30 січня 2019 року. Наступного дня 31 січня 2019 року вони дзвонили один одному, але ОСОБА_14 не приїхав до них на вечерю, оскільки необхідно було вирішити бізнес-питання. ОСОБА_11 розмовляла по телефону з ОСОБА_14 востаннє 31 січня 2019 року приблизно о 19 годині. При цьому ОСОБА_14 сказав, що він зараз на трасі неподалік від свого будинку, чекає чоловіка на ім`я ОСОБА_47 . Близько 20 години ОСОБА_11 знов зателефонувала ОСОБА_14 , але він не відповідав. ОСОБА_11 також була обізнана, що ОСОБА_14 надав в борг грошові кошти чоловіку, який їх не повернув вчасно. ОСОБА_14 розраховував на повернення цих грошових коштів в кінці січня, оскільки обіцяв їм на ці кошти поїхати разом на відпочинок за кордон. Вказала, що влітку 2018 року, коли вони жили у ОСОБА_14 в с. Соснівка, бачила, як на дешевому старому автомобілі до них приїжджав ОСОБА_8 та ОСОБА_14 сказав їй, що у цього чоловіка проблеми з грошима, з землею, його побили, треба йому допомогти. Зі слів ОСОБА_14 їй було зрозуміло, що її чоловік вже надавав гроші ОСОБА_8 . Проте вона не знала суму цього боргу.

Потерпіла ОСОБА_9 у своїх показаннях повідомила суду, що у грудні 2018 року батько розповів їй, що дав в борг грошові кошти на загальну суму близько 80000 доларів США чоловіку на ім`я ОСОБА_47 , який має власну ферму та розводить свійських тварин для виробництва м`яса. Проте ОСОБА_47 не повернув вчасно грошові кошти близько 20000 доларів США. 30 січня 2019 року був день народження та батько ОСОБА_14 з братом ОСОБА_12 приїжджали її вітати у кафе, де вона відпочивала з подругами. Тоді батько сказав їй, що в кінці січня у нього буде зустріч з тим чоловіком на ім`я ОСОБА_47 з приводу повернення боргу. Так, вона зрозуміла, що зустріч батька з боржником ОСОБА_48 відбудеться 31 січня 2019 року. У цей день вона як і завжди неодноразово спілкувалася з батьком по телефону. Проте 31 січня 2019 року приблизно о 21:45 їй зателефонували працівники поліції з питанням: «хто керує її автомобілем «Hyundai». Вона відповіла, що цим автомобілем керує лише її батько. Тоді працівники поліції повідомили, що в цьому авто виявили труп чоловіка.

Суд апеляційної інстанції за перевіркою доводів про неправильну оцінку доказів місцевим судом, які в цій частині аналогічні доводам касаційних скарг сторони захисту, дійшов вмотивованого висновку про те, що місцевий суд правильно виходив із того, що вказані показання підтверджуються протоколом обшуку від 01 лютого 2019 року, проведеного у кімнаті житлового будинку в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_4 , що належало ОСОБА_14 , де виявлено розписку, написану 29 квітня 2017 року від імені ОСОБА_8 про отримання від ОСОБА_14 в позику 25000 дол. США строком на 1 рік. Вказана розписка визнана речовим доказом та зберігається у справі.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що на досудовому розслідуванні неповнолітній ОСОБА_12 не давав слідчому таких показань, то місцевий суд обґрунтовано виходив із того, що з огляду на положення ст. 23 КПК відсутні підстави вважати неправдивими показання потерпілого, оскільки вони узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , підтверджені об`єктивними доказами, зокрема, інформацією про здійснені останніми телефонні дзвінки, протоколом слідчого експерименту від 02 лютого 2019 року, протоколом впізнання особи від 02 лютого 2019 року, протоколом обшуку будинку ОСОБА_14 від 01 лютого 2019 року, де вказано, що виявлено боргові зобов`язання ОСОБА_8 . Під час допиту вказаних учасників вони попереджалися судом про кримінальну відповідальність і підстав недовіряти таким показанням потерпілих і свідка у суду немає.

Погоджуючись із вказаними висновками місцевого суду, апеляційний суд вмотивовано послався на практику Верховного Суду, за якою докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні рішення судом.

Щодо доводів сторони захисту про недостовірність показань потерпілого ОСОБА_12 , Суд нагадує, що відповідно до ст. 433 КПК вирішення питання достовірності доказів для встановлення факту, на доведення якого вони надані, є перш за все задачею судів попередніх інстанцій і в цій справі Суд не вбачає підстав ставити під сумнів висновки судів щодо фактів, які підлягають доказуванню в цьому провадженні.

Також Суд звертає увагу на те, що ст. 384 КК встановлює запобіжники стосовно недоброчесних потерпілих і свідків, які полягають в тому, що особа несе відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Крім того, перехресний допит цих осіб дає можливість сторонам кримінального провадження викривати їх на недостовірності у показаннях, а також подавати інформацію щодо недоброчесності учасника судового розгляду і введення суду в оману.

У цьому провадженні такі процесуальні гарантії були дотримані. Підстав для дачі потерпілим неправдивих показань з метою обмови засудженого судами не встановлено, не наведено їх і в касаційних скаргах. Про недотримання правил допиту в суді, зокрема перехресного, потерпілих чи свідків, в касаційних скаргах не йдеться.

Сам факт того, що ОСОБА_14 дійсно надавалися ОСОБА_8 кошти в борг, сторона захисту не заперечує.

Отже, судами попередніх інстанцій з наведенням переконливих мотивів, які спираються на належну оцінку доказів, встановлено, що ОСОБА_14 уклав з ОСОБА_8 договір позики від 29 квітня 2017 року на суму 25000 дол. США, строк повернення позики - 1 рік. ОСОБА_8 не виконав своїх зобов`язань за договором позики, не повернув вказані грошові кошти в сумі 25000 дол. США. Наявність у позикодавця ОСОБА_14 боргової розписки позичальника ОСОБА_8 підтверджує невиконання останнім своїх зобов`язань з повернення грошових коштів, отриманих у позику.

За встановлених судами обставин, небезпідставним є їх висновки про доведеність того, що ОСОБА_8 мав корисливий мотив для умисного вбивства ОСОБА_14 , а саме прагнув уникнути виконання своїх зобов`язань за договором позики від 29 квітня 2017 року, не повертати отримані грошові кошти в сумі 25000 дол. США.

За протоколом огляду від 02 лютого 2019 року судами встановлено, що на відеореєстраторі, вилученому 01 лютого 2019 року в ході обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , є відео з вказаного домоволодіння (подвір`я, під`їзду до подвір`я, паркану, яким огороджено домоволодіння), де мешкає ОСОБА_8 з сім`єю, на якому відображено, як 31 січня 2019 року о 14:34 ОСОБА_8 виїжджає з господарства на автомобілі «Нісан ПрімаСтар» за кермом, при цьому дружина ОСОБА_49 залишається вдома.

