Справа № 372/3586/21
Провадження 1-кп-38/25
ухвала

10 грудня 2025 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області клопотання прокурора про оголошення в міжнародний розшук в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187 КК України,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді в суді перебуває вказаний обвинувальний акт.

Ухвалою суду від 09.12.2022 року судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187 КК України, зупинено до розшуку всих обвинувачених.

26.08.2025 року до суду надійшов лист з Міністерства Юстиції України, в якому зазначалось що від Офісу Генерального прокурора надійшло повідомлення про затримання 30.07.2025 року ОСОБА_11 на території Італійської Республіки, в зв`язку з чим суду необхідно терміново підготувати направити документи про видачу вищезгаданої особи з території Італійської Республіки для притягнення останнього до кримінальної відповідальності за вчинення злочину за ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187 КК України, разом з документами в порядку ст. 575 КПК України.

01.09.2025 року ухвалою суду розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187 КК України, було поновлено та призначено судове засідання.

02.10.2025 року до Обухівського районного суду Київської області надійшли клопотання прокурора про оголошення в міжнародний розшук обвинуваченого ОСОБА_4 , та клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187 КК України. Яке обґрунтовано тим, що ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 09.12.2022 року оголошено розшук ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та зупинено судове провадження до їх розшуку. Відповідно до інформації Офісу Генерального прокурора та Міністерства юстиції України ОСОБА_11 затримано на території Італійської Республіки, однак перебування обвинуваченого за межами України унеможливлює вжиття дієвих заходів щодо розшуку останнього та доставки до суду, в зв`язку з чим виникла необхідність оголошення ОСОБА_4 у міжнародний розшук.

Прокурор у судовому засіданні просив задовольнити подане клопотання з підстав викладених у ньому.

Захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечували щодо задоволення клопотання, оскільки вважають його необґрунтованим, та безпідставним, так як обвинувачений ОСОБА_4 бере участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку.

Обвинувачений ОСОБА_4 приймаючи участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав думку захисників, та зазначив що на даний час він перебуває на території Італійської Республіки та на підставі рішення апеляційного суду Мілану від 18.11.2025 року його звільнено з під варти та відмовлено в задоволенні клопотання про екстрадицію, яке було подано Урядом України стосовно нього.

Заслухавши прокурора, захисників, обвинуваченого, дослідивши матеріали провадження, суд дійшов наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості своєчасного прибуття завчасно повідомити про це, а також про причини неможливості прибуття.

При передачі обвинувального акту до суду застосований на стадії досудового розслідування запобіжний захід до ОСОБА_4 втратив чинність, тому з початку слухання справи в суді чинній запобіжний захід був відсутній.

Обвинувачені неодноразово допускали неналежну процесуальну поведінку та не з`являвлялися у судове засідання, в зв`язку з чим судом оголошувався привід обвинувачених, та відкладались судові засідання, що унеможлює дотримання розумних строків судового розгляду.

В зв`язку з неявкою обвинувачених у судове засідання ухвалою суду від 09.12.2022 року судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187 КК України, було зупинено до розшуку всих обвинувачених.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності та передбачає надання відповідним органом державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністрації та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відведення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

В умовах найкризовішої ситуації в Україні, завданням, передбаченим КПК України, яке покладається на орган державної влади України, органи досудового розслідування, прокуратури та суду, є забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду, що передбачає собою дотримання процесуальних строків і прийняття відповідних процесуальних рішень у разі їх закінчення.

Обвинувачений не з`являвся у судове засідання неодноразово. Надані захистом та обвинуваченим відомості свідчать про перебування обвинуваченого за межами кордонів України, зокрема на території Італійської Республіки, однак не підтверджені жодними доказами, доказів поважності причин неявки обвинуваченого в судові засідання судом не надано, як і не надано доказів про об`єктивну неможливість явки обвинуваченого ОСОБА_4 до суду.

Обвинувачений жодного разу перебуваючи в режимі відеоконференцзв`язку не зазначив суду місце свого теперішнього проживання, що вказує на його відсутність за місцем свого постійного проживання в Україні за всіма відомими суду адресами.

В судовому засіданні сторона захисту підтвердила відсутність обвинуваченого на території України, однак не змогла вказати конкретизовані відомості про точне місце перебування обвинуваченого та строки його можливого повернення в Україну.

