Провадження №11-сс/801/818/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

заявника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2025, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову дізнавача СД Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_8 від 18.08.2025 про закриття кримінального провадження № 0000016, внесеного до ЄРДР 15.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2025 відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову дізнавача СД Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_8 від 18.08.2025 про закриття кримінального провадження № 0000016, внесеного до ЄРДР 15.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивує тим, що у ході дослідження матеріалів кримінального провадження № 0000016, внесеного до ЄРДР 15.01.2025, було встановлено, що зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам ст. 110 КПК України. При проведенні досудового розслідування були проведені необхідні слідчі дії, повно, всебічно досліджено обставини правопорушення, надано їм відповідну правову оцінку та прийнято законне та обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження. Постанова ґрунтується на вимогах закону, належно зібраних та допустимих доказах, які не спростовуються обставинами, викладеними в поданій скарзі.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, заявник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову дізнавача про закриття кримінального провадження № 0000016, внесеного до ЄРДР 15.01.2025.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що слідчий суддя безпідставно відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову дізнавача СД ВРУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_8 від 18.08.2025 про закриття кримінального провадження № 000016 від 15.01.2025, розпочатого за ознаками ч. 1 ст. 162 КК України (незаконне проникнення до житла), оскільки така ухвала є незаконною й необґрунтованою з огляду на таке.

По-перше, дізнавачем не забезпечено повноти, всебічності та неупередженості досудового розслідування, як цього вимагають ст. 2, 9, 22, 91, 93, 94 КПК України. В матеріалах провадження відсутні належні процесуальні дії щодо з`ясування всіх обставин незаконного проникнення до квартири АДРЕСА_1 : не допитано всіх осіб, які безпосередньо проникали/перебували в житлі (у тому числі цивільних осіб, особу, яку слідство так і не встановило), не надано правової оцінки їхнім поясненням, не з`ясовано правових підстав перебування працівників поліції у вказаному житлі, не витребувано та не досліджено відеозаписи з боді-камер/службових реєстраторів і камер спостереження, не допитано очевидців і сусідів, не проведено огляду місця події, не зафіксовано слідів зламу/пошкоджень замків, не витребувано матеріали лінії «102» і журналів виїздів нарядів. За таких умов висновок дізнавача про відсутність складу злочину є передчасним, а постанова про закриття немотивованою (ст. 110, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК).

По-друге, слідчий суддя сприйняв доводи сторони дізнання без критики і в ухвалі формально констатував «проведення всіх необхідних слідчих дій», не перевіривши фактичний стан розслідування, не зіставивши скаргові твердження ОСОБА_7 з матеріалами провадження та не навівши переконливої відповіді на кожний істотний довід скарги (ст. 370, 94 КПК). Належного аналізу не одержали й відомості про повторну спробу проникнення до житла 15.09.2025, що має значення для оцінки події та мотивів дій причетних осіб.

Заявник ОСОБА_7 зазначає, що органом дізнання неправильно витлумачено ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України. Незаконне проникнення до житла полягає у входженні до житла без згоди законного чи фактичного володільця або без належних правових підстав, і не залежить від тривалості перебування в житлі, наявності/відсутності матеріальної шкоди чи від оформлення права власності за потерпілим. Захист недоторканності житла гарантується ст. 30 Конституції України та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; відповідно, вирішальним є факт відсутності згоди володільця або належної правової підстави для входження. На це послідовно вказує і практика Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (зокрема, постанова від 12.03.2024 у справі № 722/151/20, провадження № 51-71км22), де підкреслено, що для кваліфікації за ст. 162 КК достатньо встановити факт проникнення до житла без законних підстав або згоди особи, яка ним фактично володіє. Слідчий суддя цих правових позицій не врахував.

Більше того, дізнавач безпідставно відмовив ОСОБА_7 у визнанні потерпілим, що порушує його процесуальні права за ст. 55, 56 КПК України і позбавило можливості ініціювати необхідні слідчі (розшукові) дії, надавати докази та оскаржувати рішення в ширшому обсязі. Відмова не містить чіткої мотивації та не кореспондує фактичним даним про вторгнення до житла, яким ОСОБА_7 фактично володіє та користується.

