Номер провадження: 11-кп/813/2018/25
Справа № 502/1531/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 05.06.2025 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кілія, Ізмаїльського р-ну, Одеської обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- засудженого вироком Кілійського районного суду Одеської області від 17.03.2023 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції задоволено заяву ОСОБА_7 та звільнено його умовно-достроково від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки, призначеного вироком Кілійського районного суду Одеської області від 17.03.2023 по справі № 502/1531/22 за ч. 1 ст. 286-1 КК України, на невідбутий строк 10 місяців 12 днів.

Відповідно до ухвали суду 1-ої інстанції, вироком Кілійського районного суду Одеської області від 17.03.2023 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 2000 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Покарання у виді штрафу засуджений виконав одразу, сплативши 34000 грн.

З 25.04.2023 засуджений ОСОБА_7 перебуває на обліку Ізмаїльського РВ № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області та відбуває додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Станом на 21.04.2025 ОСОБА_7 відбув 2 роки та 3 дні додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що становить більше ніж половину строку відбуття додаткового покарання.

Згідно із характеристикою наданою заступником генерального директора ТОВ «Компанія ЮТО», у якій працює ОСОБА_7 з травня 2017 року за договором підряду, засуджений є неформальним лідером трудового колективу. Примірний батько, виховує сина та дочку, допомагає у вихованні трьох дітей загиблого за незалежність України брат, опікує батьків, які мають інвалідність. Веде життя відповідно до православних та народних традицій.

Порядок та умови відбуття покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не порушував, транспортними засобами не керує, посвідчення водія у нього вилучено та направлено на зберігання до ТСЦ МВС 5144 м. Ізмаїл.

При цьому, ОСОБА_7 до адміністративної і кримінальної відповідальності від дня ухвалення вироку відносно нього не притягувався, виконував вимоги вироку, порушень порядку та умов відбування покарання не допускав, станом на 05.06.2025 відбув 2 роки 1 місяць 18 днів додаткового покарання, тобто більше двох третин строку додаткового покарання та довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням за весь період відбування ним покарання.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 не погодився з оскаржуваною ухвалою, оскільки суд 1-ої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме відповідно до діючого законодавства особу може бути умовно-достроково звільнено від відбування додаткового покарання лише під час вирішення питання про звільнення від відбування основного покарання. Діючим законодавством не передбачено умовно-дострокового звільнення від відбування основного покарання у виді штрафу.

За таких обставин прокурор ОСОБА_9 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 у повному обсязі, водночас засуджений ОСОБА_7 заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали суду 1-ої інстанції свідчить про те, що вона вказаним вимогам не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Окрім того, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання, яка зазначена у ч. 3 ст. 81, ч. 4 ст. 82 та ч. 3 ст. 107 КК України (п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002).

Тобто, для вирішення питання про можливість застосування до особи умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, необхідна основна умова, це фактичне відбуття строку покарання, тобто його реальне відбування, при цьому таким покаранням має бути основне покарання, а не окремо додаткове.

Діючим кримінальним процесуальним законодавством не передбачено звільнення окремо від відбування додаткового покарання, без вирішення питання про звільнення від відбування основного покарання.

На переконання апеляційного суду, вказані положення закону вказують на те, що особу може бути звільнено від відбування додаткового покарання лише під час вирішення питання про звільнення від відбування основного покарання.

За обставинами даної справи вироком Кілійського районного суду Одеської обл. від 17.03.2023 по справі № 502/1531/22 була затверджена угода про примирення від 06.12.2022, укладена між потерпілою ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_7 ; визнано ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначене узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 2000 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Тобто, вказаним вироком суду ОСОБА_7 було призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу, тобто ОСОБА_7 фактично покарання не відбував, а тому до нього не можливо застосувати положення ст. 81 КК України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора ОСОБА_9 про неправильне застосування судом 1-ої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а тому оскаржена ухвала підлягає безумовному скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, про те що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_9 підлягає задоволенню, а ухвала суду 1-ої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 419, 424, 532, 537, 539, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 05.06.2025 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання стосовно ОСОБА_7 , засудженого вироком Кілійського районного суду Одеської області від 17.03.2023 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки, призначеного йому вироком Кілійського районного суду Одеської області від 17.03.2023.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4