Справа № 355/1988/25
Провадження № 1-кп/355/163/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року Баришівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду с. Баришівка кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000437 від 15.09.2025 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у відношенні обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Морозівка, Броварського району, Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

До Баришівського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт з додатком у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000437 від 15.09.2025 року за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

12 листопада 2025 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення був прийнятий до провадження Баришівським районним судом Київської області та призначений до підготовчого судового засідання на 13 листопада 2025 року.

У зв`язку з неявкою в судове засідання потерпілої ОСОБА_6 суд, вислухавши думку учасників процесу, ухвалив підготовче судове засідання відкласти на іншу дату.

В судовому засіданні прокурор звернулася до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 строком до 60 діб.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, на підставі яких обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на даний час продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою заперечують, просять обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого чи свідка, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Суд вважає доведеним прокурором наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час є реальними та дійсними, та неможливість обрання ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу у зв`язку з наступним.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочину, строк покарання за який передбачено від 7 до 15 років позбавлення волі. У разі визнання його винним у вчиненні вказаного злочину йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі, тому останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та затягування процесуальних строків.

Досліджуючи ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, пов`язаний із застосуванням насильства та може незаконно впливати на свідків та потерпілу, які надають показання щодо обстановки на місці події під час вчинення злочину, таким чином без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 зможе впливати будь-яким чином (фізичний чи психологічний тиск) на свідків, щоб ті змінили показання, а ОСОБА_4 ухилився від відповідальності у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи той факт, що потерпіла ОСОБА_6 доводиться матір`ю обвинуваченому ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_7 проживає по сусідству із ОСОБА_4 та знає його з народження, обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності може здійснювати незаконний вплив на потерпілу, свідків шляхом прохання, вмовляння, залякування змінити покази з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Що стосується п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, перебуваючи на волі, може вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Так, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, а тому, може у разі чергового вжиття спиртних напоїв вчинити нове кримінальне правопорушення, оскільки не володіє достатнім рівнем самоконтролю, стриманості та самоорганізації, про що свідчить той факт, що з раптово виниклого мотиву під час лайки у нього виник умисел на вбивство матері, який він реалізував та наніс кухонним ножом не менше семи ударів по життєво важливим органам.

Застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації.

Неможливе і застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки до органу досудового розслідування, прокуратури, суду не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про обрання відносно ОСОБА_4 саме такого запобіжного заходу.

Ураховуючи відсутність законних та постійних джерел заробітку у обвинуваченого, а також спосіб вчинення злочину (із застосування насильства), до нього неможливо застосувати запобіжний захід у вигляді застави.

За встановлених обставин саме тримання під вартою є необхідним, оскільки з урахуванням індивідуальних характеристик обвинуваченого, зазначених вище, застосування домашнього арешту, в тому числі цілодобового, не забезпечить неможливість спілкування ОСОБА_4 зі свідками та потерпілою, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження.

Крім цього, протягом тривалого часу ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_6 , яка є потерпілою у вказаному кримінальному провадженні, а тому застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту за вказаною адресою також порушуватиме права потерпілої особи.

Єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання підозрюваним покладеним на нього обов`язків та унеможливить реалізацію викладених вище ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії», тримання під вартою є виправданим у певному випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що, попри презумпцію невинуватості, переважає над повагою до особистої свободи; національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, який превалює над загальною нормою про повагу до свободи людини.

В даному випадку, обставинами, які дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, що виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, є непоправні наслідки вчиненого, оскільки, відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно ст.5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини, рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2014 року у справі «Чанаєв проти України» обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, не допускається тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого без судового рішення, що виключає можливість, в тому числі і «автоматичного» продовження застосування такого запобіжного заходу.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 13.11.2025 року.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є підстави для задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Враховуючи положення частини 4 статті 183 КПК України, а саме те, що злочин у даному кримінальному провадженні було вчинено із застосуванням насильства, суд не визначає розмір застави відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 177,183,194,199,372,532 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Підготовче судове засідання відкласти на 12 годину 00 хвилин 09 січня 2026 року.

Клопотання прокурора Баришівського відділу Броварської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 1 ст.115 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на термін 60 днів до 11 січня 2026 року, утримуючи його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 7 днів до Київського апеляційного суду.

Суддя Баришівського районного суду ОСОБА_1