Номер провадження: 11-кп/813/2675/25
Справа № 478/549/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурор ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Казанківського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Казанківського районного суду Миколаєвської області від 08 травня 2024 року у кримінальному провадженні №0000123, внесеному до ЄРДР 26 лютого 2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новий Буг Миколаївської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту взяття під варту, а саме з 26.02.2023 року.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 , строк попереднього ув`язнення згідно ч. 5 ст. 72 КК України з 26.02.2023 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 26.02.2023, у нічний час, точного часу під час судового розгляду встановити не представилось можливим, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_11 , з використанням геніталій, без добровільної згоди неповнолітньої потерпілої, за наступних обставин.

Так, 26.02.2023, близько 03.00 години ночі (точного часу під час судового розгляду встановити не представилось можливим), коли неповнолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала у гостях у свого знайомого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 , де також знаходилися його брати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . В цей час, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , перебуваючи у кухні будинку, відпочивали, а саме спілкувалися та вживали спиртні напої, а саме слабоалкогольний напій «Лонгер» та коньяк, під час чого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 26.02.2023, близько 03:05 години ночі (точного часу під час судового розслідування встановити не представилось можливим), коли неповнолітня ОСОБА_11 вийшла на подвір`я з будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , щоб подихати свіжим повітрям, вийшов вслід за ОСОБА_11 на подвір`я та запропонував останній зайти до приміщення літньої кухні, що розташована на території цього домоволодіння, та коли неповнолітня ОСОБА_11 зайшла до приміщення даної кухні разом з ОСОБА_7 , він зачинив за собою вхідні двері на гачок. В цей час, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 лишилися в приміщенні вищевказаного будинку.

Після цього, перебуваючи в зазначеній літній кухні, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_11 , не висловлюючи їй пропозицій здійснити з ним статевий акт, застосовував фізичне насильство відносно ОСОБА_11 , штовхнувши її руками на диван, що стояв біля вікна, розташованого у приміщенні літньої кухні, в результаті чого ОСОБА_11 впала на вказаний диван в положенні лежачи на спині, після чого ОСОБА_7 зняв з себе повністю штани і нижню білизну (труси) та сів на живіт неповнолітньої ОСОБА_11 , таким чином остання опинилася в нього між ніг та почала кликати на допомогу і просила ОСОБА_7 відпустити її, останній правою рукою закрив рот неповнолітній ОСОБА_11 , щоб вона перестала кричати. Після цього, ОСОБА_7 рукою стягнув з ОСОБА_11 штани і нижню білизну (труси).

В подальшому, ОСОБА_7 ліг на неповнолітню ОСОБА_11 та, використовуючи фізичну силу, подолав її фізичний опір, тобто обмежив ОСОБА_11 в рухах, та здійснив статевий акт з нею природнім способом, ігноруючи її вимогу припинити чинити дані дії.

Під час статевого акту ОСОБА_11 намагалася вирватися з рук ОСОБА_7 , але останній застосовуючи фізичне насильство, ігноруючи прохання ОСОБА_11 , долаючи її опір, тримав ОСОБА_11 за тіло та продовжував здійснювати з нею статевий акт впродовж 5 хвилин.

Після цього, ОСОБА_7 , почувши стукіт свого брата ОСОБА_12 у вхідні двері літньої кухні, припинив здійснювати статевий акт з ОСОБА_11 , та пішов відчиняти двері, таким чином остання звільнилась від фізичного натиску ОСОБА_7 , вдягнулася та покинула приміщення літньої кухні, вийшовши через її вхідні двері на подвір`я даного домоволодіння.

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_10 , кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких зазначають, що винуватість ОСОБА_7 не доведена поза розумним сумнівом, оскільки сторона обвинувачення не надала жодних прямих доказів його винуватості, а тому вважає, що вирок суду підлягає скасуванню. Свої вимоги сторона захисту аргументує наступним:

- суд неповно та поверхово розглянув матеріали кримінального провадження, дав неправильну оцінку добутим доказам, окремим доказами не дав оцінку взагалі, деякі проігнорував, а в основу вироку поклав припущення;

-доведеність винуватості обвинуваченого суд обґрунтував виключно на показаннях потерпілої та протоколах проведених із нею слідчих (розшукових) дій. Натомість висновки експертиз, проведених у межах даного кримінального провадження, не підтверджують беззаперечно вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім того, ряд письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, є недопустимими, а саме:

- протокол огляду місця події від 26 лютого 2023 року не містить відомостей про спосіб упаковки вилучених речей, а фототаблиця до нього не підписана всіма учасниками слідчої дії;

- протокол огляду речей від 26 лютого 2023 року не містить інформації щодо опечатування оглянутих речей; слідча дія проведена за відсутності педагога та психолога, що є порушенням вимог КПК України;

-протокол затримання підозрюваного, постанова про визнання речовим доказом від 26 лютого 2023 року, ухвала слідчого судді від 28 лютого 2023 року, постанова про передачу речового доказу на зберігання від 06 березня 2023 року, квитанція про прийняття на зберігання речових доказів, протокол огляду від 02 березня 2023 року містять істотні суперечності щодо серії та номера спецпакету, у якому був поміщений мобільний телефон ОСОБА_7 , вилучений під час його затримання, або взагалі не містять відомостей, які б дозволяли ідентифікувати цей спецпакет.

На підставі викладеного:обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд; захисник ОСОБА_10 просить скасувати вирок та виправдати ОСОБА_7 за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Крім того, сторона захисту просить під час апеляційного розгляду дослідити письмові докази, а саме:

1) протокол огляду предметів (речі потерпілої) від 26.02.23 (речі потерпілої) (т.1 а.с.121)

2) протокол огляду місця події від 26.02.23 (т.1 а.с.89)

3) протокол затримання підозрюваного (т.1 а.с.128),

4) постанову про визнання речовим доказом від 26.02.23 (т.1 а.с.132),

5) ухвала слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 28.02.23 (т.1 а.с.134),

6) постанову про передачу речового доказу на зберігання від 06.03.23 (т.1 а.с.137),

7) квитанцію про отримання на зберігання речових доказів (т.1 а.с.139),

8) протокол огляду від 02.03.23 з фото долученого до протоколу (т.1 а.с.172)

9) висновок експерта №22, (т.1 а.с.182).;

10) висновок експерта №23, (т.1 а.с.186);

11) висновок експерта №186-і, (т.1 а.с.202);

12) висновок експерта №187-і, (т.1 а.с.208);

13) висновок експерта №188-і, (т.1 а.с.214);

14) висновок експерта №191-і, (т.1 а.с.222);

15) висновок експерта №193-i від 28.03.2023 (т.1 а.с.192);

16) висновок експерта №СЕ-19/115-23/3757-БД від 13.04.2023 (т.1 а.с.233);;

17) висновок судово-психіатричного експерта № 95 від 02.05.2023 року. (т.2 а.с.1);

18) висновок експерта №СЕ-19/115-23/3765-БД від 12.04.2023 (т.2 а.с.21).