О 15:50 ОСОБА_8 повертається до свого домогосподарства, керуючи автомобілем «Нісан ПрімаСтар».

О 16:03 ОСОБА_8 , одягнутий в темний комбінезон, разом з дружиною ОСОБА_49 виїжджає з господарства на автомобілі «Нісан ПрімаСтар».

О 17:18 дружина ОСОБА_49 разом з дитиною заїхала на територію свого домогосподарства на автомобілі «Нісан ПрімаСтар».

О 17:21 ОСОБА_8 приїхав до свого домогосподарства на автомобілі ВАЗ-2104, д.н.з. НОМЕР_1 , зайшов до будинку на 30 секунд і знову повернувся до автомобіля. О 17:43 останній сів у автомобіль ВАЗ-2104, д.н.з. НОМЕР_1 , та виїхав зі свого домогосподарства.

О 20:55:27 ОСОБА_8 пішки заходить до свого домогосподарства в іншому одязі, без автомобіля.

Згідно з протоколом огляду відеозапису від 11 лютого 2019 року, оглянуто відеозапис з камери, на якому зафіксовано автомобіль, за зовнішніми ознаками схожий на ВАЗ-21043, який належить ОСОБА_8 , що о 17:52:23 31 січня 2019 року прямує по вул. Гагаріна, від вул. Центральна м. Глобине в напрямку с. Пустовітове Глобинського району. Після чого зникає з виду камери зовнішнього спостереження о 17:52:25 31 січня 2019 року.

За протоколом огляду відеозапису від 11 лютого 2019 року, оглянуто відеозапис з камери, на якому зафіксовано автомобіль, за зовнішніми ознаками схожий на ВАЗ-21043, синього кольору, який належить ОСОБА_8 , що о 19:03:14 31 січня 2019 року з`являється на відеозаписі камери зовнішнього спостереження, що по вул. Лесі Українки в м. Кременчуці. Цей автомобіль рухається в напрямку мікрорайону «Молодіжне» у м. Кременчуці, після чого зникає з виду камери зовнішнього спостереження о 19:03:14 31 січня 2019 року.

Згідно з протоколом огляду відеозапису від 11 лютого 2019 року, оглянуто відеозапис з камери, на якому зафіксовано автомобіль, за зовнішніми ознаками схожий на ВАЗ-21043, що належить ОСОБА_8 , який о 20:24:20 31 січня 2019 року прямує до перехрестя поблизу автостанції у с. Глобине (на відео автостанція знаходиться праворуч від автомобіля).

Потім цей автомобіль о 20:24:26 31 січня 2019 року на перехресті поблизу автостанції у м. Глобине увімкнув укажчик повороту ліворуч та виконав поворот ліворуч у напрямку с. Жуки Глобинського району. Після чого зникає з виду камери зовнішнього спостереження о 20:24:32 31 січня 2019 року.

За аналітичною довідкою у кримінальному провадженні № 0000064 від 01 лютого 2019 року, в ході опрацювання інформації про зв`язок абонентського номеру потерпілого ОСОБА_14 встановлено, що 31 січня 2019 року в день вчинення злочину ОСОБА_14 перебував в зоні дії базових станцій, які знаходяться за адресою його місця мешкання: АДРЕСА_5 , - азимут 110о, основне місце його перебування.

31 січня 2019 року о 19:14 на абонентський номер потерпілого ОСОБА_14 НОМЕР_3 надійшов вхідний дзвінок з номеру НОМЕР_4 імеі: НОМЕР_5 , тривалість розмови 39 сек., місце перебування абонента - Кременчуцький район, м. Потоки, Птахофабрика «Росія» (аз. 270 о) - місце злочину.

Після цього 31 січня 2019 року о 19:16 потерпілий ОСОБА_14 зателефонував на абонентський номер свого сина ОСОБА_12 НОМЕР_6 . Потім переміщується в ту ж зону дії базових станцій абонентського номеру НОМЕР_4 , а саме Кременчуцький район, м. Потоки, Птахофабрика «Росія» (аз. 270 о) - місце виявлення автомобіля з трупом потерпілого ОСОБА_14 .

Встановлено, що останнім контактом потерпілого ОСОБА_14 перед сином ОСОБА_50 був з абонентського номеру НОМЕР_4 , який також був зафіксований в зоні дії базових станцій на місці вчинення злочину.

Встановлено, що абонентський номер НОМЕР_4 був активований лише один день 31 січня 2019 року. В період з 15:08 до 15:17 в мобільному терміналі імеі: НОМЕР_5 , базова станція оператора зв`язку м. Глобине, вул. Центральна, 226, азимут 75 о. При активації сім-картки НОМЕР_4 було зафіксовано нульовий вихідний дзвінок на номер НОМЕР_7 , власниця ОСОБА_51 , її син ОСОБА_52 .

31 січня 2019 року о 19:14 абонентський номер НОМЕР_4 вже фіксувався в зоні дії базових станцій оператора зв`язку, а саме Кременчуцький район, м. Потоки, Птахофабрика «Росія» - місце виявлення автомобіля з трупом потерпілого ОСОБА_14 .

Мобільний телефон імей: НОМЕР_5 , в якому була активована сім-картка НОМЕР_4 є «Samsung C 3322» імеі: НОМЕР_5 , у якому до 22 грудня 2018 року було зафіксовано роботу таких сім-карт: НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , власником та користувачем яких є ОСОБА_8 .

Під час аналізу встановлено, що одна із належних ОСОБА_8 сім-карт НОМЕР_8 при фіксації 31 січня 2019 року з 14:48 до 15:13 у мережі мобільного зв`язку повністю співпала з координатами місця активації сім-картки НОМЕР_4 , яка була активована 31 січня 2019 року в період з 15:08 до 15:17.

ОСОБА_8 з абонентського номеру НОМЕР_11 неодноразово контактував з потерпілим ОСОБА_14 , абонентський номер НОМЕР_3 .

Під час активації абонентського номеру НОМЕР_4 , абонентські номери ОСОБА_8 НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 фіксуються тією ж базовою станцією в м. Глобине, вул. Центральна, 226, азимут 75 о, тоді як типовою базовою станцією для його номерів є м. Глобине, вул. Незалежності, 1А, азимут 240 о (основне місце перебування).