Постанова про закриття провадження не відповідає вимогам ст. 110 КПК: у ній не наведено конкретних фактичних підстав, не зазначено, які саме докази спростовують подію злочину, чому відкинуто показання заявника, чому не проведено низку очевидних процесуальних дій (допити всіх учасників події, очні ставки, впізнання, огляди, витребування відеозаписів, експертні дослідження пошкоджень тощо). Така немотивованість є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК).

Колегія суддів, вислухавши думку ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовільнити, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши та перевіривши матеріали судової справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2025 відповідає.

Так, відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є не лише захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень і забезпечення притягнення винного до відповідальності, але й запобігання необґрунтованому процесуальному примусу та кримінальному переслідуванню. Отже, положення цієї статті зобов`язують суд забезпечувати баланс між правами заявника та правами осіб, щодо яких він висуває обвинувачення.

Крім того, ст. 7 КПК України закріплює принцип верховенства права, який вимагає від суду тлумачити та застосовувати закон у спосіб, що забезпечує ефективний захист прав і свобод людини. Саме з цих позицій суд оцінює доводи апелянта та дії прокурора.

Статтею 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження, зокрема, відповідно до п. 3 частини першої вказаної норми на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сектором дізнання Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000016 від 15.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000016 від 15.01.2025 слідує, що відомості внесенні з приводу наступних обставин:

№1 «14.01.2025 до Вінницької окружної прокуратури надійшла заява ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож.: АДРЕСА_2 , про притягнення до відповідальності невстановленої особи, котра 08.01.2025 проникла без дозволу до квартири за адресою: АДРЕСА_2 В.»

№2 «До сектору дізнання Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області надійшла ухвала Вінницького міського суду №127/19125/25 від 23.06.2025, щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення, за заявою ОСОБА_7 від 16.06.2025, а саме щодо ймовірного незаконного проникнення до належного йому житла, що за адресою: АДРЕСА_3 .»

Правова кваліфікація кримінального правопорушення визначена за ч. 1 ст. 162 КК України.

Так, із досліджених матеріалів кримінального провадження №0000016 від 15.01.2025 слідує, що органом досудового розслідування проведено ряд слідчих (розшукових) дій, зокрема надано доручення в порядку ст. 40 КПК України, проведено ряд допитів свідків, здійснено тимчасові доступи до документів, долучено ряд документів тощо.

За наслідками проведення вказаних слідчих дій постановою дізнавача СД Вінницького районного управління поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_8 від 18 серпня 2025 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 від 15.01.2025, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України закрито на підставі ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Дана постанова мотивована тим, що проаналізувавши матеріали кримінального провадження, встановлено, що в діях ОСОБА_9 або її родичів відсутній склад кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

З такими висновками дізнавача погодився як слідчий суддя та суд апеляційної інстанції вважає їх правильними, оскільки вказані висновки базується на повному, всебічному та об`єктивному досудовому розслідуванні кримінального провадження.

Як слідує з матеріалів судової справи, ОСОБА_7 зазначав про незаконне проникнення, зокрема ОСОБА_9 з іншими особами, до житла яким володіє його цивільна дружина ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, встановлено, що незаконне проникнення до житла яким володіє цивільна дружина ОСОБА_7 ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_2 було предметом дослідження у даному кримінальному провадженні.

