Справа № 635/9880/25
Провадження № 1-кп/635/506/2026
У Х В А Л А

06 січня 2026 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

захисника - адвоката ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

законного представника обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

секретар судового засідання - ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, який полягає в забороні обвинуваченому цілодобово залишати місце постійного мешкання, з покладенням на обвинуваченого наступних обов`язків, передбачених ст.194 КПК України - прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися за межі Харківського району Харківської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та навчання; утримуватись від спілкування з потерпілою ОСОБА_8 , свідками у кримінальному провадженні: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. В обґрунтування клопотання прокурор посилалася на те, що підставою застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення та продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення, та неможливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Так, неповнолітній ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого, а тому будучи обізнаним про покарання, що йому загрожує, неповнолітній ОСОБА_4 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, враховуючи неповнолітній вік обвинуваченого він може безперешкодно покинути територію України. Про продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідків та потерпілого свідчить те, що на даний час вина неповнолітнього ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується, у тому числі показами свідків, з якими він особисто знайомий, отже, останній буде мати можливість здійснювати на них незаконний вплив, надаючи необхідні відомості, для дачі відповідних показів, чим перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні. Зважаючи на те, що суд досліджує докази безпосередньо і судовий розгляд у провадженні ще не розпочатий, потерпіла та свідки ще не допитані судом, а обвинувачений знає про їх місце мешкання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вчинити дії, спрямовані на здійснення не законного психологічного або навіть фізичного впливу на потерпілу та свідків, застосовуючи методи залякування, погроз, тощо з метою, щоб останні відмовилися від наданих раніше показань чи надали інші, недостовірні показання. Крім того, достатніми є підстави вважати про продовження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинення іншого кримінального правопорушення, у зв`язку з тим, що неповнолітній ОСОБА_4 , може вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема аналогічне, оскільки як встановлено під час досудового розслідування родина перебуває на обліку у Службі у справах дітей, як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. З показів допитаних під час досудового розслідування свідків встановлено, що неповнолітній неодноразово керував транспортними засобами, не маючи на те відповідного посвідчення. Сторона обвинувачення зазначає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки наразі до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ч. 1 ст. 287 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, просив застосувати до нього домашній арешт у нічний час доби.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та просила застосувати відносно нього домашній арешт у нічний час доби, посилаючись на те, що обвинуваченому необхідно відвідувати практичні заняття в технікумі.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 підтримала думку захисника.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2025 року обрано підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_4 прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися за межі Харківського району без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та навчання; утримуватись від спілкування з потерпілою ОСОБА_8 та свідками у кримінальному провадженні: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно ОСОБА_4 встановлено до 13 січня 2026 року з моменту оголошення ухвали суду.

Строк домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_4 спливає 13 січня 2026 року.

Частиною 3 ст. 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу суд повинен враховувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого ця особа обвинувачується, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від суду чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За змістом ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений.

Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу, суд погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст.177 КПК України, зокрема переховування від суду, незаконно впливу на потерпілу, свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, враховує характер та конкретні обставини вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, що у сукупності із тяжкістю покарання дають суду об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, в тому числі з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину. А відтак, суд доходить висновку про продовження існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_4 є неповнолітньою особою, а тому має право на перетин державного кордону навіть під час дії воєнного стану.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу та свідків. При встановленні наявності ризику впливу на потерпілу та свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на потерпілу, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на потерпілу, свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні, а відтак останній може здійснювати вплив як на потерпілу, так і свідків, з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які йому достовірно відомі.

Оцінюючи ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, суд бере до уваги, що неповнолітній ОСОБА_4 неодноразово керував транспортними засобами, не маючи на те відповідного права, у зв`язку з чим є достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення аналогічного характеру, що свідчить про високу вірогідність продовження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість застосування до обвинуваченого домашнього арешту, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, суд вважає, наявними підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченого, який полягає в забороні обвинуваченому цілодобово залишати житло, на два місяці - до 06 березня 2026 року, з покладенням відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України на обвинуваченого обов`язків прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися за межі Харківського району без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та навчання; утримуватись від спілкування з потерпілою ОСОБА_8 , свідками у кримінальному провадженні: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Суд вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому без дозволу суду залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням вказаних обов`язків, буде співмірним з існуючими ризиками, відповідатиме особі обвинуваченого та буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім того, 22 грудня 2025 року на електронну пошту суду представником потерпілої ОСОБА_6 подано позовну заяву ОСОБА_8 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 про відшкодування шкоди, завданого кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За ч.4 ст. 128 КПК України форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п. 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Отже, у порушення вказаних вимог, позивачем у позовній заяві не зазначено зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання та поштовий індекс відповідача ОСОБА_13 , а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі).

Крім того, за ч.1 ст. 177 ЦПК України у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Позивачем подана позовна заява з додатками в електронній формі без надання відповідних доказів щодо надсилання копії позовної заяви прокурору, захиснику та відповідачу ОСОБА_13 рекомендованим листом з описом вкладання копій поданих до суду документів.

Вище викладене дає підстави для висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ч.1 ст. 177 ЦПК України, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строків на їх усунення.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

При таких обставинах, відповідно до ст. 185 ЦПК України, заява підлягає залишенню без руху з зазначенням недоліків заяви та наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 128, 177, 197, 199, 315 КПК України, статтею 185 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк до двох місяців - до 06 березня 2026 року включно, який полягає в забороні обвинуваченому без дозволу суду залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання невідкладної медичної допомоги або/та необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги.

Зобов`язати ОСОБА_4 протягом часу дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі Харківського району без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та навчання;

- утримуватись від спілкування з потерпілою ОСОБА_8 , свідками у кримінальному провадженні: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Строк дії ухвали визначити два місяці, тобто до 06 березня 2026 року.

Ухвалу про продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання до Відділу поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Позовну заяву ОСОБА_8 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 про відшкодування шкоди, завданого кримінальним правопорушенням - залишити без руху.

Встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - 10 днів з дня вручення копії ухвали.

Роз`яснити цивільному позивачу, що якщо він відповідно до ухвали суду у встановлений строк не усуне зазначені недоліки позовної заяви, вона буде вважається неподаною та повернута цивільному позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 09 січня 2026 року.

Суддя ОСОБА_1