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає, що оскаржуваний вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню в частині призначення покарання з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, з огляду на наступне:

- судом належним чином не враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину та обставини його вчинення. Так, що ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, будучи молодим та фізично розвиненим чоловіком із застосуванням насильства вчинив зґвалтування неповнолітньої дівчини, яка через свій вік, стан здоров`я, обставини, у яких стався злочин, не могла чинити опір або отримати допомогу сторонніх осіб, що, окрім іншого, завдало значної психологічної травми дитині. Подальша посткримінальна поведінка обвинуваченого, який не покаявся, пробачення у потерпілої та її родини не попросив, вживав заходи до примушування потерпілої й її родини відмовитися від обвинувачень щодо нього, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку;

- судом не надано оцінки й особі обвинуваченого, який хоча й вважається в силу ст. 89 КК України не судимою особою, але вже притягувався до відповідальності за вчинення насильницького кримінального правопорушення. Проте, це не призвело до позитивних змін в його особистості, не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, а навпроти спровокувало відчуття безкарності, що з рештою призвело до вчинення нового тяжкого злочину. Зазначає, що ОСОБА_7 ніде не працював, за місцем проживання характеризується посередньо, стійких соціальних зав`язків не має. Будучи особою працездатного та мобілізаційного віку на захист Батьківщини не став, а натомість у стані алкогольного сп`яніння застосував насильство до потерпілої та зґвалтував її;

- суд жодним чином не врахував наявність обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину у стаю алкогольного сп`яніння, та відсутність жодної з обставин, що його пом`якшують.

На підставі наведеного просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Позиція учасників судового розгляду.

Потерпіла та її законний представник про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, з клопотанням про обов`язкову участь під час апеляційного розгляду не зверталися (а.с.98 т.4).

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, які вважала за можливим проводити розгляд справи за відсутності потерпілої та її законного представника, апеляційний суд дійшов висновку розглядати апеляційну скаргу за відсутності останніх, оскільки апеляційним судом вжиті всі можливі заходи для повідомлення останніх про призначення судового засідання в апеляційному суді, а їх явка є необов`язкова.

В судовому засіданні обвинувачений та захисник підтримали апеляційні скарги сторони захисту та просили скасувати вирок та виправдати ОСОБА_7 за недоведеністю стороною обвинувачення його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України. Апеляційну скаргу сторони обвинуваченого просили залишити без задоволення.

Прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просила задовольнити її у повному обсязі та заперечувала проти апеляційних скарг сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд критично відноситься до доводів сторони захисту про відсутність доказів вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, та не погоджується з твердженням сторони захисту, що обвинувачення ґрунтується на припущеннях.

Припущення (або гіпотеза) це судження чи висловлювання, для якого не було знайдено доведення, тоді як висновок (в даному випадку вирок суду) є логічний підсумок, зроблений на основі розгляду, аналізу певних фактів.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для визнання винуватості доведеною поза розумним сумнівом версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що стосуються події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17 та ін.).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Логічний аналіз вищевикладеної ч. 1 ст. 94 КПК України дає підстави дійти висновку про те, що оцінка доказів судом здійснюється за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, при цьому, сукупність зібраних доказів оцінюється з точки зору достатності та взаємозв`язку, необхідних для прийняття відповідного процесуального, в даному випадку, судового рішення.

Внутрішнє переконання це такий стан свідомості суб`єкта оцінки, коли він вважає, що зібрані й перевірені у справі докази є достатніми для вирішення питання щодо наявності чи відсутності обставин, які входять до предмета доказування, або інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і впевнений у правильності свого висновку та готовий до практичних дій у відповідності з отриманими знаннями. Закон вимагає, щоб внутрішнє переконання було обґрунтованим.

Стаття 85 КПК України передбачає, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Підставою для поділу доказів на прямі та непрямі (побічні) є характер їх відношення до обставин, які підлягають доказуванню.

Прямий доказ такий, що прямо і безпосередньо вказує на ті факти і обставини, що підлягають доказуванню. Із цього випливає, що між доказом і тезою, що доводиться, не існує проміжних ланок. Їх зв`язок має одноступеневий характер.

На відміну від прямих доказів, непрямі докази обґрунтовують обставини, які підлягають доказуванню, не прямо, а опосередковано через проміжні факти шляхом послідовних висновків. Непрямим (побічним) є доказ, який спочатку обґрунтовує наявність чи відсутність проміжного (доказового) факту, а через нього наявність чи відсутність шуканої обставини предмета доказування. Непрямі докази вказують на окремі факти, на основі логічного аналізу сукупності яких встановлюються окремі елементи складу кримінального правопорушення та інші обставини предмета доказування.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Як вбачається із оскаржуваного вироку, у цьому кримінальному провадженні відсутні прямі докази на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні зґвалтування неповнолітньої особи. Однак факт вчинення цього кримінального правоопрушення саме обвинуваченим суд першої інстанції встановив на підставі сукупності інших належних і допустимих непрямих доказів, які з урахуванням обставин цього кримінального провадження та висунутої на свій захист версії обвинуваченого щодо його непричетності до вчиненого, яка не узгоджується із вказаними у вироку доказами, дозволили суду першої інстанцій встановити винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Так, у ході судового розгляду у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у висунутому обвинуваченні не визнав та пояснив, що 25.02.2023, близько 21:00 години, він перебував у своїх батьків за адресою: АДРЕСА_3 , де також перебували його брати ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Він з братами, батьками та бабусею знаходилися у кухні будинку, де сиділи за столом вечеряли та вживали коньяк. До цього домоволодіння, а саме до його брата ОСОБА_16 прийшла його подруга ОСОБА_11 та приєдналася до них та з ними теж вечеряла, вони всі разом вживали коньяк та слабоалкогольний напій " ОСОБА_17 26.02.2023, близько 01:00 години, його батьки пішли відпочивати, а він близько 03:00 години разом з ОСОБА_18 вийшли з будинку на подвір`я цього ж домоволодінння, після чого зайшли до приміщення літньої кухні, де вони разом з ОСОБА_11 сиділи та розмовляли, він в літній кухній кухні покурив, в який він разом з ОСОБА_19 перебув близько 2 хвилин, потім до них в літню кухню зайшов його брат ОСОБА_14 , який побачив, що вони сидять одягнуті та розмовляють. Після цього ОСОБА_11 пішла додому.

Тобто, обвинувачений визнав факт його перебування 26.02.2023, близько 3 години, на місці злочину - приміщення літньої кухні, за адресою: АДРЕСА_3 , наодинці з неповнолітньою потерпілою ОСОБА_11 .

Незважаючи на позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , наведені вище показання обвинуваченого суперечать іншим доказам по справі, які ретельно досліджені, перевірені та оцінені судом першої інстанції, як окремо так і у сукупності, і яким суд першої інстанції дав відповідну оцінку.