На момент вчинення злочину місцезнаходження абонентських номерів ОСОБА_8 НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 - невідоме, оскільки з`єднання відсутні, термінали вимкнені, що є нетиповим. Після затримання ОСОБА_8 у нього було виявлено та вилучено мобільні термінали: «XiaomiRedmi 6A» imei: НОМЕР_12 / НОМЕР_13 з абонентськими номерами НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , «SamsungMetro 312» imei: НОМЕР_14 з абонентським номером НОМЕР_9 , «XiaomiRedmiNote 4Х» imei: НОМЕР_15 з абонентським номером НОМЕР_8 . Місце знаходження мобільного терміналу «Samsung C 3322» імеі: НОМЕР_5 , в якому фіксувалася сім-картка НОМЕР_4 , - не встановлено.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_24 вказала, що під час пред`явлення речей для впізнання 03 лютого 2019 року, мобільний телефон «Samsung Duos», чорного кольору, модель GT-С3322і, вона впізнала як модель телефону, який схожий на телефон, яким раніше користувався ОСОБА_8 .

У своїх показанням ОСОБА_8 зазначав, що він дійсно мав такий телефон, але оскільки він зламався у 2018 році, він його викинув.

Отже, з досліджених доказів, оглянутих мобільних телефонів та інформації кінцевих обладнань споживачів телекомунікаційних послуг абонентськими номерами та ІМЕІ мобільних терміналів, суди зробили правильний висновок, що ОСОБА_8 користувався мобільними телефонами Samsung C3322 IMEI (duos): НОМЕР_5 , а також мобільними телефонами IMEI (duos): НОМЕР_14 , IMEI (duos): НОМЕР_16 з сім-картками операторів мобільного зв`язку: НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , що ОСОБА_8 з абонентського номеру НОМЕР_11 неодноразово контактував з потерпілим ОСОБА_14 , абонентський номер НОМЕР_3 . ОСОБА_14 повідомляв своїй сім`ї (сину ОСОБА_53 та доньці ОСОБА_54 ), що ввечері 31 січня 2019 року у нього відбудеться зустріч з ОСОБА_8 з приводу повернення боргу.

31 січня 2019 року о 12:53 ОСОБА_14 зателефонував ОСОБА_8 на номер телефону НОМЕР_11 , між ними відбулася розмова 32 сек., після чого ОСОБА_8 поїхав з с. Жуки у м. Глобине, де користувався банкоматом АТ КБ «ПриватБанк».

За протоколом огляду фотозображень від 13 лютого 2019 року, слідчий у присутності понятих оглянув фотозображення з камер банкомату ПАТ КБ «ПриватБанк», що розташований за адресою: Полтавська область, Глобинський район, м. Глобино, вул. Виноградна 224, що були надані керівництвом відділення банку на його запит. Встановлено, що на фото зображена особа, за зовнішніми рисами обличчя схожа на ОСОБА_8 , який 31 січня 2019 року в період часу з 15:20:54 по 15:21:05 з картки ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснює операції на вказаному банкоматі з власними грошовими коштами, а потім зникає з поля зору камер.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні визнавав факт, що в цей час 31 січня 2019 року він знімав грошові кошти у вказаному банкоматі в м. Глобино.

При цьому, 31 січня 2019 року о 15 год. 08 хв. 49 сек. базова станція за адресою: м. Глобине, вул. Центральна, 226/75о в мобільному телефоні ОСОБА_8 Samsung C3322 IMEI (duos): НОМЕР_5 була активована сім-карта мобільного оператора НОМЕР_4 . В цей же час 31 січня 2019 року з 14:48 до 15:13 інші належні ОСОБА_8 сім-карти НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 були зафіксовані в мережі мобільного зв`язку з координатами місця активації сім-картки НОМЕР_4 .

З наведеного суди небезпідставно вбачали, що саме ОСОБА_8 активував мобільний телефон Samsung C3322 IMEI (duos): НОМЕР_5 , з сім-карткою НОМЕР_4 , а його твердження про те, що він раніше викинув на смітник вказаний телефон, є неправдивими.

Потім, повернувшись до с. Жуки 31 січня 2019 року о 17:05, ОСОБА_8 з номера НОМЕР_11 зателефонував ОСОБА_14 , між ними відбулася розмова тривалістю 11 сек. Після чого, ОСОБА_8 відімкнув усі свої мобільні телефони, що є виключним (нетиповим) випадком для нього, що встановлено з інформації операторів мобільного зв`язку та підтверджено самим обвинуваченим в судовому засіданні, коли він стверджував, що постійно перебуває на мобільному зв`язку для організації бізнесу.

О 17:43 ОСОБА_8 сів до автомобіля ВАЗ-2104, д.н.з. НОМЕР_1 , та поїхав зі свого домогосподарства з с. Жуки.

ОСОБА_14 повідомив колишній дружині ОСОБА_11 , що не приїде вечеряти, повідомив своєму сину ОСОБА_53 , що ввечері 31 січня 2019 року приблизно о 19 годині не зможе поїхати з ним у спортзал, бо має зустрітися з ОСОБА_8 з приводу повернення боргу.

Цей факт, що ОСОБА_14 домовився з ОСОБА_8 про зустріч 31 січня 2019 року приблизно о 19 годині, яку він і очікував, об`єктивно підтверджено також тим, що ОСОБА_14 телефонував ОСОБА_8 на відомий йому номер телефону НОМЕР_11 о 19:01, 19:02, 19:03, 19:03, 19:08, проте зв`язок не відбувся з тих підстав, що вказаний номер був вимкнений. У цей момент ОСОБА_14 знаходився в зоні дії базової станції за адресою: АДРЕСА_5 .

ОСОБА_14 перестав телефонувати ОСОБА_8 на відомий йому номер лише після того, як о 19:14 отримав вхідний дзвінок з номера НОМЕР_4 і між ними відбулася розмова протягом 38 сек. З наведеного суд вбачав, що ОСОБА_14 поспілкувався саме з ОСОБА_8 по телефону НОМЕР_4 з приводу зустрічі для повернення грошових коштів. 31 січня 2019 року о 19:14 абонентський номер НОМЕР_4 вже фіксувався в зоні дії базових станцій оператора зв`язку Кременчуцького району, м. Потоки, Птахофабрика «Росія».

Після отримання дзвінка о 19:14 з мобільного телефону НОМЕР_4 , яким користувався ОСОБА_8 , ОСОБА_14 змінив напрямок свого руху, та поїхав з вул. Мічуріна в м. Кременчук на 96 км автодороги «Полтава-Олександрія, поблизу с.Потоки Кременчуцького району Полтавської області, що перебуває в зоні дії базових станцій оператора зв`язку, а саме Кременчуцький район, м. Потоки, Птахофабрика «Росія», тобто на місце фіксації абонентського номеру НОМЕР_4 , де приблизно о 20:00 працівниками поліції було виявлено труп ОСОБА_14 .