При цьому, як слідує з оскаржуваної постанови дізнавача про закриття кримінального провадження та підтверджується матеріалами справи, під час досудового розслідування було допитано в якості свідка ОСОБА_10 , яка зазначила, що проживала за адресою: АДРЕСА_2 , з 1984 року, спільно із своїм покійним чоловіком ОСОБА_11 , який отримав дану кімнату від заводу «Термінал», в якому працював вантажником. Зі слів ОСОБА_10 , ОСОБА_9 вже на той час проживала в сусідній кімнаті, однак, яким чином отримала дану кімнату ОСОБА_10 ніколи не цікавилась, та з ОСОБА_9 , доброзичних сусідських стосунків в них не було. Після смерті свого чоловіка ОСОБА_12 , ОСОБА_13 почала спільно проживати з цивільним чоловіком ОСОБА_14 , де він також зареєстрований. ОСОБА_10 також повідомила, що ОСОБА_9 , мала власний ключ до вхідних дверей секції. 08.01.2025 ОСОБА_10 повернувшись додому разом з цивільним чоловіком ОСОБА_7 , підійшовши до вхідних дверей секції, вони почули з середини жіночий крик та зачинені двері. Після чого були вжиті заходи, щодо відкриття дверей до коридору секції та дверей кімнати ОСОБА_9 , оскільки остання стверджувала, що замок до її кімнати змінили. На теперішній час, вхідні двері до кімнати ОСОБА_9 відчинені. Зі слів ОСОБА_10 , вона та її співмешканець ОСОБА_7 , без дозволу ОСОБА_9 , користуються кімнатою останньої та складають там свої речі. Також, в ході допиту свідка ОСОБА_10 , остання зазначила, що при відчиненні дверей в секцію та огляді своєї кімнати, порядок речей в ній порушений не був, всі речі перебували на свої місцях та факту незаконного проникнення до її житла сторонніми особами вона не зафіксувала.

Під час досудового розслідування допитано в якості свідків працівників поліції, які здійснювали виїзд на повідомлення по спеціальній лінії «102» від 08.01.2025 щодо виникнення конфлікту за адресою: АДРЕСА_2 та кв. АДРЕСА_4 .

У ході допиту працівника поліції ОСОБА_15 встановлено, що на момент приїзду працівників УПП у Вінницькій області, ОСОБА_9 знаходилася в своїй кімнаті, а ОСОБА_7 знаходився біля своєї кімнати, де проживає разом із ОСОБА_10 . По суті заданих питань працівником поліції, ОСОБА_7 стверджував, що ОСОБА_9 не має права проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , тобто проживає там незаконно. У свою чергу, ОСОБА_9 , стверджувала, що ОСОБА_7 самовільно зайняв належну їй кімнату, без її відому та дозволу на це, де почав складати свої речі, а також обмежувати можливість ОСОБА_9 зайти до своєї кімнати.

При допиті іншого працівника поліції УПП у Вінницькій області ОСОБА_16 , останній надав аналогічні покази свого колеги ОСОБА_15 .

Разом з тим, як встановлено органом досудового розслідування, відповідно до витягу з реєстру Вінницької міської територіальної громади про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , з 16.12.1986 по теперішній час.

Отже, наведенні ОСОБА_7 обставини з приводу незаконного проникнення, зокрема ОСОБА_9 з іншими особами, до житла яким володіє його цивільна дружина ОСОБА_10 , не підтверджується матеріалами кримінального провадження, а навпаки спростовуються ними за наслідками проведених слідчих (розшукових) дій.

Посилання ОСОБА_7 з приводу того, що останньому були нанесенні тілесні ушкодження та були погрози вбивства судом до уваги не приймаються, оскільки під час розгляду даної скарги в судовому засіданні ОСОБА_7 будь-яких доказів на підтвердження наведених обставин не надав, разом з тим, як зазначила дізнавач ОСОБА_8 з відповідними заявами про завдання тілесних ушкоджень та погроз вбивства ОСОБА_7 до неї не звертався.

Отже, підсумовуючи все вищезазначене, колегія суддів зазначає, що органом дізнання зібрано достатній обсяг доказів для прийняття рішення про закриття кримінального провадження. Зокрема, у справі були допитані: заявник ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , яка проживає за зазначеною адресою; ОСОБА_9 , з якою у заявника виник побутовий конфлікт; працівники поліції ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , що виїжджали на виклик 08.01.2025.