В обґрунтування свого висновку про винність ОСОБА_7 суд першої інстанції насамперед послався на покази потерпілої ОСОБА_11 , які вона надавав як під час судового розгляду так і під час досудового розслідування у ході допиту у порядку ст. 225 КПК України, а також при проведенні слідчого експерименту при відтворенні обстановки і обставин події.

Суть показань ОСОБА_11 зводилась до того, що в день події, приблизно о 21 годині, вона прийшла в гості до свого товариша ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_3 , де перебував брат останнього ОСОБА_20 . У будинку, розташованому за вказаною адресою, ОСОБА_11 у компанії вказаних ociб розпивали спиртні напої та 26.02.2023 року після 03:00 години ОСОБА_11 вийшла з будинку на подвір`я та за нею вийшов ОСОБА_20 . Перебуваючи на подвір`ї, останній запропонував ОСОБА_21 зайти до літньої кухні, що розташована на даному подвір`ї, не пояснивши для чого саме, на що ОСОБА_11 погодилася. Перебуваючи у вказаній літній кухні, ОСОБА_20 штовхнув руками ОСОБА_11 на диван та зняв з себе штани та нижню білизну (труси). Після цього, ОСОБА_22 на ОСОБА_11 , яка знаходилася в положенні лежачи на спині та кликала на допомогу i просила ОСОБА_23 відпустити її, в результаті чого ОСОБА_20 однією рукою закрив рот ОСОБА_11 , щоб вона перестала кричати. Продовжуючи свої дії ОСОБА_20 стягнув рукою з ОСОБА_11 штани i нижню білизну (труси). В подальшому, ОСОБА_20 ліг на ОСОБА_11 та здійснив статевий акт з нею природнім способом, ігноруючи її вимогу припинити чинити дані дії;

Як свідчить проведений судом першої інстанції аналіз, ці показання ОСОБА_11 відзначались послідовністю і узгодженістю між собою і містили дані щодо часу, мотиву, способу застосування до неї насильства та інших фактичних обставин вчиненого злочину.

Жодних доказів упередженого ставлення потерпілої до обвинуваченого, а також наявності між ними неприязних відносин, які були б підставою для сумніву у правдивості та достовірності наданих показань, матеріали провадження не містять та стороною захисту не надавались, внаслідок чого колегія суддів не вбачає підстав для недовіри наданим показанням. Не наводить беззаперечних даних про це і сторона захисту.

Колегія суддів враховує, що це кримінальне провадження стосується злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, у якому єдиним очевидцем події, що стала підставою обвинувачення, є неповнолітня потерпіла, що вимагає від суду детального аналізу її показань з метою оцінки їх надійності як ключового доказу.

Так, апеляційний суд враховує, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 95 від 02 травня 2023 року, у ОСОБА_11 не виявлено індивідуально-психологічних особливостей, які могли б істотно вплинути на характер, зміст чи достовірність наданих нею показань у даній справі. Експерти не встановили ознак підвищеної сугестивності, схильності до повідомлення неправдивої інформації (псевдології), а також тенденцій до фантазування або вигадування подій з метою привернення уваги чи підвищення власної значущості (а.с.1-14 т.2).

З урахуванням зазначеного, можна дійти висновку, що психічний стан та особистісні особливості ОСОБА_11 не створюють передумов для спотворення сприйняття подій, їхнього запам`ятовування чи викладу. Таким чином, показання ОСОБА_11 можуть розцінюватися як психологічно надійні та придатні для використання як доказ у кримінальному провадженні.

У свою чергу, колегія суддів, звертає увагу, що показання потерпілої узгоджуються з показаннями свідків.

Так, з показань свідка ОСОБА_24 суд першої інстанції встановив, що потерпіла є її донькою, а обвинуваченого ОСОБА_7 вона знає, оскільки він є мешканцем того ж села та проживає по сусідству. 25 лютого 2023 року, близько 21 години, донька повідомила батька, що йде до ОСОБА_25 . Близько 02:00 свідок лягла спати разом із чоловіком, при цьому донька додому ще не повернулася. Телефонних дзвінків доньці вона не здійснювала. 26 лютого 2023 року о 05:40 до їхнього будинку прийшов ОСОБА_26 брат її чоловіка та повідомив про зґвалтування доньки ОСОБА_27 і про те, що вона звернулася до поліції. Після цього свідок разом із чоловіком пішли до ОСОБА_28 та забрали доньку додому. Свідок зазначила, що, коли побачила доньку, та перебувала у стані сильного переляку, була брудна, розпатлана; штани на ній були вдягнені навиворіт, нижня білизна знаходилася у кишені. Донька плакала та повідомила, що ОСОБА_7 її зґвалтував, при цьому вона чинила опір. У подальшому, 01 березня 2023 року до їхнього будинку приходили мати ОСОБА_29 , його співмешканка та тітка, які просили, щоб донька забрала заяву з поліції, зазначивши, що нібито обмовила обвинуваченого. Вони пропонували 30 000 гривень і водночас висловлювали погрози, однак свідок із чоловіком грошей не взяли.

З показань свідка ОСОБА_30 суд першої інстанції встановив, що потерпіла є її родичкою, оскільки чоловік свідка є дядьком потерпілої. Обвинуваченого ОСОБА_7 вона знає, оскільки він проживає у тому ж селі та є її сусідом. Свідок пояснила, що 26 лютого 2023 року, близько 05 години ранку, почула стукіт у вікно. Відчинивши, вона побачила свою племінницю ОСОБА_31 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, була розхристана, штани були вивернуті навиворіт, без нижньої білизни, волосся розпатлане, та вона плакала. Дарія повідомила, що у неї виникли проблеми - її зґвалтував ОСОБА_32 , який силою це зробив, після чого викликали поліцію. Надалі, свідок зателефонувала ОСОБА_7 , який не заперечував що вчинив зґвалтування ОСОБА_33 , та запропонував скинути ОСОБА_33 за це на карту 10 тисяч гривень.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_34 , зазначивши наступне. 25 лютого 2023 року до них у гості прийшла дівчина на ім`я ОСОБА_21 , яка зустрічається з його молодшим братом ОСОБА_14 . Її запросили до столу, де сім`я вечеряла. На столі знаходився один літр коньяку, який вони разом вживали. Дарія приєдналася до застілля, їй запропонували поїсти, після чого вони разом вживали коньяк та напій «Лонгер». Згодом ОСОБА_21 разом з ОСОБА_35 вийшли на вулицю, а потім пішли до літньої кухні, де перебували кілька хвилин. Що саме вони там робили, свідкові невідомо. Після цього ОСОБА_21 перебувала у збудженому стані, просила дати їй мобільний телефон, при цьому його брат, ОСОБА_7 , намагався її заспокоїти.