За висновком експерта від 18 лютого 2019 року № 116/Кр, досліджено наданий гіпсовий зліпок зі слідами протектора шини транспортного засобу, який вилучений під час огляду місця скоєння злочину 31 січня 2019 року, а також 4 колеса марки «Tunga Nordway2» з параметрами 175/70 R-13, вилучені з автомобіля ОСОБА_8 ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 . У результаті порівняння встановлені їх співпадіння за загальними ознаками (формою, типом рельєфного малюнку, розмірних характеристик окремих елементів малюнку та їх взаєморозташуванням) малюнку в сліді протектору шини транспортного засобу, зафіксованого у наданому на експертизу гіпсовому зліпку та малюнків протектору шин досліджуваних коліс, експерт зробив висновки, що слід транспортного засобу, зафіксований у наданому на експертизу гіпсовому зліпку, придатний для встановлення групової належності шини, що його залишила. Слід транспортного засобу, зафіксований у наданому на експертизу гіпсовому зліпку, міг бути залишений як шинами наданих на експертизу коліс, так і колісами із аналогічним малюнком протектора шини.

За висновком експерта від 29 березня 2019 року № 267/Кр встановлено, що експерту на дослідження надані 4 колеса марки «Tunga Nordway2» з параметрами 175/70 R-13, вилучені з автомобіля ОСОБА_8 ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_17 , а також металевий предмет, схожий на шип для автомобіля шини, виготовлений із металу сірого кольору, який складається з якоря, корпусу шипа та твердосплавної серцевини, що був виявлений та вилучений 02 лютого 2019 року під час проведення додаткового огляду місця події.

У результаті порівняння наданого на експертизу шипа, виявленого на місці вчинення вбивства ОСОБА_14 , та шипів, експериментально видалених із досліджуваного колеса, вилученого з автомобіля ОСОБА_8 ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_1 , встановлено їх співпадіння за такими загальними ознаками як форма та розміри основних його елементів і частин, ступінь зносу шипа, колір матеріалу, з якого він виготовлений та сам матеріал виготовлення шипа (візуально). При порівнянні між собою досліджуваних та експериментально отриманих посадочних місць шипів (у розрізі), встановлено їх співпадіння за такими загальними ознаками як форма посадочного місця та дрібні пошкодження, що відобразилися на зовнішній частині посадочного місця (на рівні з робочою поверхнею шини). Співпадіння лише загальних ознак не виключають можливість того, що наданий на експертизу шип та досліджувана шина раніше могли складати єдине ціле (складений предмет).

З наведеного вбачаються обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій, що 31 січня 2019 року о 14:34 ОСОБА_8 виїжджав у м. Глобино з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого цього ж дня в період з 15:20:54 по 15:21:05 ОСОБА_8 здійснив операції з грошовими коштами в банкоматі ПАТ КБ «ПриватБанк», що розташований за адресою: Полтавська область, Глобинський район, м. Глобино, вул. Виноградна 224. Надалі ОСОБА_8 повернувся до місця свого проживання о 17:21 на автомобілі ВАЗ-2104, д.н.з, НОМЕР_18 , зайшов до свого будинку. О 17:43 ОСОБА_8 сів до автомобіля ВАЗ-2104, д.н.з. НОМЕР_1 , синього кольору та поїхав зі свого домогосподарства, при цьому, камери відеоспостереження на дорогах спочатку в напрямку з с. Жуки Глобинського району до м. Кременчука, а потім у зворотному напрямку зафіксували рух транспортного засобу моделі ВАЗ-2104 темного кольору в період часу з 17:52 по 20:24.

Суд вмотивовано визнав доведеним, що 31 січня 2019 року у вечірній час ОСОБА_8 приїжджав на своєму автомобілі BA3-21043, д.н.з. НОМЕР_1 , з с. Жуки Глобинського району на 96 км автодороги Полтава-Олександрія, поблизу с. Потоки Кременчуцького району Полтавської області, де виявлений труп ОСОБА_14 . У ОСОБА_8 заздалегідь виник прямий умисел на вбивство ОСОБА_14 з корисливих мотивів, щоб не віддавати йому борг за договором позики. Для чого ОСОБА_8 заздалегідь домовився з ОСОБА_14 про зустріч з приводу повернення боргу. З метою упередження розкриття злочину, ОСОБА_8 вимкнув свої мобільні телефони, а на момент вбивства користувався спеціально для цього придбаною сім-карткою з новим номером, який в подальшому викинув. За допомогою заздалегідь придбаної сім-картки з новим номером телефону ОСОБА_8 викликав ОСОБА_14 у безлюдне місце для зустрічі, де умисно вбив останнього. Після чого ОСОБА_8 покинув місце скоєння злочину та повернувся додому в с. Жуки Глобинського району Полтавської області о 20:55:27 пішки, в іншому одязі, без автомобіля.

З огляду на вказане, враховуючи досліджені та оцінені судом докази та перевіривши правильність їх оцінки, апеляційний суд дійшов вмотивованого висновку, що місцевий суд правильно і повно встановив фактичні обставини того, що в момент вчинення кримінального правопорушення 31 січня 2019 року приблизно о 19:20 на 96 км автодороги «Полтава-Олександрія», поблизу с. Потоки Кременчуцького району Полтавської області потерпілий ОСОБА_14 зустрівся саме з ОСОБА_8 для вирішення питання про повернення боргу за укладеним між ними договором позики. ОСОБА_8 першим прибув на місце вчинення злочину, викликав на це місце ОСОБА_14 для зустрічі під приводом повернення грошових коштів. За викликом туди ж прибув ОСОБА_14 , змінивши свій напрямок руху, повідомивши рідним, що має зустріч саме з ОСОБА_8 , у темну пору доби прибув у безлюдне місце, де добровільно допустив у свій автомобіль ОСОБА_8 , який у подальшому приблизно о 19:30 на місці фіксації номеру НОМЕР_4 , яким він користувався, вчинив вбивство ОСОБА_14 .

Такі висновки місцевого суду колегія суддів апеляційного суду обґрунтовано визнала правильними та такими, що узгоджуються з дослідженими доказами, з чим погоджується і Верховний Суд, оскільки суди попередніх інстанцій проаналізували докази, надані стороною обвинувачення, зокрема показання потерпілих і свідків, оцінили висновки експертиз та навели розгорнуті аргументи, чому вони у сукупності доводять винуватість засудженого, чому суди дійшли висновку, що докази зібрані у відповідності з вимогами КПК, та обґрунтовано визнали їх належними, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, і допустимими, які не викликають сумнівів у їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам, об`єктивно узгоджуються між собою.

