Справа № 357/7872/24
У Х В А Л А

про продовження домашнього арешту

16 вересня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглядаючи в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , про продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту, у кримінальному провадженні № 0001661, яке внесене до ЄРДР 07 травня 2024 року, стосовно ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

У С Т А Н О В И В :

у судовому засіданні, прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання прокурора ОСОБА_6 , та просив:

(1) продовжити домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_4 за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною залишати житло в період часу з 22:00 год. до 06:00 год. наступного дня, на 60 (шістдесят) діб;

(2) покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, які передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати до прокурора, або суду за викликом; повідомляти прокурора та суд про зміну місця проживання.

Свої вимоги мотиував тим, що ОСОБА_4 обвинувачується: у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодружений, непрацюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: (1) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року, ч. 2 ст. 309 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки; (2) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2019 року, за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць; (3) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2022 року, за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 1 ст. 70 КК України, до позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, з конфіскацією майна; (4) вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року, за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці, від якого звільнений умовно-достроково 19 грудня 2023 року, з невідбутим строком покарання 10 (десять) місяців 24 (двадцять чотири) дні.

Строк застосованого до ОСОБА_4 домашнього арешту спливає 16 вересня 2024 року.

Зараз ризики, які стали підставою для застосування вказаного запобіжного заходу не зменшилися.

Без продовження домашнього арешту, ОСОБА_4 може вчиняти спроби переховування від суду, а також вчинення інших кримінальних правопорушень.

На його думку, про це свідчить те, що за місцем проживання ОСОБА_4 не обтяжений трудовими обов`язками, обов`язками обумовленими спільним проживанням з дружиною, а ті що є не стримали його від вчинення кримінального правопорушення.

До того ж, ОСОБА_4 не обтяжений обов`язками по догляду за неповнолітніми або малолітніми дітьми, оскільки він їх не має.

Вважав, що сукупність цих обставин свідчить, що ОСОБА_4 може легко змінити місце проживання, без наслідків для сімейного та матеріального благополуччя.

Своєю чергою, ОСОБА_4 схильний до вчинення злочинів, оскільки він неодноразово судимий, після відбуття покарання на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин.

Вказане свідчить, що ОСОБА_4 може вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Водночас, вважав, що суд має врахувати тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , як обставину, яка свідчить про наявність зазначених нею ризиків.

Зазначав, що особисте зобов`язання не може бути застосоване з огляду на високий ступінь ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Порука не може застосовуватися, оскільки особи із заявами про взяття на поруки ОСОБА_4 не зверталися.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 проти заявленого прокурором ОСОБА_6 клопотання не заперечували.

Суд вирішує питання щодо продовження запобіжного заходу, виходячи із такого.

Судом установлено, що строк застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту та покладених на нього обов`язків, згідно з ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2024 року, спливає 16 вересня 2024 року.

Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно із ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, для продовження строку тримання під домашнім арештом, прокурор має довести, що існують обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові, які виправдовують подальше тримання особи під домашнім арештом.

На стадії судового провадження, питання наявності обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під домашнім арештом, судом не з`ясовується, оскільки досудове розслідування вже завершене.

Судом установлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодружений, непрацюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: (1) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року, ч. 2 ст. 309 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки; (2) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2019 року, за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць; (3) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2022 року, за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 1 ст. 70 КК України, до позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, з конфіскацією майна; (4) вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року, за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці, від якого звільнений умовно-достроково 19 грудня 2023 року, з невідбутим строком покарання 10 (десять) місяців 24 (двадцять чотири) дні.

Прокурор у своєму клопотанні, про продовження запобіжного заходу, посилався на те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_4 може вчиняти спроби переховування від суду, а також вчинення інших кримінальних правопорушень.

Суду доведено, що вказані ризики продовжують існувати.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 8 (восьми) років.

Судом установлено, що за обставинами обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у злочині, який вчинений в період невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року.

Отже, за правилами ч. 4 ст. 81 КК України, якщо його буде визнано винуватим, йому загрожує реальна міра покарання у виді позбавлення волі.

Отож, суд вважає, що вказане свідчить про те, що ОСОБА_4 є суттєвий мотив для переховування від суду.

Судом не установлено міцних соціальних зв`язків, які можуть попередити переховування ОСОБА_4 від суду, адже він неодружений, дітей, місця роботи чи навчання не має.

Отже, сукупність наведених обставин переконливо свідчить, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Судом установлено, що ОСОБА_4 неодноразово судимий, тобто має репутацію особи схильної до вчинення кримінальних правопорушень.

Зараз ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні корисливого кримінального правопорушення.

Суду відомо, що ОСОБА_4 не має джерел доходу.

Отже, зважаючи на репутацію ОСОБА_4 , відсутність у нього джерел доходу, існує ризик, що він може вчиняти кримінальні правопорушення з корисливим мотивом.

Отже, суду доведено, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є:

1) особисте зобов`язання;

2) особиста порука;

3) застава;

4) домашній арешт;

5) тримання під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, cлідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Отже, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, переліченим у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд може застосувати один із запобіжних заходів, перелічених у ч. 1 ст. 176 КПК України. До того ж, найсуворішим із них є тримання під вартою. Він застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

До того ж, суд враховує обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України.

Суд зазначає, що з огляду на тяжкість пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, його вік та стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, місця роботи, навчання, джерел доходів та репутацію, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України, а саме виконання ним процесуальних обов`язків та попередженню вчинення ним іншого кримінального правопорушення, неможливе за допомогою м`якших запобіжних заходів, аніж домашній арешт у нічний час.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Суд вважає за необхідне, зважаючи на установлені вище ризики, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати до прокурора, або суду за викликом; повідомляти прокурора та суд про зміну місця проживання.

Суд зазначає, що покладення таких обов`язків є необхідним для досягнення мети запобіжного заходу, визначеного в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, підсумовуючи викладене суд клопотання прокурора, про продовження строку домашнього арешту задовольняє.

Керуючись ст. 314-316, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , про продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту, - задовольнити.

Продовжити строк домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_4 за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною залишати житло в період часу з 22:00 год до 06:00 год, на 2 (два) місяці.

Продовжити дію покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на 2 (два) місяці, зобов`язати його:

(1) прибувати до прокурора, або суду за викликом;

(2) повідомляти прокурора та суд про зміну місця проживання.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 532 КПК України.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_7