У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_36 , пояснила, що є бабусею обвинуваченого ОСОБА_7 . Потерпілу ОСОБА_31 вона знає, оскільки остання проживає у тому ж селі та близько року перебувала у стосунках із її молодшим онуком ОСОБА_14 , якому на той час було 16 років, і неодноразово приходила до них додому. Свідок зазначила, що 25 лютого 2023 року потерпіла прийшла до них увечері, коли сім`я вечеряла за столом. На столі знаходився один літр коньяку, який вони разом уживали. Згодом онук ОСОБА_7 придбав слабоалкогольний напій «Лонгер», який вони також споживали разом. Свідок також пояснила, що того вечора не бачила, щоб потерпіла та обвинувачений ОСОБА_7 проявляли будь-які ознаки близькості, обіймалися чи цілувалися. Близько 22 години вона пішла до своєї кімнати відпочивати та після цього нічого не чула і не бачила.

З показань свідка ОСОБА_37 , суд першої інстанції встановив, що свідок є матір`ю обвинуваченого. Потерпілу ОСОБА_31 вона знає, оскільки та мешкає у їхньому селі та близько року зустрічалася з її молодшим сином ОСОБА_14 . 25 лютого 2023 року ОСОБА_21 прийшла до дому свідка, її запросили до столу, де родина вечеряла. На столі знаходився коньяк, який спільно вживали, пізніше вони також вживали слабоалкогольний напій «Лонгер». Біля 24 години свідок разом з чоловіком пішла до своєї кімнати відпочивати, вночі вона нічого не чула. Наступного дня свідок разом з ОСОБА_38 та цивільною дружиною сина ОСОБА_39 ходили до батьків потерпілої і пропонували їм кошти в сумі 30 000 грн. з метою припинення кримінального провадження. Батьки потерпілої гроші не прийняли. На той час її син перебував у цивільному шлюбі, а його цивільна дружина знаходилася на лікуванні у лікарні.

Свідок ОСОБА_38 , в судовому засіданні, показала, що разом матір`ю обвинуваченого, ходили до батьків потерпілої та пропонували їм кошти у сумі 30 000 грн., з метою припинення кримінального провадження, проте батьки гроші не прийняли. Свідок зазначила, що до цього часу потерпіла ОСОБА_40 та ОСОБА_7 не були знайомі.

Апеляційний суд констатує відсутність прямих свідків, оскільки вищевказані особи не були очевидцями розглядуваних подій. Водночас показання свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_30 (родичі потерпілої) та ОСОБА_12 (брат обвинуваченого) засвідчують безпосереднє спостереження емоційного стану та поведінки потерпілої. Аналізуючи показання вказаних осіб, встановлено, що: 1) після перебування наодинці з обвинуваченим у літній кухні за адресою: АДРЕСА_3 , потерпіла перебувала у стані емоційного та фізичного стресу; 2) потерпіла одразу звернулася за допомогою до дорослих та повідомила про насильство з боку обвинуваченого; 3) здійснила виклик на лінію поліції о 5 годині 26 хвилин 26 лютого 2023 року, що підтверджується витягом з «ІТС Інформаційний портал Національної поліції України» (а.с.86 т.1).

При цьому, колегія суддів, звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 під час розмови зі свідком ОСОБА_41 , не заперечував, що вчинив зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_33 , та запропонував скинути ОСОБА_33 за це на карту 10 тисяч гривень.

Також показання свідків ОСОБА_42 , ОСОБА_37 та ОСОБА_38 самі собою не можуть бути беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_12 прямо не підтверджують обставин події, очевидцем якої вони не були, проте, вони містять інформацію про спроби «компенсації» родичами обвинуваченого.

Колегія суддів не бачить підстав ставити під сумнів достовірності показань зазначених свідків, оскільки під час вивчення матеріалів кримінального провадження встановлено, що свідки надавали логічні, послідовні, незмінні та такі, що узгоджуються між собою, показання, та не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що доказами, які підтверджують обставини, що належать до предмета доказування у кримінальному провадженні, є:

- протокол огляду місця події від 26.02.2023 року - території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , у ході якого у приміщенні літної кухні виявлено та вилучено наволочку з подушки, що знаходилася на дивані, виріз тканини, якою обтягнутий даний диван, де маються плями невідомої речовини, одіяло, на якому маються плями невідомого походження, що знаходилося на кріслі, у будинку виявлено та вилучено спортивні штани ОСОБА_23 , на яких ззовні в області лівої кишені мається пляма речовини невідомого походження, у веранді будинку виявлено смітник, в якому знаходиться три пляшки з написом «Longer», об`ємом 0,33 л, які було оброблено магнітним порошком, в результаті чого на поверхні однієї із пляшок було виявлено три сліди папілярних узорів (далі СПУ), на поверхні другої пляшки було виявлено один СПУ. Дані сліди за допомогою чотирьох вирізів клейкої стрічки типу скотч, було перенесено до таблиці, яка слугує додатком до цього ж протоколу огляду місця події. Також, в літній кухні було виявлено та вилучено волосся в кількості 1 шт. темного кольору на наволочці з подушки, яке було поміщено до паперового конвенту "Конверт №1"; наволочку з подушки, яку було поміщено до паперового конвенту "Конверт №2"; зріз обшивки тканини з дивана з плямами невідомого походження, який було поміщено до паперового конвенту "Конверт №3", одіяло світло-cipoгo кольору з крісла, на якому з зовнішньої сторони в області лівої кишені мається пляма невідомого походження, яке було поміщено до спецпакету № WAR 1650387. В будинку в спальній кімнаті було виявлено та вилучено спортивні штани чорного кольору, які належать ОСОБА_7 , на яких в області лівої кишені є пляма невідомого походження, які було поміщено до паперового конвенту "Конверт №4". В веранді будинку у смітнику було виявлено дві пляшки пусті з під напою "LONGER", на яких було виявлено 4 СПУ, на одній пляшці 3 СПУ, на іншій 1 СПУ, які було перенесено до таблиці та поміщено до спец-пакету № SUD 3046401. Вилучені речі було вилучено до СПД №1 ВП№1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області (а.с. 89-94 т.1);

- висновок експерта №188-і, з якого убачається, що кров ОСОБА_11 відноситься до групи АВ ізосерологічної системи АВО. В зразках волосся ОСОБА_11 виявлені антигени А та В ізосерологічної системи АВО. Об`єкт, вилучений з місця події (об.№1) та наданий на експертизу, є волосиною людини, яка походить з голови. Волосина, представлена в якості речового доказу, схожа з волоссям з голови ОСОБА_11 за усіма морфологічними (формою, кольором, характером пигменту, наявністю пігментофорів, малюнком кутикули) і серологічною (в об.№1 виявлені антигени A i В) ознаками. Жодних ознак несхожості не виявлено. Таким чином, можливість походження дослідженої волосини з мicця події від ОСОБА_11 не виключається (а.с. 214-218 т.1);