З наведених підстав Верховний Суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано відхилив твердження ОСОБА_8 про те, що на численних камерах відеоспостереження, розташованих в с. Жуки, зафіксовано, що 31 січня 2019 року у вечірній час він перебував у с. Жуки, не виїжджав за його межі, а тому не міг бути на місці, де сталося вбивство потерпілого ОСОБА_14 на автодорозі біля с. Потоки Кременчуцького району, а апеляційний суд вмотивовано погодився із такими висновкам місцевого суду.

Таку версію подій обвинувачений ОСОБА_8 висловив лише під час розгляду справи в суді, коли з моменту вбивства потерпілого ОСОБА_14 сплинуло 3 роки, а тому очевидно, що усі відеозаписи з камер спостереження, на нібито існуванні яких наполягала сторона захисту, на цей момент вже були знищені.

Разом із тим, під час досудового розслідування ОСОБА_8 не заявляв слідчому чи прокурору про можливість підтвердити його алібі шляхом отримання відеозаписів з відомих йому численних камер спостереження в с. Жуки. Незважаючи на те, що інтереси ОСОБА_8 представляли два захисника, стороною захисту не було виявлено відеозаписів на підтвердження алібі обвинуваченого ОСОБА_8 , хоча відповідно до статей 22, 42, 47, 93 КПК сторона захисту має права на збирання та подання до суду доказів. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність таких доводів обвинуваченого ОСОБА_8 з урахуванням сукупності досліджених доказів під час судового слідства.

До того ж суд взяв до уваги, що твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що на момент вбивства 31 січня 2019 року у вечірній час близько 19:30 він перебував на своїй фермі у с. Жуки Глобинського району, перевіряючи роботу працівників, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_23 , який працював у ОСОБА_8 на фермі, та повідомив суду, зокрема, що 31 січня 2019 року він разом з племінником ОСОБА_8 - ОСОБА_55 та ОСОБА_56 працювали на фермі з 08 до 20 години, годували биків та чистили у них. У цей день ОСОБА_23 не бачив ОСОБА_8 на фермі. Близько 14 години ОСОБА_23 разом з ОСОБА_55 та ОСОБА_56 протягом 20 хвилин їздили по с. Жуки на синьому ВАЗ-2104 в магазин придбати їжу на обід, а потім повернулися на ферму та продовжили працювати. ОСОБА_23 бачив, що синій ВАЗ-2104 в той день стояв біля ферми, але він за ним не спостерігав, лише кожні 2 години виходив на вулицю курити та бачив цей автомобіль біля ферми. Після 20 години вони пішли додому. Наступного дня 01 лютого 2019 року ОСОБА_23 разом з іншими працівниками працював у ОСОБА_8 в домоволодінні, рубали дрова. У цей день до ОСОБА_8 приїхали працівники поліції та заарештували його.

Отже, безпідставними є твердження захисника у касаційній скарзі про те, що у даному кримінальному провадженні жодних версій щодо обставин смерті ОСОБА_14 засуджений не висував, а суди не надали належної правової оцінки доказам, що виправдовують ОСОБА_8 . Водночас колегія суддів зважає на те, що захисник не вказує в касаційній скарзі, про які саме докази йдеться, і його твердження носять узагальнений абстрактний характер в цій частині.

Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про безпідставність доводів сторони захисту про недопустимість як доказу протоколу обшуку за місцем проживання ОСОБА_14 через те, що під час цієї слідчої дії були вилучені лише документи щодо боргових зобов`язань ОСОБА_8 . Як обґрунтовано зазначив апеляційний суд, відповідно до чинного законодавства під час обшуку можуть бути вилучені документи, які мають значення для кримінального провадження, а також речі, вилучені законом з обігу, натомість не встановлено належного підґрунтя до відшукання та вилучення інших документів.

Обґрунтованим є і висновок апеляційного суду про безпідставність доводів сторони захисту щодо недопустимості протоколу обшуку в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 від 14 лютого 2019 року, з огляду на таке.

За протоколом від 14 лютого 2019 року, слідчим ОСОБА_57 проведено обшук з 12:24 до 16:15 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 , де в будинку виявлено сорочку картату з коротким рукавом фіолетового кольору, полімерний пакет з написом «Маркетопт», пару матерчатих рукавичок білого кольору, предмет, зовні схожий на обріз мисливської гладкоствольної рушниці, які поміщено до спецпакетів та опечатано.

Під час судового розгляду сторона захисту стверджувала, що протокол обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 є недопустимим доказом, оскільки для проведення такої слідчої дії не було запрошено користувачів домоволодіння. Місцевий суд обґрунтовано зазначив, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12 листопада 2019 року (провадження № 51-5452км18, справа № 644/11651/15-к), оскільки згідно зі ст. 236 КПК питання щодо присутності підозрюваного під час проведення обшуку вирішується за розсудом слідчого, відсутні підстави вважати недопустимим доказом протокол обшуку, проведеного за відсутності підозрюваного.

Також місцевий суд обґрунтовано відхилив твердження сторони захисту про те, що працівники поліції до початку обшуку 14 лютого 2019 року проникали у домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , яким користувався ОСОБА_8 , на їх спростування небезпідставно зазначив, що за показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_32 , які були понятими, на момент проведення обшуку лежав сніг, до проведення обшуку у дворі домоволодіння не було видно слідів на снігу, зазначені в протоколі процесуальні дії відповідали дійсності, проводилися в їх присутності.

На виконання судового доручення, наданого судом у порядку ст. 333 КПК, були допитані як свідки особи, що мешкають навколо будинку АДРЕСА_3 .

Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_34 повідомили, зокрема, що не бачили сторонніх людей у хаті до проведення в ній обшуку працівниками поліції.

Водночас свідок ОСОБА_24 , яка має з ОСОБА_8 спільну дитину, повідомила, що після затримання ОСОБА_8 01 лютого 2019 року до проведення обшуку 14 лютого 2019 року вона бачила, як у вказане домоволодіння приїздили невідомі чоловіки в цивільному одязі, ходили по двору, щось шукали з металошукачем. Не знає чи заходили ці чоловіки до самої хати, не знає чи були ті чоловіки працівниками поліції.

Оцінюючи наведені показання ОСОБА_24 , місцевий суд дійшов висновку, що з них не вбачається конкретної дати такої події, коли чоловіки ходили у дворі домоволодіння з металошукачем (під час обшуку працівники поліції також оглядали домоволодіння з металошукачем). ОСОБА_24 не могла впевнено стверджувати, що чоловіки, яких вона бачила, були саме працівниками поліції. Вона вказувала, що не бачила, як ті чоловіки безпосередньо заходили у будинок, де саме були виявлені рукавичка та вогнепальна зброя. Показання ОСОБА_24 у цій частині спростовуються показаннями інших допитаних у суді свідків ОСОБА_32 та ОСОБА_18 , які вказували, що на момент обшуку лежав сніг, а у дворі домоволодіння не було слідів до початку обшуку. Об`єктивних доказів як то відео чи фото на підтвердження факту, що працівники поліції до проведення обшуку заходили в будинок, яким користувався ОСОБА_8 , суду не надано.