Суд вважає неможливим покласти в основу судового рішення доводи сторони захисту та обвинуваченого про наявність місця проживання обвинуваченого на території Італійської Республіки, оскільки незважаючи на декілька перенесень судового засідання, суду не було надано належних і допустимих доказів, які б об`єктивно підтверджували точне і конкретизоване місце проживання чи перебування обвинуваченого ОСОБА_4 ..

Суд відхиляє доводи сторони захисту про обмеження прав обвинуваченого у разі задоволення вимог прокурора та вважає обмеження прав і свобод обвинуваченого такими, що є законними, пропорційними і переслідують легітимну мету, оскільки від прибуття до суду та особистої участі в судовому засіданні обвинувачений ухиляється, тому саме неналежна, непослідовна і протирічлива процесуальна поведінка сторони захисту перешкоджає продовженню судового розгляду. Враховуючи викладене, інтереси правосуддя у кримінальному провадженні вимагають забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому застосування заходів забезпечення кримінального провадження у цій справі, вжиття судом заходів для забезпечення особистого прибуття обвинуваченого до суду є об`єктивно необхідними і обґрунтованими.

Зважаючи на неодноразові прояви неналежної процесуальної поведінки сторони захисту, обвинувачених, зокрема обвинуваченого ОСОБА_4 , справа не знаходить свого вирішення тривалий час, майже чотири роки.

Ухилення обвинувачених в тому числі і ОСОБА_4 від суду унеможливлює подальший судовий розгляд, оскільки участь обвинувачених у розгляді кримінальних проваджень є обов`язковою.

Також судом встановлено, що на даний час розшук обвинувачених не припинявся, оперативно-розшукову справу не закрито, органами поліції місце перебування обвинувачених не встановлено.

Таким чином, суду наразі невідомо точне місце проживання або перебування обвинуваченого ОСОБА_4 яке б підтверджувалось належними допустимими доказами, тому є достатні підстави для розшуку обвинуваченого.

Оцінюючи доводи сторін кримінального провадження щодо можливості оголошення обвинуваченого саме у міжнародний розшук суд приймає до уваги таке.

Відповідно до вимог розділу IV КПК України, участь обвинуваченого під час судового розгляду є обов`язковою, що відповідає гарантіям, закріпленим міжнародними нормативно-правовими актами в сфері захисту прав людини.

Як вже зазначалось, пунктом 1 частини 7 статті 42 КПК України на обвинуваченого покладено обов`язок прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк, заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.

Відповідно до статей 1, 19 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава, органи державної влади, посадові особи якої зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав і в порядку, визначеному КПК України (ч.1 ст.4 КПК України). Відповідно до вимог розділу IV КПК України, участь обвинуваченого під час судового розгляду є обов`язковою, що відповідає гарантіям, закріпленим міжнародними нормативно-правовими актами в сфері захисту прав людини.

Пунктом 1 Інструкції про порядок дій посадових осіб правоохоронних органів у разі виявлення у пунктах пропуску через державний кордон України осіб, стосовно яких є доручення правоохоронних органів щодо їх розшуку та затримання на підставі рішення суду, затвердженої спільним наказом керівників правоохоронних органів №117/960/523/1075/1208 від 21.11.2012, визначено, що ця Інструкція розробленаавідповідно до Кримінального процесуального кодексу України, законів України «Про Державну прикордонну службу України», «Про оперативно-розшукову діяльність» та «Про прикордонний контроль», з метою визначення послідовності дій посадових осіб правоохоронних органів, забезпечення оперативності і злагодженості підрозділів охорони державного кордону та органів досудового розслідування у разі виявлення під час прикордонного контролю в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю осіб, які відповідно до постанови слідчого, прокурора або ухвалою суду оголошені у розшук. Згідно п.3 вказаної Інструкції доручення органів досудового розслідування разом із копією ухвали слідчого судді, суду про затримання особи надсилаються до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України та беруться ним до виконання у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №280 від 17.04.2013.

Відповідно до ст.335 КПК України, у разі якщо обвинувачений ухилився від суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, суд зупиняє судове провадження щодо цього обвинуваченого до його розшуку або видужання і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Чинним КПК України не регламентовано поняття «міжнародний розшук», не розкрито зміст зазначеного терміну і ст.335 КПК України не передбачає оголошення саме судом особи у міжнародний розшук. Разом з тим, поняття «міжнародний розшук» використовується в цьому кодексі як обов`язкова підстава для здійснення спеціального досудового розслідування чи провадження (in absentia) (ч.5 ст.139, 297-1, 297-4, 323 КПК України).