- протокол проведення слідчого експерименту від 02.03.2023 року за участю неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 , у ході якого остання у присутності законного представник, психолога, вчителя та понятих, потерпіла добровільно розповіла про обставини вчинення ОСОБА_43 відносно неї даного злочину, а саме те, що 26.02.2023, близько 03.00 години, за міцем свого проживания по АДРЕСА_3 , ОСОБА_20 вчинив дії сексуального характера відносно неї її, які пов`язані із вагінальним проникненням в її тіло з використанням геніталій без її добровільної згоди, про які вона розповіла, перебуваючи у пpимiщeннi каб.32 ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області, та розповіла, що 25.02.2023, близько 19:00 години, до неї зателефонував ОСОБА_44 та запросив до себе додому попити чаю за адресою: АДРЕСА_3 , на що вона погодилася та попросилася дозволу у батька, а саме повідомила, що має намір піти до подруги, звідки має повернутися 25.02.2023 близько 22:00 - 23:00 години. В результаті цього, батько ОСОБА_11 дав дозвіл піти до подруги. 25.02.2023 року вона пішла до ОСОБА_14 за вищевказаною адресою, де зайшла до кухні будинку, де вже перебували ОСОБА_44 , ОСОБА_15 та ОСОБА_45 (брати) та їx батьки та ще одна невідома жінка. Мати хлопців ОСОБА_46 запропонували їй вживати з ними алкогольні напої коньяк та «Лонгер», на що вона погодилася та приєдналася до вказаної компанії. Близько 23:00 години невідома жінка покинула дане домоволодіння та 26.02.2023 близько 01:00 години батьки ОСОБА_47 також пішли до іншої кімнати вiдпoчивaти. Вона разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_35 та ОСОБА_15 лишилися в кухні будинку. 26.02.2023, після 02:30 години, вона вийшла з будинку подихати свіжим повітрям, за нею вийшов ОСОБА_20 , вони посиділи во дворі, а через деякий час він запропонував піти до приміщення літньої кухні, на що вона погодилася. Перебуваючи в літній кухні, ОСОБА_20 штовхнув її на диван, тримав її руки, вона намагалася вирватися від ОСОБА_39 , але ОСОБА_45 її не відпускав, зняв з неї штани та труси, сам роздягнувся та природнім шляхом вчинив з нею статевий акт, який тривав близько 5 хвилин. Після цього постукав ОСОБА_14 у двері літньої кухні, ОСОБА_45 припинив здійснювати з нею статевий акт та пішов відчиняти двері, вона бистро вдягнулася та покинула приміщення літньої кухні, вийшовши через вхідні двері на подвір`я даного домоволодіння. Після цього вона зайшла до будинку, що розташований на території даного подвір`я, де намагалася зателефонувати на лінію 102, з метою повідомити правоохоронним органам про вчинення відносно неї вищевказаного злочину ОСОБА_7 , але останній зі своїми братами завадили їй це зробити. Після цього, ОСОБА_21 забрала свій мобільний телефон та пішла з даного домоволодіння. Після цього, ОСОБА_21 зателефонувала на лінію 102 та повідомила про даний злочин. 26.02.2023 року, близько 4:30 години, ОСОБА_21 пішла до своєї тітки ОСОБА_48 , яка проживає по АДРЕСА_4 та повідомила їй та її чоловіку ОСОБА_49 про вищевказану подію. ОСОБА_50 пішов додому до Дарії, де все розповів її батьку, в результаті чого батьки ОСОБА_21 прийшли та забрали ОСОБА_21 додому (а.с.144-150 а.с. т.1);

- протокол затримання ОСОБА_7 у порядку ст. 208 КПК України від 26.02.2023 року, відповідно до якого здійснено обшук затриманої особи ОСОБА_7 . Під час обшуку виявлено та вилучено речі, у які він був одягнений: штани спортивні чорного кольору поміщено до паперового пакету (пакет №1) з пояснювальною запискою слідчого; труси чорного кольору з сірими вставками з обох боків поміщено до паперового пакету (пакет №2) з пояснювальною запискою слідчого; мобільний телефон Huawei Y5, IMEI НОМЕР_1 , абонентські номери НОМЕР_2 , НОМЕР_3 вилучено та поміщено до спеціального пакету (а.с.128-131 т.1);

- протокол огляду від 02.03.2023 року, з якого вбачається, що об`єктом огляду є мобільний телефон мобільний телефон Huawei Y5, IMEI НОМЕР_1 , абонентські номери НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , який належить обвинуваченому, який вилучений під час його затримання. На вказаному пристрої виявлено відеозаписи (2 шт.), на яких присутні учасники події: ОСОБА_7 , який веде відеозапис; ОСОБА_11 та інші невстановлені особи. З відеозапису убачається, що ОСОБА_11 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, неодноразово просить надати їй можливість подихати повітрям та відпустити її, на що інші учасники не реагують і блокують її у приміщенні (а.с.172-178 т.1). Колегія суддів звертає увагу, що під час огляду вказаних відео-записів у суді першої інстанції, обвинувачений підтвердив, що саме він здійснює вказані відеозаписи, що і не оскаржується стороною захисту у поданих апеляційних скаргах (а.с. 89-91 т.2);

- протокол огляду предметів від 26.02.2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_24 видано працівникам поліції одяг потерпілої дочки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в який вона була одягнута 26.02.2023 під час вчинення ОСОБА_7 відносно неї злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, а саме штани чорного кольору, футболка рожевого кольору та труси чорного кольору, які було вилучено, з таблицями зображень до протоколу огляду предметів (а.с.121-127 т.2);

- висновок експерта №191-і, яким встановлено, що кров ОСОБА_11 відноситься до групи АВ з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВО. Кров ОСОБА_51 відноситься до групи АВ з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВО. На трусах, представлених на експертизу знайдена кров людини, при серологічному дослідженні виявлено антигени А, В, Н ізосерологічної системи АВО. Походження крові не виключається від особи (oci6), в групову характеристики якої (яких) входять вказані антигени, в тому числі ОСОБА_11 та ОСОБА_7 . На трусах, представлених на експертизу, сперматозоїди не знайдені. На фуфайці, штанах кров та сперматозоїди не знайдено (а.с.222-225 т.1).

Оцінюючиаргумент сторони захисту про те, що експертизи, які були проведенні в рамках вказаного кримінального не встановлюють винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до таких висновків.

Дійсно, під час медичного огляду ОСОБА_11 не було виявлено жодних слідів побиття чи сексуального насильства (що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №22, (а.с. 182183, т. 1). Проте відсутність тілесних ушкоджень не виключає можливості протиправного фізичного впливу на тіло потерпілої без завдання їй тілесних ушкоджень.