За таких обставин, суд вмотивовано не встановив підстав вважати недопустимим доказом протокол обшуку від 14 лютого 2019 року за адресою: АДРЕСА_3 , а апеляційний суд обґрунтовано погодився з його висновками.

Під час апеляційного розгляду сторона захисту вказувала на недопустимість вказаного вище протоколу також через те, що процесуальна дія була проведена без захисника. Проте, як обґрунтовано зазначив апеляційний суд, положеннями ст. 236 КПК, яка діяла на момент проведення зазначеної слідчої дії, не було визначено вимоги щодо обов`язкової участі захисника, а також покладення зобов`язання на слідчого допустити адвоката до обшуку на будь-якому етапі його проведення. Запрошення для проведення слідчої дії потерпілого, підозрюваного, захисника, представника та інші учасники кримінального провадження вирішується на розсуд слідчого. З огляду на наведене та приписи ст. 5 КПК, порушень прав підозрюваного під час обшуку не допущено.

Щодо доводів засудженого про те, що попри його вимогу відшуканий обріз не був відправлений на експертизу, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду 24 березня 2022 року засуджений ОСОБА_8 подав клопотання про проведення експертизи в кримінальному провадженні з метою встановлення номеру обрізу гладкоствольної мисливської рушниці для встановлення її попереднього власника.

Ухвалою від 12 квітня 2022 року суд першої інстанції відмовив у задоволенні вказаного клопотання, належним чином мотивувавши своє рішення. В порушення ст. 332 КПК, в клопотанні обвинуваченого ОСОБА_8 не наведено наявності підстав, передбачених ст. 242 цього Кодексу, для призначення експертизи. До того ж в клопотанні не зазначено обставини, що мають значення для кримінального провадження, для з`ясування яких необхідно призначити експертизу. Також місцевий суд зазначив, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про призначення експертизи не відповідає положенням ч. 2 ст. 244 КПК, а саме: в клопотанні не зазначено короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання; правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; не викладено обставин, якими обґрунтовуються доводи клопотання; не вказано експерта, якого необхідно залучити, або експертну установу, якій необхідно доручити проведення експертизи; не зазначено вид експертного дослідження, що необхідно провести.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисники на виконання вимог ст. 244 КПК в обґрунтування підстав для призначення експертизи зазначили, що визначення номеру вогнепальної зброї необхідно для встановлення її попереднього власника, що має значення для перевірки наявності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК.

В свою чергу місцевий суд виходив із того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, предметом якого є вогнепальна зброя (обріз двоствольної гладкоствольної мисливської рушниці), вилучена працівниками поліції при проведенні обшуку в приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 . Для кваліфікації дій особи за ч. 1 ст. 263 КК не має правового значення встановлення номерного знаку вилученої вогнепальної зброї та попереднього власника мисливської рушниці, оскільки ці обставини не передбачені як ознаки відповідного складу кримінального правопорушення.

Рішення суду про відмову в задоволенні клопотання про проведення експертизи вогнепальної зброї, вилученої під час обшуку, є належним чином обґрунтованим, а доводи засудженого в цій частині безпідставними, оскільки спрямовані на з`ясування питань, вирішення яких не має кримінального правового значення в провадженні, де ОСОБА_8 обвинувачувався і визнаний винуватим лише у незаконному зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, і не йдеться про інкримінування засудженому інших альтернативно передбачених в ч. 1 ст. 263 КК протиправних діянь.

Крім того, за оскарженими вироками не йдеться про те, що даний обріз двоствольної гладкоствольної мисливської рушниці є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК.

Отже, Верховний Суд не вбачає підґрунтя до скасування чи зміни оскаржених судових рішень за такими доводами сторони захисту.

Доводи засудженого про те, що під час обшуку були вилучені рукавчики білого кольору, а під час судового розгляду досліджувалися інші, також були предметом перегляду апеляційним судом, який на їх оцінку зазначив наступне.

Під час обшуку були виявлені матерчаті рукавички, білого кольору зі слідами РБК. За висновком експерта від 19 березня 2019 року № 49 досліджено пару матерчатих рукавичок білого кольору зі слідами РБК, виявлених та вилучених при проведенні обшуку 14 лютого 2019 року в домоволодінні, яким користувався ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 . Встановлено, що на даних рукавичках виявлена кров людини. Висловитися про групову належність крові на наданих на дослідження рукавчиках не представилося можливим, що вбачається з висновку експерта від 22 квітня 2019 року № 26. При проведенні експертизи експерт установив, що попередня упаковка в експертних пакетах не порушена. Після проведення експертизи рукавички знов були запаковані в експертні пакети № 3952556, № 3952560.

Згідно з висновком експерта молекулярно-генетичної експертизи від 21 червня 2019 року № 9/353СЕ-19, експертом було досліджено пару рукавичок, які були виявлені та вилучені в ході проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 . Експертом встановлено, що попередні упаковки надійшли цілісними. Встановлено генетичні ознаки зразка крові потерпілого ОСОБА_14 , генетичні ознаки слідів крові, виявлених на правій рукавичці, наданій на дослідження. Генетичні ознаки слідів крові, виявлених на правій рукавичці, збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_14 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак слідів крові, виявлених на правій рукавичці та зразка крові потерпілого ОСОБА_14 складає 6,52х10-35. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше ніж у 1 з 15 децильйонів осіб 1,53х1034. Встановити генетичні ознаки сліду крові, виявленого на зрізах з нігтьових пластин ОСОБА_8 не представляється можливим у зв`язку з надзвичайно низьким вмістом (або відсутністю) ДНК у даному об`єкті.

Таким чином з матеріалів справи вбачається, що при проведенні обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , вилучені речі, зокрема і рукавички, були упаковані, опечатані з підписами учасників обшуку, що підтверджено протоколом обшуку з відеозаписом. В подальшому експертами при проведенні експертиз встановлено, що для проведення експертизи вказані рукавчики надходили в упаковках без пошкоджень, що відображено в їх висновках. Суд досліджував такий речовий доказ з упаковки без пошкоджень, що підтверджено відеозаписом судового засідання. За таких обставин, Суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що під час обшуку у названому домоволодінні вилучалися рукавчики білого кольору, а експертом та судом досліджувалися інші.