Аналіз норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що розшук є комплексом слідчих, оперативно-розшукових, розшукових, інформаційно-довідкових, сигнальних та інших заходів, які здійснюються правоохоронними органами в місцях можливого перебування розшукуваних. В свою чергу, міжнародним розшуком є комплекс зазначених заходів, що заснований на нормах національного і міжнародного права та здійснюються поза межами держави-ініціатора за запитами спеціально уповноважених органів держав, силами правоохоронних запитуваних країн з використанням можливостей Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол. Метою для усіх видів розшуку є отримання інформації про місцезнаходження розшукуваної особи та подальшого доставлення її до суду, правоохоронного органу.

Розшук особи в Україні та міжнародний розшук особи відрізняється як за територією, на якій здійснюється даний розшук так і суб`єктами, які його здійснюють.

Основним завданням кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування й судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини і щоб до кожного була застосована належна правова процедура.

Такою процедурою стосовно обвинуваченого, який перебуває за кордоном, є його притягнення до кримінальної відповідальності заочно або шляхом екстрадиції в Україну. Для ефективності судового розгляду у будь-якому разі необхідно ініціювати процедуру оголошення такої особи в міжнародний розшук.

Суд вважає, що термін «розшук» підлягає розширеному тлумаченню, оскільки особа може бути оголошена як в державний, так і в міждержавний або міжнародний розшук.

Окрім того, здійснення міжнародного розшуку підозрюваних або обвинувачених і внесення їх в базу даних Інтерполу являє собою комплекс відповідних заходів, які має вчинити слідчий (детектив) або прокурор, одним, але не виключним, з яких є прийняття постанови про оголошення особи в міжнародний розшук. Після виконання відповідного комплексу заходів на підставі циркуляру правоохоронного органу для внесення особи в базу даних Міжнародної організації кримінальної поліції, НЦБ Інтерполу в Україні звертається із запитом безпосередньо до Генерального Секретаріату.

При цьому варто зауважити, що самої лише постанови слідчого (детектива), прокурора недостатньо для прийняття Генеральним Секретаріатом Інтерполу рішення про публікацію червоного повідомлення, оскільки згідно «Правил обробки даних Інтерполу» від 2011 року (зі змінами станом на 2019 рік) необхідно також надати ухвалу слідчого судді про обрання щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У цьому контексті слід зазначити , що постановлення судом ухвали про затримання та доставку підозрюваної особи з метою приводу, що не є запобіжними заходами і, відповідно, ордером на арешт, який є підставою для розшуку та екстрадиції у розумінні Правил Міжнародної організації кримінальної поліції, не є підставою для оголошення особи в міжнародний розшук. Відповідну позицію Міжнародної організації кримінальної поліції відображено в рішенні Комісії з контролю файлів Інтерполу від 27 лютого - 3 березня 2018 року.

Міжнародний розшук це регламентований нормами національного та міжнародного законодавства комплекс оперативно-розшукових, інформаційно-довідкових, адміністративно-перевірочних заходів, слідчих (розшукових) дій й негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, що здійснюються на території держав-членів Інтерполу з метою встановлення місця знаходження оголошених у розшук осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді та суду й ухиляються від відбування кримінального покарання.

Органом, що здійснює повноваження щодо оголошення особи в міжнародний розшук, є Генеральний секретаріат Інтерполу. Компетентні правоохоронні органи запитуючої держави є лише ініціаторами, які діють через відповідне РА НЦБ Інтерполу.

Особа оголошується у міжнародний розшук у такому порядку: ухвалення слідчим або прокурором постанови про оголошення особи в міжнародний розшук; підготовка та направлення слідчим запиту в Укрбюро Інтерполу, а саме, в Департамент міжнародного поліцейського співробітництва; здійснення Департаментом міжнародного поліцейського співробітництва перевірки запиту на відповідність вимогам, передбаченим чинним законодавством України, міжнародними договорами та внутрішніми документами Інтерполу; направлення Департаментом міжнародного поліцейського співробітництва в Генеральний Секретаріат запиту щодо публікації повідомлення в базі даних; здійснення Генеральним Секретаріатом перевірки запиту на відповідність вимогам, передбаченим Правилами Інтерполу щодо обробки інформації; внесення Генеральним Секретаріатом повідомлення, наведеного в запиті, до баз даних Інтерполу, й інформування про це всіх НБЦ Інтерполу; здійснення Департаментом міжнародного поліцейського співробітництва контролю за оновленням інформації в повідомленні.