На переконання колегії суддів, відсутність у потерпілої тілесних ушкоджень, характерних для зґвалтування є дії обвинуваченого, який утримував потерпілу у положенні лежачи на спині, закривши їй рот, щоб вона перестала кричати. При цьому потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що намагалася чинити опір кликала на допомогу та кусала обвинуваченого. Це підтверджується висновком експерта №23, згідно з яким у ОСОБА_7 виявлено кільцеподібний синець діаметром 3 см у підключичній області зліва, який, за висновком експерта, найімовірніше утворився від дії зубів людини приблизно за 612 годин до огляду. Зазначене ушкодження віднесено до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с. 186187, т. 1).Крім того, колегія суддів враховує вік потерпілої на момент зґвалтування їй виповнилося 14 років, а також факт уживання нею алкогольних напоїв перед подією, що могло вплинути на здатність чини опір дорослому чоловіку, який перебуває у віці 24 років.

Щодо висновку молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/115-23/3757-БД від 13.04.2023 року, відповідно до якої у змиві із статевого органу ОСОБА_23 виявлені лише клітини самого Плащинського (у тому числі зі спермою), тобто, ознак присутності клітин чи ДНК ОСОБА_11 немає (а.с. 233-241 т.1), апеляційний суд зазначає наступне.

Біологічні сліди швидко руйнуються. Клітини сперми, епітелію чи інші біологічні матеріали з часом деградують під впливом: температури, вологості, світла, фізіологічних процесів (миття, сечовипускання тощо), діяльності мікроорганізмів. Тому, якщо мазок взяли через кілька годин або днів після можливого контакту, кількість клітин, придатних для аналізу ДНК, може бути недостатньою або матеріал може містити лише ДНК однієї особи (власника).

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, подія, мала місце 26.02.2023 року, близько 03 год. 05 хв., тоді як відбір біологічних зразків у ОСОБА_7 було проведено лише після його затримання, яке відбулось о 15 годині 35 хвилин, того ж дня, тобто більше ніж 12 годин після події, що, на думку колегії суддів, є значним терміном, який може суттєво вплинути на результатимолекулярно-генетичної експертизи.

З урахуванням викладеного, висновок експерта № СЕ-19/115-23/3757-БД від 13.04.2023 не означає, що контакту точно не було обвинувачений ОСОБА_7 протягом часу до моменту відібрання зразків міг кілька разів сечовипускатися, рухатися, пітніти, а можливо, виконувати гігієнічні дії, оскільки усвідомлював, що потерпіла повідомила стороннім особам про факт зґвалтування, зокрема, після дзвінка свідка ОСОБА_30 , що могло призвести до руйнування або повного зникнення слідів біологічного матеріалу потерпілої.

У апеляційній скарзі захисник зазначає, що суд не дав належної оцінки висновку судово-психіатричної експертизи № 95 від 02.05.2023 року щодо неповнолітньої потерпілої, згідно якої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страждає психічним розладом, недоумством - легкою розумовою відсталістю з емоційно-вольовими порушеннями (а.с.1-14 т.2).

Апеляційний суд зазначає, що факт вчинення тих чи інших дій конкретною особою встановлюється лише судом на підставі всієї сукупності наданих доказів, а сфера застосування судово-психіатричної експертизи обмежується лише встановленням психічного стану особи у відповідний період.

Так, у потерпілої ОСОБА_11 виявлено психічний розлад легку розумову відсталість (недоумство), що супроводжується емоційно-вольовими порушеннями. Це означає, що вона має: нижчий за середній рівень інтелектуального розвитку; труднощі з розумінням складних причинно-наслідкових зв`язків; слабкий контроль над своїми емоціями й поведінкою. Водночас, експертом встановлено, що потерпіла розуміла, що дії, вчинені щодо неї, мають сексуальний характер, але вона не могла повністю усвідомити їхнє значення (не розуміла соціальної, моральної чи психологічної суті таких дій, наслідків для себе). До того ж, через особливості розвитку вона не могла активно чинити опір або захистити себе від цих дій.

Колегія суддів, акцентує увагу, що матеріали даного провадження не містять інформації про визнання ОСОБА_11 недієздатною чи обмежено дієздатною, у встановленому законом порядку.

З огляду на викладене, у контексті обставин провадження, суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, доходить переконання про те, що висунута стороною обвинувачення версія подій знайшла своє підтвердження у ході судового розгляду кримінального провадження, сукупності зібраних по справі доказів достатньо для стійкого висновку про винуватість ОСОБА_51 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження сторона захисту посилалась на недопустимість ряду доказів.

Апеляційний суд враховує, що зміст такої засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції, відрізняється від змісту цієї засади в суді першої інстанції, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно за правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 КПК. Ця відмінність зумовлена функцією суду апеляційної інстанції перегляд вироку суду в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення судом першої інстанції.

Тобто, на відміну від суду першої інстанції повноваження апеляційного суду стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги, з урахуванням наявності або відсутності обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження щодо повторного дослідження доказів.

За результатам апеляційного перегляду оскарженого вироку, повторного дослідження доказів у порядку ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України). Такі перераховані в частинах 2 та 3 цієї ж статті та не є виключними.

Отже, недопустимими є лише докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові у справі № 756/10060/17 від 31.08.2022 року, послідовність викладення в диспозиції ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, - захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду. Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

У постанові у справі № 318/292/18 від 01.12.2020 року ВС зазначив, що норми ст. 87 КПК України не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість, закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Також у постанові від 25.09.2018 року у справі № 210/4412/15-к ВС зазначив, що перелік діянь, які передбачені у ст. 87 КПК України як підстави для визнання фактичних даних недопустимими як докази, не є вичерпним і становить собою порушення фундаментальних гарантій, що дає певний орієнтир для визначення змісту поняття «істотне порушення» у випадках, які не підпадають під цей перелік. У кожному конкретному випадку суд, оцінюючи допустимість того чи іншого доказу, повинен враховувати істотність допущених порушень кримінального процесуального закону та важливість кожного доказу для встановлення обставин кримінального провадження. Тому кожний доказ повинен оцінюватися автономно, оскільки його безумовне виключення може призвести до негативних наслідків, що виражатимуться в ухваленні незаконного, необґрунтованого та несправедливого судового рішення.

