СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/7789/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000808 від 19.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 361 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 04.12.2025 року звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту накладення арешту на майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, яка на праві власності належить ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області за процесуального керівництва Київською обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000808 від 19.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 361 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що за попередньою змовою група осіб, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 в період часу з 2021 року по 2024 рік вчиняли кримінальні правопорушення направлені на незаконні реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на території України.

У ході проведення досудового розслідування встановлено, що за організацією ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_7 07.10.2024 здійснила несанкціоноване втручання в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, використовуючи ключ доступу державного реєстратора Лозуватської сільської ради Дніпропетровської області ОСОБА_6 за сприянням працівника Лозуватської сільської ради Дніпропетровської області ОСОБА_9 , що спричинило підробку інформації, а саме здійснили незаконне відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :01:012:0040 по фіктивному (завідомо підробленому) договору купівлі-продажу № 567 від 22.08.2017 виданого приватним нотаріусом Запорізької міського нотаріального округу ОСОБА_10 на ОСОБА_11 . Дана земельна ділянка належала ОСОБА_12 , яка по заповіту передала її своєму чоловіку ОСОБА_13 та сину ОСОБА_14

ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , так відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.03.2020 року ОСОБА_13 та ОСОБА_14 отримали у спадок земельну ділянку з кадастровим номером :01:012:0040 площею 0,1266 га, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_2 , реєстрацію проводила державний нотаріус ОСОБА_15 .

Виходячи з вищевикладеного, у 2017 році договір купівлі-продажу № 567 не міг бути укладений у зв?язку з відсутністю власника на той момент.

Також встановлено, що вищезазначені особи 17.09.2024 року, вчинили незаконну перереєстрацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_16 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідно до заповіту від 05.06.2012 квартира мала перейти у приватну власність дружині ОСОБА_17 . Однак, нібито на підставі договору купівлі-продажу № 5229 від 09.12.2021 виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_18 здійснено незаконне відчуження на користь ОСОБА_19 . Даний договір купівлі-продажу як повідомила ОСОБА_17 не міг укластись її чоловіком, так як останній Харківської області не відвідував та постійно перебував на лікуванні у м. Одеса.

Продовжуючи реалізацію спільного умислу направленого на незаконне заволодіння нерухомим майно, за організацією та контролем ОСОБА_5 надавши вказівки ОСОБА_20 , використовуючи ключ доступу державного реєстратора ОСОБА_6 04.10.2024 здійснено незаконну реєстрацію по зміні права власності на частину будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Даний будинок належав на праві власності ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які отримали дану частину будинку у спадок по заповіту 04.11.2020 році. Підставою для державної реєстрації є рішення суду серія та номер: 235/5053/21 виданий 03.11.2021 Констянтинівським міськрайонним судом Донецької області, який відповідно до реєстру судових рішень не містить інформації щодо відчуження частини житлового будинку на користь ОСОБА_23 .

Окрім цього, вищезазначеними особами 07.10.2024 здійснено незаконне відчуження, шляхом внесення неправдивої інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , яке належало на праві приватної власності ОСОБА_24 . Однак, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для державної перереєстрації став договір купівлі-продажу № 658 від 14.11.2019 та заява № 68 від 20.01.2020, який останньою не укладався. Реєстрація вчинена на користь ОСОБА_11 .

Таким чином, встановлено, що вищезазначені особи здійснили ряд незаконних реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, чим завдали майнової шкоди власникам нерухомого майна.

Так, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна квартири розміщеної за адресою: АДРЕСА_1 стала власністю ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні квартира АДРЕСА_4 визнано речовим доказів, оскільки об?єкт нерухомого майна містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відтак, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що необхідно вжити заходи забезпечення кримінального провадження, з метою збереження речового доказу.

За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, на даний час є необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт нерухомого майна з метою уникнення можливості їх відчуження, переміщення, забезпечення збереження речових доказів, що були предметом кримінально протиправних дій, також у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

В судове засідання прокурор не з`явився, про день, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, якою клопотання підтримує, просить задовольнити, розгляд клопотання просить провести без його участі.

Дослідивши клопотання і додатки до нього, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Стаття 41 Конституції України регламентує право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, а також визначає: ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Обмеження права власності повинні розглядатися як вимушені заходи, які держава не обов`язково повинна застосовувати.

У випадках, коли йдеться про обмеження тих чи інших прав і свобод, Європейський суд завжди звертає увагу на низку параметрів, яким повинні відповідати застосовані державою заходи щодо конкретних прав (наявність правових підстав для обмеження прав і свобод, що передбачає можливість обмеження права виключно в порядку, встановленому чинним законодавством; обумовленість обмеження легітимною метою; пропорційність вжитих державою заходів щодо обмеження прав і свобод з огляду на легітимну мету, яку держава намагалася досягти, запровадивши відповідне обмеження).

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Арешт майна, у відповідності до положень ст.131 КПК України, є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, що допускаються виключно уразі доведення прокурором ряду обставин: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи ,про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно із ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Визначення, мета і завдання арешту майна регламентовані ст. 170 КПК України.

Згідно із ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: п. 1) збереження речових доказів.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Органом досудового розслідування провадиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000808 від 19.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 361 КК України.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що в силу ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження і потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора.

У зв`язку з наведеним, клопотання підлягає задоволенню, оскільки прокурором доведено наявність достатніх правових підстав для обмеження прав і свобод особи, на майно якої пропонується накласти арешт, встановлено наявність ризиків приховування, відчуження майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000808 від 19.09.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 361 КК України - задовольнити.

Накласти арешт з метою збереження речового доказу на майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, яка на праві власності належить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1