Номер провадження 1-кп/754/232/25
Справа № 754/1338/22
У Х В А Л А

Іменем України

28 жовтня 2025 року Деснянський районний суд м. Києва

в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду в режимі відеоконференції клопотання захисника ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 ,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5 ,

сторона захисту: обвинувачені: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисники: ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

в с т а н о в и в :

в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває об`єднане кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 189 ч. 4, 146 ч. 3, 186 ч. 5 КК України, кожного, ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 ч. 2 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 189 ч. 4, 186 ч. 5 КК України за обвинувальними актами №0000250 від 25.03.2021 та №0001348 від 12.11.2021 ЄУНСС 754/1338/22, де проводиться судовий розгляд, стадія дослідження доказів сторони обвинувачення.

На адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшло клопотання захисника ОСОБА_3 про зміну стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, цілодобово.

Клопотання мотивує тим, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.09.2025 ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вважає, що ризики заявлені прокурором є перебільшеними та на даний час зменшилися.

Так, щодо ризику переховування від суду. Твердження про відсутність у ОСОБА_4 постійного джерела доходу як ознаку ризику переховування від суду є необґрунтованим та суперечить принципу індивідуального підходу до оцінки поведінки особи. Відсутність стабільної роботи або регулярного доходу не може автоматично свідчити про намір ухилитися від правосуддя. Така обставина часто є наслідком тимчасових життєвих труднощів, нестабільної економічної ситуації в країні, або інших соціальних чинників, які не мають жодного зв`язку з кримінальною мотивацією чи схильністю до протиправної поведінки. Більше того, вказана обставина не позбавляє особу здатності виконувати процесуальні обов`язки, з`являтися до суду, співпрацювати зі слідством та дотримуватися умов запобіжного заходу. Відсутність формального працевлаштування не є показником безвідповідальності чи правової недоброчесності. У багатьох випадках особи, які не мають постійного місця роботи, демонструють високий рівень правосвідомості, з`являються до суду за викликом, не ухиляються від участі у процесуальних діях та не створюють жодних перешкод для здійснення правосуддя.

Таким чином, спроба сторони обвинувачення інтерпретувати соціально-економічну ситуацію як ризик для правосуддя є надмірно узагальненою та не має під собою належного фактичного підґрунтя. Оцінка ризиків має базуватися на конкретних діях або намірах особи, а не на припущеннях, що випливають із її матеріального становища.

Посилання сторони обвинувачення на нібито ризик впливу особи на свідків, потерпілих або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином не має належного фактичного підтвердження. Твердження про те, що особа володіє інформацією про місце проживання свідків, а тому начебто може на них впливати, є гіпотетичним припущенням, яке саме по собі не свідчить ані про наявність відповідного наміру, ані про реальну загрозу втручання в хід провадження.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, захист вважає за необхідне зазначити, що будь-які твердження про наявність такого ризику повинні спиратися на конкретні факти та докази, а не гуртуватися на припущеннях чи загальних міркуваннях. Натомість у матеріалах справи повністю відсутні будь-які об`єктивні відомості, які б підтверджували наявність подібної загрози. У цьому контексті важливим є підхід, згідно з яким оцінка таких ризиків має базуватися на реальних, доведених обставинах, а не абстрактних припущеннях.

Твердження про наявність ризику продовження вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_4 є необґрунтованим і базується на припущеннях, а не на об`єктивних фактах. Посилання на участь ОСОБА_4 в організованій групі у період з січня по травень 2021 року не може свідчити про актуальну загрозу, оскільки з того часу минуло понад три роки, і немає жодних даних про продовження аналогічної діяльності. Відсутність нових епізодів, пов`язаних із організованою групою, свідчить про припинення такої участі та зміну поведінки особи.

Факт попереднього притягнення до кримінальної відповідальності не є автоматичним доказом того, що особа має намір продовжувати злочинну діяльність. Законодавство України не передбачає презумпцію винуватості на підставі минулих вироків.

Щодо твердження про триваючий процес притягнення до відповідальності за інші умисні злочини, слід зазначити, що наявність кримінального провадження не є доказом вини особи. До моменту набрання законної сили вироком суду особа вважається невинуватою. Посилання прокурора на незавершені кримінальні провадження є передчасним і не може бути підставою для обмеження прав і свобод обвинуваченого.

У зв`язку з наведеним, сторона захисту вважає, що продовження дії попереднього запобіжного заходу є надмірним та невиправдано обмежує можливість ОСОБА_4 виконувати свій моральний і сімейний обов`язок із догляду за тяжкохворим батьком.

Враховуючи зазначене, а також виходячи з принципу гуманізму та необхідності забезпечення балансу між завданнями кримінального провадження і правами особи, сторона захисту просить суд врахувати наведені обставини та розглянути питання про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 на більш м`який - у виді цілодобового домашнього арешту, який у повній мірі гарантуватиме належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 під час судового розгляду справи.

В обґрунтування клопотання захисник посилалась на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ.

Просила клопотання задовольнити та змінити стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, цілодобово.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_3 з посиланням на те, що захисник вже зверталась до суду з клопотанням про зміну стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу. В новому клопотанні захисником не наведено нових обставин в обґрунтування необхідності зміни запобіжного заходу.

Представник потерпілої підтримав думку прокурора.

Сторона захисту підтримала клопотання захисника ОСОБА_3 .

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження в частині, що стосуються розгляду клопотання, приходить до наступного висновку.

Так, згідно ст. 331 ч.1 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Положенням ст. 201 КПК України передбачено право сторони захисту на звернення до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу.

Обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Суд зобов`язаний розглянути клопотання обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися судом.

Подане клопотання захисника ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 подане з дотриманням вимог ст. 201 КПК України за минуванням 30 днів з дня постановлення ухвали про продовження застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи, загальні положення про які, передбачені ст. 176 КПК України.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 177 ч. 2 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Зі змісту ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 26.09.2025 чітко вбачається, що в судовому засіданні прокурором доведено, що станом на час проведення судового засідання, не відпали ризики, передбачені ст. 177 ч. 1 п.п. 1, 3, 4, 5 КПК України, які виправдовують застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 189 ч. 4, 146 ч. 3, 186 ч. 5 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, не має постійного джерела доходу, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність обставин, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може ухилятись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків та обвинувачених у даному кримінальному провадженні, перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, а тому для запобігання вказаних ризиків, вважає за доцільне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інший більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для запобігання вказаним ризикам.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню ОСОБА_4 у місці попереднього ув`язнення.

За результатами розгляду клопотання прокурора суду прийшов до переконання про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому.

Суд переконаний, що продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів буде необхідним й достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження стосовно нього та запобіганню існування ризиків, передбачених ст. 177 ч. 1 п.п. 1, 3, 4, 5 КПК України.

Захисником не наведені переконливі доводів необхідності зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , який перебуваючи на волі та маючи обов`язки, передбачені ст. 42 КПК України, не з`являвся у судові засідання тим самим ухилявся від суду, змінить свою процесуальну поведінку.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд не вбачає достатніх підстав для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , а тому в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 177-178, 181-183, 199, 331, 350, 376 ч. 2 КПК України, суд -

у х в а л и в :

у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на домашній арешт, цілодобово, - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена, безпосередньо, до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали буде оголошено 29.10.2025 о 17:30 год.

Суддя: ОСОБА_1