Згідно з правовою позицією ВС, що викладена у постанові від 22.10.2021 року у справі № 487/5684/19, критерії визнання доказів недопустимими обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (ч. 4 ст. 87, ч. 2 ст. 89 КПК України) - у випадках, коли такі докази отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (ч. 1 ст. 89 КПК України) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів. Вирішуючи на підставі ч. 1 ст. 87 КПК України питання щодо допустимості доказу, який отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав чи свобод людини, суд має обґрунтувати, яке саме фундаментальне право чи свобода особи були порушені, в чому саме полягає істотність такого порушення в тій мірі, що обумовлює недопустимість доказу, та за відповідності ситуації переліку критеріїв, наведених в ч. 2 ст. 87 КПК України, послатись на конкретний пункт цієї норми. При вирішенні питання щодо допустимості похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав і свобод людини та використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в первісному доказі, що визнаний недопустимим на підставі частин 1-3 ст. 87 КПК України. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК України, саме по собі не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі ч. 1 ст. 87 КПК України. У разі встановлення іншого порушення прав і свобод людини, окрім істотних, суд в кожному конкретному випадку має перевірити, у тому числі, чи вплинуло таке порушення на загальну справедливість судового розгляду за критеріями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ та національного законодавства. Окрім того, при вирішенні питання щодо допустимості фактичних даних, отриманих з порушенням процесуального закону, суд в кожному конкретному випадку має встановити: чи спричинило це порушення появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальної дії; чи можливо усунути такі сумніви за допомогою інших доказів чи додаткових процесуальних засобів доказування. У цьому випадку докази, отримані з порушеннями КПК України, можуть бути використані судом як допустимі лише у разі, якщо: ці порушення не є істотними, тобто не могли вплинути та не впливають на достовірність отриманих фактичних даних; порушення є суттєвими (такими, що породжують сумніви у достовірності доказів), втім такі сумніви можуть бути усунуті іншими зібраними допустимими доказами. У разі встановлення порушення, що породжує сумніви в достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути на основі інших доказів чи за допомогою проведення додаткових процесуальних дій, суд має визнати такий доказ недопустимим. Суд здійснює встановлення достовірності доказу шляхом дослідження та аналізу його змісту, перевірки та співставлення з іншими доказами на предмет об`єктивного взаємозв`язку та взаємоузгодження.

Саме виходячи з наведених вище класифікації недопустимих доказів та критеріїв перевірки доказів на допустимість суд апеляційної інстанції перевіряє доводи захисту щодо недопустимості фактичних даних, отриманих з істотними порушеннями КПК України.

Сторона захисту вважає недопустимим протокол огляду місця події від 26 лютого 2023 року, через те, що він не містить відомостей щодо способу упаковки виявлених об`єктів, які вилучалися під час проведення огляду місяця події, а фототаблиця до нього засвідчена лише спеціалістом.

Апеляційний суд вважає ці доводи необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити, зокрема, вимірювання, фотографування, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей.

Зміст цієї норми дає підстави стверджувати, що за наслідками фотографування огляду місця події уповноважена особа вправі роздрукувати фотографії цієї слідчої дії і цілком закономірно, що безпосередньо на місці події це зробити неможливо, оскільки для цього необхідна відповідна техніка.

Зміст протоколу свідчить про те, що слідча дія була проведена слідчим ОСОБА_52 за участі двох понятих та спеціаліста ОСОБА_53 , який здійснював фіксацію технічним засобом на фотоапарат марки «Сanon». До протоколу додана фототаблиця, яка засвідчена підписом спеціалістом ОСОБА_53 , який склав цю фототаблицю.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 КПК України додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

У зазначеній правовій нормі законодавець, не використовуючи сурядні сполучники, перелічує суб`єктів, які мають своїм підписом засвідчити додатки до протоколів. При цьому наявний безсполучниковий зв`язок у цій синтаксичній конструкції речення вказує на те, що закон у даному випадку не вимагає, щоб одразу всі перелічені суб`єкти засвідчували відповідні додатки. Навпаки, за змістом цієї статті, додаток до протоколу має бути засвідчений або слідчим, або прокурором, або спеціалістом, або іншими особами, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків (хоча це не виключає й можливості засвідчення додатку кількома особами).

Як зазначено вище, фототаблиця до протоколу огляду місця події була засвідчена підписом спеціаліста, який її виготовив, а тому, всупереч твердженням захисника порушень вимог процесуального закону в даному випадку допущено не було, з огляду на те, що вона виготовлювалась після виконання процесуальної дії.

Неспроможними є твердження про те, що протокол не містить відомостей щодо способу упаковки виявлених об`єктів, які вилучалися під час проведення огляду домоволодіння.

Як убачається з матеріалів справи, протоколом огляду місця події вилучено наступні предмети: 1) у літній кухні - наволочка з подушки, що знаходилася на дивані, яку поміщено до паперового конверту №2; зріз тканини, якою обтягнутий диван, на якому виявлено плями невідомої речовини, поміщено до паперового конверту №3; ковдра, на якій виявлено плями невідомого походження, що знаходилося на кріслі, поміщено до спецпакету № WAR 1650387.; волосся темного кольору (1 шт.) на наволочці з подушки, яке поміщено до паперового конверту №1; 2) будинок (спальна кімната) - спортивні штани чорного кольору, що належать ОСОБА_7 , з плямою невідомого походження в області лівої кишені, які поміщено до паперового конверту №4; 3) веранда будинку (смітник) - три пляшки з написом «Longer», об`ємом 0,33 л, оброблені магнітним порошком. На поверхні однієї пляшки виявлено три сліди папілярних візерунків. На поверхні другої пляшки виявлено один слід папілярного узору. Дані сліди за допомогою чотирьох вирізів клейкої стрічки типу скотч перенесено до таблиці, яка додається до протоколу огляду місця події (а.с. 89-94 т.1);

Варто зауважити, що інформація, яка зафіксована у протоколі огляду місця події, не ставилася під сумнів стороною захисту.

Апеляційний суд звертає увагу, що речові докази, вилучені під час огляду домоволодіння та упаковані у відповідні паперові конверти і спецпакет, були предметом експертного дослідження, що підтверджується висновками судових імунологічних експертиз №188-і (а.с. 214218, т. 1) та №193-і (а.с. 192196, т. 1). Дослідницькі частини цих висновків містять детальний опис того, у якому вигляді було надано речові докази на дослідження. Зокрема, зазначено, що вони містили інформація про вміст упаковки, найменування проведеної процесуальної дії, дата її проведення та номер кримінального провадження, а також підписані всіма учасниками слідчої дії слідчим, понятими та спеціалістом.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд не знаходить підстав вважати, що протокол огляду місця події складений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і є недопустимим доказом. Вищевказані висновки повністю узгоджуються з висновками, викладеними в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 квітня 2024 року у справі № 149/2842/18; від 22 травня 2024 року у справі № 520/13315/13-к; від 06 червня 2024 року у справі № 457/1043/18; від 25 лютого 2025 року у справі № 712/5142/20.

Крім цього, сторона захисту посилається, що на те, що протокол огляду предмету від 26 лютого 2023 року не може бути визнаний належним доказом, оскільки не містить інформації щодо опечатування оглянутих речей, а вказана слідча дія проведена за участі неповнолітньої потерпілої за відсутності педагога та психолога.

Відповідно до положень ч.1 ст. 227 КПК України убачається, що при проведенні слідчих (розшукових) дій за участю малолітньої або неповнолітньої особи забезпечується участь законного представника, педагога або психолога, а за необхідності - лікаря.

