Справа № 947/1803/26
Провадження № 1-кс/947/699/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2026 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , під час розгляду у судовому засіданні в м.Одесі клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000116 від 09.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до клопотання, СВ ОРУП №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000116 від 09.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється Київською окружною прокуратурою м.Одеси.

Представник ОСОБА_3 у клопотанні посилається на те, що останній в рамках вищезазначеного кримінального провадження звернувся з позовом до ОСОБА_5 , в якому просить стягнути на його користь матеріальну та моральну шкоду, у зв`язку з чим заявник просить слідчого суддю накласти арешт на автомобіль BMW X5, який належить ОСОБА_5 , з метою забезпечення цивільного позову ОСОБА_3 про стягнення збитків, що поданий у кримінальному провадженні.

Адвокат ОСОБА_4 зазначає, що на теперішній час виникла необхідність у накладенні арешту на автомобіль BMW X5 д.р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , з метою недопущення подальшого його відчуження, з метою забезпечення його збереження.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Так, заявник у клопотанні зазначає, що в рамках кримінального провадження №0000116 від 09.10.2025 ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_5 , однак будь-яких доказів наявності підозри останній до клопотання не надано.

Крім того, заявник у клопотанні визначив, що метою накладення арешту на вказане майно є забезпечення заявленого цивільного позову до ОСОБА_5 , однак не обґрунтував конкретно мету арешту майна, а лише формально посилався на положення ст.170 КПК України, які загалом визначають поняття арешту майна.

Як вбачається з матеріалів клопотання, цивільний позивач у кримінальному провадженні просить накласти арешт на майно третьої особи, яка не є підозрюваною в даному кримінальному провадженні, з метою забезпечення цивільного позову.

Однак, при зверненні до суду з клопотанням про накладення арешту в рамках кримінального провадження цивільним позивачем не надано доказів факту завдання шкоди кримінальним правопорушенням, а також жодним чином не надано доказів розміру цієї шкоди, що є обов`язковим, виходячи з положень ч.3 ст.171 КПК України.

Вказані обставини позбавляють слідчого суддю можливості в повній мірі дослідити обставини, якими обґрунтовані доводи клопотання та прийняти рішення по суті.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст.171 КПК, з урахуванням відсутності в клопотанні належного обґрунтування підстав та мети для накладення арешту.

На переконання слідчого судді, встановлення вказаних обставин слугуватиме досягненню дієвості кримінального провадження, та буде дієвим запобіжником настання шкідливих наслідків як для кримінального провадження, так і для власників/володільців майна.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність такого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню заявнику.

Згідно вимог ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст.ст.171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000116 від 09.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України - повернути заявнику.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1