Моментом оголошення особи в міжнародний розшук є саме прийняття Генеральним секретаріатом Інтерполу циркулярного повідомлення, що відображається в інформаційній базі Інтерполу. Початком міжнародного розшуку є направлення відповідного повідомлення до РА Укрбюро Інтерполу усіх країн-учасниць. При цьому особа вважається оголошеною в міжнародний розшук лише за наявності відповідних підтверджуючих документів (довідка, витяг із бази даних Інтерполу; надсилання запиту про розшук та прийняття його до виконання іншою державою, яка не є членом Інтерполу; надсилання запиту про розшук до іншої держави на підставі двосторонньої угоди тощо). Відсутність на момент розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо особи, яка перебуває в міжнародному розшуку, відповідних підтверджуючих документів (довідка, витяг із бази даних Інтерполу тощо) є обґрунтованою підставою для його незадоволення.

Обов`язковою умовою для направлення правоохоронним органом запиту до РА НЦБ Інтерполу щодо міжнародного розшуку особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, є ухвалення слідчим, прокурором постанови про оголошення цієї особи в міжнародний розшук. Прийняття слідчим, прокурором відповідного процесуального рішення в рамках кримінального провадження є лише першим етапом для оголошення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, в міжнародний розшук. На підставі цього рішення в подальшому необхідно підготувати та подати на розгляд компетентного органу РА Укрбюро Інтерполу, а далі Секретаріату, запит та інші передбачені порядком документи. При цьому, рішення про оголошення міжнародного розшуку особи здійснюється Генеральний секретаріат Інтерполу і лише за таких умов особа може вважатись такою, що оголошена у міжнародний розшук.

Обов`язок доведення факту перебування підозрюваного, обвинуваченого у міжнародному розшуку покладається на слідчого, прокурора та підтверджується відповідними відомостями (довідка, витяг із бази даних Інтерполу тощо (лист ВССУ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року). Зі згаданого листа ВССУ однозначно випливає, що обвинуваченим, якого оголошено у міжнародний розшук, слід вважати виключно особу, яка перебуває у міжнародному розшуку, що підтверджено належним чином.

За п.4.3 Інструкції про порядок використання правоохоронними органами можливостей НЦБ Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів, затвердженої спільним наказом МВС, ГПУ, СБУ, ДМСУ, ДПАУ, Державного комітету у справах охорони державного кордону України, міжнародному розшукові з ініціативи правоохоронних органів України підлягають особи, які виїхали за межі України і ухиляються від кримінальної відповідальності та відбуття покарання. Пункт 4.4 Інструкції встановлює, що підставою для міжнародного розшуку громадян України є запит правоохоронного органу, надісланий до НЦБ. Отже, находження запиту від правоохоронного органу до НЦБ є лише підставою для початку процедури підготовки оголошення міжнародного розшуку обвинуваченого. Згідно з п.4.6 цієї Інструкції, НЦБ Інтерполу вивчає одержані від правоохоронного органу матеріали, при потребі запитує в ініціатора додаткові відомості і, за прийнятими Інтерполом правилами, надсилає запит до Генерального секретаріату Інтерполу або в Національне центральне бюро Інтерполу відповідної країни. Згідно з п.1.13 Інструкції НЦБ може відмовити у виконанні запиту, зокрема через оформлення запиту з порушенням вимог даної Інструкції. Отже, міжнародний розшук відбувається лише після опрацювання НЦБ матеріалів, направлення їх до Генсекретаріату Інтерполу.

Згідно з п.1 розділу IV Інструкції про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол, затвердженої наказом №613/380/93/228/414/510/2801/5 від 17.08.2020, уповноважений підрозділ запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо осіб, які розшукуються з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в Україну. Для запиту публікації Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення правоохоронний орган України надсилає уповноваженому підрозділу формуляр для запиту публікації Червоного оповіщення, а також, поряд з іншими документами, завірену копію ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвали про оголошення розшуку особи.