Згідно з протоколом огляду предметів від 26 лютого 2023 року із фототаблицею встановлено, що ОСОБА_24 добровільно видала працівникам поліції одяг своєї потерпілої дочки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у який остання була одягнена 26 лютого 2023 року, а саме: штани чорного кольору, футболку рожевого кольору та труси чорного кольору. Зазначені предмети було вилучено до спеціального пакету № WAR1619465 (а.с.121-127 т.1). Вказана слідча дія проведена слідчим ОСОБА_54 за участі потерпілої ОСОБА_11 та її законного представника ОСОБА_24 , які підписали протокол без будь-яких зауважень та заперечень.

Апеляційний суд вважає слушними твердженнями захисника про те, що вказана слідча дія проведена за відсутності педагога або психолога. Втім, сторона захисту не наводить обґрунтування, як саме присутність педагога або психолога під час проведення цієї слідчої дії могла позначитись на її результатах. Крім того, у даному кримінальному провадженні, вилучені речі прямо не вказують на причетність обвинуваченого до інкримінованого йому злочину, і в той же час не спростовують його непричетність.

Апеляційний суд дійшов висновку, що хоча вказана слідча дія проведена із порушенням ч.1 ст. 227 КПК України, проте, за обставин даної справи, не є істотним у контексті положень ст. 87 КПК України.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що протокол не містить відомостей щодо способу упаковки речей потерпілої, оскільки зі змісту протоколу вбачається, що зазначені речі було вилучено до спеціального експертного пакету № WAR1619465, який у подальшому було надано експерту для проведення судово-імунологічної експертизи № 191-і. Із дослідницької частини вказаного висновку експерта вбачається, що речові докази надійшли на дослідження у спеціальному пакеті № WAR1619465, цілісність якого не порушена, а сам пакет підписаний усіма учасниками слідчої дії (а.с. 223 т.1).

Так само не заслуговують на увагу доводи щодо порушення вимог процесуального закону у зв`язку з відсутністю підписів потерпілої ОСОБА_11 та її законного представника ОСОБА_24 , а також фототаблиці до протоколу огляду з підстав, зазначених вище.

Також, сторона захисту вважає недопустимими такі процесуальні документи: протокол затримання підозрюваного, постанову про передачу речового доказу на зберігання від 06 березня 2023 року, квитанцію про отримання на зберігання речових доказів, а також протокол огляду від 02 березня 2023 року. Таке твердження ґрунтується на тому, що зазначені документи містять істотні суперечності щодо серії та номера спеціального пакету або взагалі не містять відомостей про ідентифікацію пакету, у якому було поміщено мобільний телефон ОСОБА_7 , вилучений під час його затримання.

Апеляційний суд вважає ці доводи необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно з протоколом затримання ОСОБА_7 , складеним у порядку ст. 208 КПК України 26.02.2023 року, було виявлено та вилучено речі, які він мав при собі (а.с. 128131 т.1):

- штани спортивні чорного кольору поміщено до паперового пакету №1 із пояснювальною запискою слідчого;

- труси чорного кольору з сірими вставками поміщено до паперового пакету №2 із пояснювальною запискою слідчого;

-мобільний телефон марки Huawei Y5, IMEI НОМЕР_1 , з абонентськими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 вилучено та поміщено до спеціального пакету ВУМ №1008245.

Постановою слідчого від 26.02.2023 року зазначене майно визнано речовими доказами у межах даного кримінального провадження (а.с. 132133 т.1).

02.03.2023 року мобільний телефон Huawei Y5, IMEI НОМЕР_1 , з абонентськими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , який перебував у спеціальному пакеті ВУМ №1008245, було піддано огляду. Після завершення огляду пристрій було поміщено у білий паперовий конверт, опечатано та скріплено печаткою (а.с. 177 т.1). Постановою слідчого від 06.03.2023 року зазначений телефон передано на зберігання до кімнати речових доказів ВП №1 Баштанського РВП Миколаївської області, що підтверджується відповідною квитанцією про прийняття на зберігання (а.с. 137138 т.1).

Вилучений під час затримання одяг ОСОБА_7 був предметом експертних досліджень. Після їх проведення, відповідно до постанови слідчого від 30.03.2023 року, одяг було поміщено до паперових конвертів №2 та №4 та передано на зберігання до кімнати речових доказів ВП №1 Баштанського РВП Миколаївської області, що підтверджується відповідною квитанцією про прийняття на зберігання (а.с. 140142 т.1).

Вказані документи належним чином відображають процес вилучення, ідентифікації, опломбування та передачі на зберігання речових доказів відповідно до вимог КПК України. Істотних суперечностей щодо серії та номерів спеціального пакету чи інших недоліків, які могли б вплинути на допустимість доказів, у матеріалах справи не виявлено.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості, апеляційний суд зазначає наступне.

Як видно з матеріалів кримінального провадження вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 08 травня 2024 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 152 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 08 травня 2024 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 18 вересня 2025 року ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_7 скасовано і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 439 КПК України при новому розгляді у суді першої чи апеляційної інстанції застосування суворішого покарання або закону про більш тяжке кримінальне правопорушення допускається тільки за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.

Колегія суддів, звертає увагу, що у вказаному кримінальному провадженні, суд касаційної інстанції скасував ухвалу апеляційного суду від 18 лютого 2025 року і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції виключно з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому, касаційний суд взагалі не розглядав касаційну скаргу сторони обвинувачення щодо необхідності призначення обвинуваченому більш тяжкого покарання, оскільки з касаційною скаргою прокурор не звертався.

Апеляційний суд наголошує, що у кримінальному процесі діє принцип заборони повороту до гіршого (reformatio in pejus), закріплений статтях 416, 421, 437, 439 КПК, який означає, що ніяке наступне судове рішення не може погіршувати становище засудженого у порівнянні з попереднім рішенням, якщо воно не було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення.

Принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius), є міжнародним стандартом, оскільки гарантувати справедливість судового рішення неможливо без забезпечення права зацікавленої особи на його перевірку іншим складом суду та, за наявності до того відповідних підстав, виправлення судової помилки. Такий підхід закріплено у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і Міжнародному пакті про громадянські й політичні права, відповідно до яких кожен, кого засуджено за вчинення кримінального правопорушення, має право на перегляд його справи вищестоящим судом та означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення.

Таким чином, при новому розгляді кримінального провадження суд апеляційної інстанції, виходячи з вимог ч. 3 ст. 439 КПК України, позбавлені можливості застосувати стосовно ОСОБА_7 , а саме позбавлення волі на строк 10 років, як про це просить прокурор в своїй апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 22, 94, 370, 373 КПК України забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає їх до уваги.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність і не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а вирок суду має бути залишений без змін.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 , та прокурора Казанківського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

ВирокКазанківського районного суду Миколаєвської області від 08 травня 2024 року у кримінальному провадженні №0000123, внесеному до ЄРДР 26 лютого 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4