Колегія суддів відхиляє викладений у касаційній скарзі засудженого довід про те, що під час судового засідання були оглянуті рукавички іншого кольору, ніж ті, що були вилучені під час обшуку, оскільки такі доводи спростовуються відеозаписом судового засідання від 12 червня 2020 року, де судом було оглянуто саме ті рукавички, які знаходились в оформлених належним чином спецпакетах, і не відрізняються зовні за своїми ознаками від тих, що досліджені експертом.

Щодо оцінки відстороненості та об`єктивності суду під час розгляду провадження, Верховний Суд бере до уваги те, що частину доказів обґрунтовано було визнано недопустимими з підстав недотримання порядку їх здобуття. Так, з дослідженого в судовому засіданні суду першої інстанції відео з камер спостереження відеореєстратора з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено, що до запрошення понятих, працівники поліції проникли в належний ОСОБА_8 автомобіль ВАЗ-2104, д.н.з. НОМЕР_1 , а тому відповідно до положень статей 234-236 КПК суд першої інстанції дійшов висновку про визнання недопустимим доказом протоколу обшуку від 01 лютого 2019 року в цій частині, а на підставі доктрини отруєного дерева, визнав також недопустимими докази, вилучені в ході обшуку автомобіля, а саме дві дерев`яні палиці, гільзи та набій, а також висновок судово-балістичної експертизи від 13 червня 2019 року № 792 щодо дослідження цих доказів на предмет їх спорідненості із тими, що були віднайдені під час огляду місця події 31 січня 2019 року в автомобілі «Hyundai Santa Fe 2.2 D», д.н.з. НОМЕР_2 , та вилучені 02 лютого 2019 року в приміщенні Кременчуцького міжрайонного відділення СМЕ під час проведення огляду речей, які виявлені при огляді трупа ОСОБА_14 .

Сторонами в касаційному порядку не заперечується обґрунтованість таких висновків.

Також, за протоколом обшуку від 01 лютого 2019 року, крім обшуку автомобіля ВАЗ-2104, д.н.з. НОМЕР_1 , проведено обшук в домоволодінні (будинку, присадибній ділянці) за адресою: АДРЕСА_1 , належних на праві власності ОСОБА_49 , де проживає ОСОБА_8 , під час якого виявлено майно, а саме 5 мобільних телефонів «Samsung» imei 1: НОМЕР_19 , imei2: НОМЕР_20 , «NOMI» imei1: НОМЕР_21 , imei 2: НОМЕР_22 , «ХІОМІ» imei1: НОМЕР_23 , imei2: НОМЕР_24 , «Samsung» imei1: НОМЕР_25 , imei2: НОМЕР_26 , мобільний телефон невстановленої марки imei1: НОМЕР_27 , imei2: НОМЕР_28 , предмети, схожі на набої, в кількості 3 шт., паспорти громадян України в кількості 28 штук, 2 посвідчення водія, відеореєстратор «IBUA», свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_29 .

Твердження засудженого про те, що знайдені під час обшуку речі не були пронумеровані та внесені до протоколу, спростовуються вказаним вище протоколом, зі змісту якого убачається, що виявлені та вилучені під час обшуку речі були відображені в тексті протоколу із зазначенням відповідних пакетів, куди їх поміщено.

В касаційній скарзі засуджений вказує про те, що, на його переконання, предмети, відшукані в його домоволодінні (будинку, присадибній ділянці), не мають жодної ідентичності із місцем вчинення злочину та отримані під час обшуку, який був незаконним.

Натомість Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо оцінки за правилами ст. 94 КПК доказів, отриманих за обшуком у домоволодінні (будинку, присадибній ділянці) за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає засуджений, та висновками про їх допустимість.

Насамперед Верховний Суд враховує, що засуджений у касаційній скарзі стверджує, що добровільно видав власні телефони, на підставі яких у подальшому було встановлено місце його перебування та пересування у день вчинення інкримінованого йому злочину, телефонні з`єднання тощо, про що докладно наведено вище. На підставі, зокрема, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу було підтверджено володіння та користування відповідним транспортним засобом. При цьому, у вироку суд послався та розкрив зміст лише тих доказів, які мають значення для доведення обставин, визначених в ст. 91 КПК, та визначення кримінально-правових наслідків вчиненого злочину.

Дозвіл на проведення обшуку в домоволодінні (будинку, спорудах, присадибної ділянки) за адресою: АДРЕСА_1 , належних на праві власності ОСОБА_49 , де проживає ОСОБА_8 , з метою виявлення та вилучення наведеного вище майна, було надано слідчому Кременчуцького РВП КВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_58 в порядку ч. 3 ст. 233 КПК на підставі ухвали слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01 лютого 2019 року у справі № 524/655/19.

Щодо доводів засудженого про те, що у його домоволодінні незаконно було проведено два обшуки, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що враховуючи, що працівники поліції зайшли в домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , для затримання ОСОБА_8 , і у працівників поліції були обґрунтовані підстави вважати, що він має зброю, може бути причетний до вбивства, а тому чинити опір, за таких обставин правомірно проведення обшуку в будинку за участі понятих розпочалося пізніше затримання ОСОБА_8 , щоб не наражати цивільних осіб на небезпеку, з огляду на що, серед іншого зазначеного у вироку, суд не вбачав підстав вважати недопустимими доказами здобуті за проведеним в будинку за місцем проживання ОСОБА_8 обшуком процесуальні джерела доказів та фактичні, отримані з вказаних джерел.

Колегія суддів погоджується з такими висновками. Доводи засудженого про незаконність проведеного обшуку саме у домоволодінні останнього є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Доводи сторони захисту про застосування до ОСОБА_59 недозволених методів слідства також були предметом розгляду судів попередніх інстанцій та не знайшли свого підтвердження.

Постановою слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Полтава від 30 травня 2025 року, кримінальне провадження № 0000426 від 20 жовтня 2023 року за ч. 1 ст. 365 КК закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю у діях працівників поліції, які здійснювали процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 000064, складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК.

Відповідні відомості до ЄРДР внесено на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2023 року, якою було зобов`язано уповноважених осіб ТУ ДБР внести їх до ЄРДР за обставинами, повідомленими ОСОБА_8 у його заявах про кримінальне правопорушення від 15 лютого 2023 року щодо перевищення службових повноважень працівниками поліції та прокуратури під час розслідування кримінального провадження № 000064.

Предметом перевірки в кримінальному провадженні № 0000426 від 20 жовтня 2023 року за ч. 1 ст. 365 КК були дії працівників правоохоронних органів під час затримання ОСОБА_8 і проведення обшуку в володінні останнього.

При цьому, під час проведення вказаних процесуальних дій ОСОБА_8 будь-яких пояснень проти себе не надавав, свідчень всупереч власних інтересів не здійснював. Показання останнього, надані під час досудового розслідування, у вироку не зазначалися, судом не оцінювались та не враховувалися.