Зі змісту пояснень ОСОБА_10 убачається, що 08.01.2025 вона повернулась додому разом із цивільним чоловіком ОСОБА_7 , після чого виникла суперечка з сусідкою ОСОБА_9 щодо замка у секції. Однак у ході перевірки було встановлено, що після відкриття дверей будь-яких пошкоджень, безладу чи ознак стороннього втручання не виявлено. Всі речі перебували на своїх місцях, факт викрадення чи пошкодження майна відсутній.

Показання ОСОБА_10 є узгодженими з поясненнями працівників поліції ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які прибули за викликом «102» і засвідчили, що конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 мав побутовий характер, стосувався користування кімнатами у спільній секції, а не факту незаконного проникнення до житла. Зокрема, під час приїзду поліції кожна із сторін перебувала у своїй кімнаті, двері не були пошкоджені, а ОСОБА_9 мала власний ключ від секції.

Практика Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (зокрема, постанова від 12.03.2024 у справі № 722/151/20, провадження № 51-71км22), підкреслює, що для кваліфікації за ст. 162 КК достатньо встановити факт проникнення до житла без законних підстав або згоди особи, яка ним фактично володіє.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 КК України, кримінальну відповідальність утворюють лише дії, пов`язані з умисним незаконним проникненням саме до житла іншої особи, тобто без згоди законного чи фактичного володільця. Матеріалами провадження достовірно підтверджено, що ОСОБА_9 є законним мешканцем зазначеної квартири, що виключає наявність у її діях ознак складу злочину, передбаченого ст. 162 КК України.

Посилання апелянта на те, що подія мала місце у житлі, яким володіє його цивільна дружина, не знаходить підтвердження у зібраних доказах. Сам ОСОБА_7 не є власником чи наймачем квартири, не має правових документів, що посвідчують його право на володіння житлом, а тому не може вважатися особою, до житла якої відбулося незаконне проникнення у розумінні ст. 162 КК.

Крім того, у матеріалах провадження відсутні будь-які дані про пошкодження замків, злам дверей чи інші ознаки насильницького входження. Також не підтверджено факт завдання тілесних ушкоджень або погроз заявникові, про які він стверджує, оскільки доказів цьому під час розслідування не зібрано, відповідних заяв про заподіяння шкоди ОСОБА_7 не подавалося.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження підлягає закриттю у разі відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Постанова дізнавача від 18.08.2025 відповідає вимогам ст. 110 КПК України, містить належне обґрунтування та мотиви прийняття рішення, посилання на норми закону і підтверджена зібраними доказами.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (частина друга статті 91 КПК України).

Постанова дізнавача про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;

2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;

3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови слідчий суддя вірно дійшов висновку, що вказана постанова відповідає вимогам ст. 110 КПК України. При проведенні досудового розслідування були проведені необхідні слідчі дії, повно, всебічно досліджено обставини правопорушення, надано їм відповідну правову оцінку та прийнято законне та обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження. Постанова ґрунтується на вимогах закону, належно зібраних та допустимих доказах, які не спростовуються обставинами, викладеними в поданій скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Частиною 2 ст. 9 КПК України встановлено, що Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Із ч. 1 ст. 22 КПК України слідує, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Так, у ч. 2 ст. 22 КПК України зазначено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, перевіряючи оскаржувану постанову, вірно зазначив, що під час розслідування забезпечено дотримання вимог ст. 9, 22, 9193 КПК України щодо повного, всебічного та неупередженого з`ясування обставин справи. Будь-яких порушень прав заявника або неповноти розслідування судом апеляційної інстанції не встановлено.

А тому, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 ґрунтуються лише на його суб`єктивному сприйнятті конфлікту з сусідкою, не підтверджені доказами і не спростовують висновків органу досудового розслідування та слідчого судді.

Таким чином, ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2025 постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, на підставі об`єктивно встановлених обставин і належних доказів, а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2025, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову дізнавача СД Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_8 від 18.08.2025 про закриття кримінального провадження № 0000016, внесеного до ЄРДР 15.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, предбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4