В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області:

під головуванням судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальне провадження № 0001934, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.10.2025 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Велика Софіївка, Криворізького району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з освітою 7 класів, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , раніше судимого: вироком Дзержинського районного суду Дніпропетровської області, від 19.04.2022 року за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 81 КК України звільнений умовно-достроково з місць позбавлення волі на невідбутий строк 5 місяців ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2025, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

встановив

27.10.2025 приблизно о 20:30 годині (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений) ОСОБА_4 перебував неподалік АЗС «Окко», що знаходиться за адресою м. Ужгород, вул. Собранецька, 158А, де побачив потерпілу ОСОБА_6 , яка при собі мала рюкзак чорного кольору, в якому знаходилися планшет марки «Apple» IPad mini 2 та інші особисті речі.

В цей час в ОСОБА_4 виник протиправний корисливий умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме вищевказаного рюкзака чорного кольору з речами. Реалізуючи свій протиправний умисел та корисливий мотив, направлений на викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, підійшов до потерпілої зі спини, затулив їй рот своєю правою рукою та повалив ОСОБА_6 на землю, внаслідок чого потерпіла впала та отримала тілесні ушкодження у вигляді чисельних саден на шкірних покривах чола справа, правої щічної ділянки, спинки носа, долонної поверхні лівої кисті, долонної та тильної поверхні правої кисті, правої поперекової ділянки спини, зовнішньої поверхні правої гомілки, синця на слизовій оболонці верхньої губи посередині, саден на шкірних покривах передньої поверхні лівого колінного суглобу та зовнішньої поверхні правого гомілково-ступневого суглобу, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цією ознакою кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, тим самим ОСОБА_4 застосував насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_4 в зручний момент для заволодіння майном, а саме коли потерпіла знаходилась в горизонтальному положенні на землі, вихопив в неї рюкзак чорного кольору в якому знаходилися планшет марки «Apple» IPad mini 2 вартістю 673 гривні та інші особисті речі, які не мають матеріальної цінності для потерпілої.

В цей час ОСОБА_6 висловила вимогу повернути викрадені речі, однак ОСОБА_4 , розуміючи, що його дії є відкритими, почав втікати разом з викраденим майном та з місця вчинення злочину зник, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України,як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю при обставинах, вказаних в обвинувальному акті. Пояснив, що наприкінці жовтня ввечері він побачив жінку з рюкзаком та подумав, що в рюкзаку можуть бути гроші. Він вирішив вирвати у неї рюкзак, для цього він підійшов до неї, смикнув за сумку, від цього жінка і він впали, але він підвівся, схопив сумку і побіг. Вподальшому був затриманий працівниками поліції. В скоєному злочині розкаюється, просить суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні (злочину) при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, в судовому засіданні доведена повністю.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує:

ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відносяться за ч. 4 ст. 186 КК України до тяжкого злочину;

особу винного, який має постійне зареєстроване місце проживання, не перебуває на обліку лікарів нарколога та психіатра, раніше судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає те, що він щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині), активно сприяв його розкриттю.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 50 КК України, яким визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, з огляду на положення ст. 65 КК України, яким встановлено, що особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи вищевказані дані. За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі на строк сім років.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 вчинив злочин, будучи звільненим умовно-достроково з місць позбавлення волі на невідбутий строк 5 місяців ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2025, суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України вважає, що до покарання, призначеного за цим вироком, слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду Дніпропетровської області від 19.04.2022

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на підставі ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

З цих підстав, керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років;

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати ОСОБА_4 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) місяців за вироком Дзержинського районного суду Дніпропетровської області, від 19.04.2022 та за сукупністю вироків шляхом часткового складання, призначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 15 (п`ятнадцять) днів позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк тримання під вартою під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження з 29.10.2025 по день набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази: рюкзак чорного кольору, планшет марки «Apple Ipad mini», пакет фіолетового кольору з побутовими речами, які передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , залишити в її власності.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/107-25/13566-ТВ від 17.11.2025 у сумі 2228,50 гривень;

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подані апеляції до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1