За таких обставин, як зазначено вище, Верховний Суд не вбачає підстав сприймати твердження засудженого такими, що є обґрунтованими в цій частині.

При цьому, судами попередніх інстанцій було належно застосовано негативні наслідки недотримання органом досудового розслідування процесуального порядку здійснення окремих процесуальних дій.

Отже, Верховний Суд доходить переконання, що оцінивши всі зібрані докази відповідно до вимог ст. 94 КПК з точки зору їх належності й допустимості, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, відкинувши недопустимі докази, про які йшлося вище, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що допустимі докази доповнюють один одного та у своїй сукупності підтверджують вчинення ОСОБА_8 з корисливих мотивів умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_14 , а тому його дії правильно кваліфіковані за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, а також підтверджують, що ОСОБА_8 незаконно зберігав вогнепальну зброю, а тому його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК.

Показання свідків об`єктивно узгоджуються як між собою так і з іншими доказами у справі, місцевий суд проаналізував їх в сукупності та взаємозв`язку з даними, що містяться у письмових та речових доказах. Досліджені судом докази взаємодоповнюють один одного і є достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_8 складів інкримінованих кримінальних правопорушень та доведеність його винуватості.

Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на те, що згідно з приписами ст. 85 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. При цьому чинний КПК мне містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Навпаки, ст. 94 КПК визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Доказування винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, зокрема наявності об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК, досить часто ґрунтується не на одному чи кількох прямих доказах, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, за якими встановлено характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку його вчинення тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) складових кримінального правопорушення.

Верховний Суд вкотре зазначає щодо відповідних доводів сторони захисту, що у разі, коли у кримінальному провадженні відсутні прямі докази, що підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні умисного вбивства, однак обставини кримінального правопорушення підтверджуються сукупністю інших належних і допустимих непрямих доказів, з якими не узгоджується версія сторони захисту, то сукупність таких непрямих доказів може бути покладена судом в основу обвинувачення особи у вчиненні умисного вбивства.

З таких правил оцінки доказів за правилами ст. 94 КПК Верховний Суд виходив, зокрема, в справі № 728/578/19 (постанова від 07 грудня 2020 року, провадження №51-3411км20).

Апеляційний суд в межах повноважень, визначених ст. 404 КПК, та в порядку, передбаченому ст. 405 цього Кодексу, належним чином перевірив доводи апеляційних скарг сторони захисту щодо не доведення винуватості ОСОБА_8 поза розумним сумнівом та навів достатні мотиви та підстави для залишення їх без задоволення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

В цьому провадженні суд не залишив поза увагою жодних досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин і дійшов обґрунтованого висновку, що версія обвинувачення надає таке пояснення розвитку подій, яке виключає розумний сумнів у доведеності винуватості засудженого, що єдиною версією, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка відображена судом у вироку як доведена за пред`явленим обвинуваченням.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду, а розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилось у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального провадження. Нездійснення повторного дослідження доказів у цьому провадженні свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність обґрунтованих підстав щодо необхідності таких дій, з чого вбачається, що відповідні доводи сторони захисту про недотримання судом апеляційної інстанції приписів ч. 3 ст. 404 КПК не є обґрунтованими.

В частині оцінки дотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 370 КПК, колегія суддів також враховує, що приписи пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зобов`язують суд обґрунтовувати своє рішення, не можна тлумачити як такі, що вимагають детальної відповіді на кожен аргумент, а питання про те, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання належного обґрунтування може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У цьому кримінальному провадженні відповідні стандарти вмотивування судового рішення судом апеляційної інстанції дотримано. Здійснивши перегляд в межах і в порядку, встановленому в законі, свій висновок апеляційний суд зробив на підставі аналізу та належної правової оцінки дотримання місцевим судом правил, встановлених статтями 23, 86, 94 вказаного Кодексу, дійшов обґрунтованого висновку про повноту, всебічність та об`єктивність дослідження обставин кримінального провадження місцевим судом.

Скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції не повно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, поведінку обвинуваченого під час вчинення та після, ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину.

Апеляційний суд врахував те, що ОСОБА_8 вчинив особливо тяжкий злочин, наслідком якого є заподіяння смерті людини, обставини його вчинення, зокрема те, що ОСОБА_8 ретельно готувався до його вчинення, спосіб вбивства потерпілого, який перебуваючи в салоні автомобіля був позбавлений можливості чинити опір чи боротися з вбивцею, в подальшому ОСОБА_8 вчинив дії, направлені на приховування знаряддя злочину та знищення можливих слідів. Окрім того, колегія суддів звернула увагу і на ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину не визнав, в скоєному не розкаявся, відсутність обставин, які б пом`якшували покарання та дані, що характеризують його особу, зокрема негативну характеристику за місцем проживання.

Також враховуючи позицію потерпілих, які просили призначити суворе покарання, апеляційний суд погодився з доводами прокурора та законного представника потерпілих, що в даному випадку розмір призначеного судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Враховуючи викладене, встановлені судом обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 необхідно призначити більш суворе покарання за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, ніж визначено судом першої інстанції, а саме покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість, тобто існує істотна диспропорція, неадекватність між визначеним судом видом та розміром покарання та тим його видом і розміром, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Верховний Суд за доводами касаційних скарг не вбачає підстав ставити під сумнів висновок апеляційного суду про те, що покарання, призначене засудженому, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Підстав до твердження про явну невідповідність призначеного засудженому покарання з доводів касаційних скарг не вбачається.

Обґрунтованих підстав, які би ставили під сумнів законність оскарженого вироку апеляційного суду, стороною захисту у касаційних скаргах не наведено.

Вирок апеляційного суду є належно обґрунтованим та вмотивованим, відповідає вимогам статей 370, 374, 420 КПК, у ньому зазначено належні мотиви і положення закону, якими керувався суд.

Суд залишає цивільний позов без розгляду, як встановлено в ч. 3 ст. 129 КПК, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч. 1 ст. 326 КПК. Оскільки за оцінкою доводів касаційних скарг підстав для закриття кримінального провадження за п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК не встановлено, то відсутні і підстави, передбачені законом, для залишення цивільних позовів потерпілих без розгляду.

Колегія суддів не вбачає таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржених судових рішень.

Враховуючи викладене, відсутнє підґрунтя до застосування Верховним Судом повноважень, визначених приписами п. 3 ч. 1 ст. 436, пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, як того вимагає сторона захисту, отже касаційні скарги засудженого та захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Крюківського районного суду м. Кременчука від 07 червня 2022 року та вирок Полтавського апеляційного суду від 18 червня 2025 року залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3