Судом встановлено, що державний розшук обвинувачених позитивних результатів не дав, місце проживання чи перебування обвинуваченого ОСОБА_4 , в межах території України не встановлено, але встановлено, що він ухилявся від суду, виїхавши за межі України, шляхом перетину Державного кордону і на даний час в Україну не повернувся. Обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суд, що наразі перебуває на території Італійської Республіки, однак належних і допустимих доказів цього суду не представлено.

Сторона обвинувачення в особі прокурора та органи поліції не змогли вказану обставину підтвердити чи спростувати. Натомість обидві сторони кримінального провадження визнають те, що обвинувачений відсутній в межах території України. За таких обставин, суд вважає, що достовірно в межах судового розгляду не було встановлено, де саме і в якій країні перебуває на даний час обвинувачений, тому є достатні правові та фактичні підстави для оголошення його саме у міжнародний розшук.

Оцінюючи аргументи захисту щодо відеоконференції із обвинуваченим суд враховує позицію ЄСПЛ, висловлену у справі «Колоцца проти Італії» від 12.02.1985. Зокрема, на аргумент Уряду про те, що неможливість проведення судового засідання у разі неявки сторони здатна паралізувати розгляд кримінальних справ, оскільки, наприклад, з часом може закінчитися термін давності кримінального переслідування, ЄСПЛ зазначив, що «ніщо не виправдовує в очах Суду повну і непоправну втрату права на участь у судових слуханнях».

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд наголошує, що розгляд кримінального провадження слід здійснювати із врахуванням загальних засад кримінального процесуального законодавства, до яких віднесено й диспозитивність та верховенство права.

Диспозитивність є однією із загальних засад кримінального провадження, що визначає можливість учасників кримінального провадження у визначених законом межах та спосіб вільно і на власний розсуд використовувати свої права у власних інтересах, здійснюючи вплив на хід та розвиток кримінального провадження. У системі засад кримінального провадження вона взаємопов`язана з іншими принципами кримінального процесу, виступаючи засобом реалізації засади верховенства права та низки засад кримінального провадження, що гарантують права людини. Найтісніший зв`язок диспозитивність має із засадами змагальності та публічності. Так, диспозитивність виступає однією із найважливіших гарантій реалізації засади змагальності, забезпечуючи свободу використання прав з метою відстоювання своїх інтересів, тоді як змагальність визначає призначення засади диспозитивності, тому ці засади органічно доповнюють одна одну. Водночас, диспозитивність не протирічить засаді публічності, слугуючи реалізації останньої у тих межах, які встановлює засада законності, для органів і службових осіб, уповноважених забезпечувати публічні інтереси у сфері кримінального провадження.

Віддаленість місця знаходження обвинуваченого ОСОБА_4 , від суду, яким здійснюється розгляд кримінального провадження, а також наявність обмежень через воєнний стан, суд вважав достатніми, поважними причинами для здійснення дистанційного судового провадження щодо розгляду клопотання прокурора.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 КПК України, судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Згідно до ч. 2 ст. 336 КПК України, суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження.

Таким чином, для забезпечення швидкого та ефективного відправлення правосуддя, а також недопущення порушення розумних строків розгляду справи, суд вважав за необхідне надати можливість обвинуваченому ОСОБА_4 у даній справі приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, оскільки це створювало передумови для більш повного забезпечення йому можливостей для реалізації права на захист, відповідало принципам верховенства права, змагальності сторін та диспозитивності кримінального судочинства.

Однак в судовому засіданні обвинувачений не зміг обґрунтовано спростувати доводи клопотання прокурора, ним та його захисниками не доведено наявність у обвинуваченого конкретизованого місця проживання, наведені стороною захисту аргументи і заперечення суд визнав непереконливими.

Відповідно до ст.335 КПК України у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Вислухавши думку прокурора, захисників та обвинуваченого, суд приходить до висновку про необхідність оголошення міжнародного розшуку обвинуваченого ОСОБА_11 .

Таким чином, суд вважає необхідним задоволення клопотання прокурора про оголошення обвинуваченого у міжнародний розшук.

Керуючись ст. ст. 42, 335 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про оголошення в міжнародний розшук в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187 КК України, задовольнити.

Оголосити міжнародний розшук обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Виконання ухвали доручити УКР ГУ НП в Київській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Київської обласної прокуратури.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1