Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням підсистеми "Електронний суд" та під час трансляції з приміщення Державної установи "Чортківська установа виконання покарань (№ 26)" кримінальне провадження № 0004115 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Кременець Тернопільської області,

громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , судимого:

1) вироком Кременецького районного суду Тернопільської області

від 27.12.1999 за ч.3 ст.81, ч.1 ст.89, ч.2 ст.140 КК України 1960 року

на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією майна;

2) вироком Кременецького районного суду Тернопільської області

від 01.12.2006 за ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 КК України

на 5 років позбавлення волі;

3) вироком Кременецького районного суду Тернопільської області

від 22.03.2012 за ч.2 ст.186КК України із застосуванням ст.69 КК України, ст.395 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

4) вироком Житомирського районного суду Житомирської області

від 28.12.2020 за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 1 020 гривень;

5) вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29.06.2021

за ч.2 ст.185, ч.2 ст.187 КК України на 9 років позбавлення волі

з конфіскацією майна;

6) вироком Житомирського районного суду Житомирської області

від 20.09.2023 за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі;

7) вироком Збаразького районного суду Тернопільської області

від 08.10.2024 за ч.4 ст.185, ч.4 ст.187, ч.3 ст.262, ч.1 ст.263, ч.3 ст.357 КК України на підставі ч.4 ст.70 КК України на 10 років позбавлення волі

з конфіскацією майна,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 5 травня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 05.05.2025 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України з урахуванням положень ст.72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 08.10.2024 у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, менш суворих покарань, призначених цим вироком, вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29.06.2021 у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна, вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 20.09.2023 у виді позбавлення волі на строк 4 роки, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, а покарання у виді штрафу в сумі 1 020 грн, призначене вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 28.12.2020, суд ухвалив виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання суд ухвалив обчислювати з 05.05.2025 та зарахував у строк остаточно призначеного ОСОБА_7 покарання строк попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні з 07.04.2014 по 04.07.2014 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015), з 01.08.2019 по 02.08.2019, з 15.05.2020 по 16.05.2025.

Крім того, суд зарахував у строк остаточного покарання строк попереднього ув`язнення за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29.06.2021 з 07.10.2017 по 07.01.2018, з 04.11.2020 по 30.01.2023, за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 20.09.2023 з 02.06.2023 по 11.07.2023, за вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 08.10.2024 з 21.08.2023 до набрання цим вироком законної сили.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений просить на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015, з урахуванням положень ст.5 КК України, зарахувати йому у строк відбування покарання весь час перебування в установах попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі і звільнити у зв`язку з відбуттям призначеного покарання.

Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що вироком, який оскаржується, йому призначено остаточне покарання за сукупністю вироків Солом`янського районного суду м. Києва від 29.06.2021, Житомирського районного суду Житомирської області від 20.09.2023, Збаразького районного суду Тернопільської області від 08.10.2024, попереднє ув`язнення за якими має бути зараховане у строк відбування покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015.

Також звертає увагу, що судовий розгляд здійснювався в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, він вину визнав повністю та щиро розкаявся. Проте суд не врахував щире каяття як обставину, яка пом`якшує покарання, не взяв до уваги, що він працював, хворіє на вірусний гепатит С, має матір похилого віку, яка також страждає не захворювання, натомість врахував рецидив злочинів як обставину, яка обтяжує покарання, чим проявив однобічність та упередженість про відношенню до нього. Що стосується вироків Житомирського районного суду Житомирської області від 28.12.2020, яким він засуджений за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 1 020 гривень, вироку Житомирського районного суду Житомирської області від 20.09.2023, яким він засуджений за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, то вони підлягають скасуванню із закриттям кримінальних проваджень на підставі п.12 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, крім вимог про скасування вироків і закриття кримінальних проваджень; доводи захисника ОСОБА_6 на підтримку позиції її підзахисного; доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив грабіж щодо ОСОБА_8 за наступних обставин.

7 квітня 2014 року близько 01 години 30 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись в підземному переході на вулиці Попудренка, 7 в м. Києві, звернув увагу на раніше незнайому ОСОБА_8 , у якої на плечі висіла сумка. Діючи з метою повторного відкритого викрадення чужого майна, ОСОБА_7 біля виходу з підземного переходу наздогнав ОСОБА_8 та, знаходячись у неї за спиною, намагався вирвати сумку, яку потерпіла тримала в руках. При цьому ОСОБА_7 робив неодноразові спроби вирвати сумку у потерпілої, а остання, в свою чергу, стала чинити опір та звати на допомогу.

Коли на допомогу ОСОБА_8 прийшов її чоловік ОСОБА_9 , між останнім та ОСОБА_7 розпочалася бійка. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_7 штовхнув ОСОБА_8 в спину та повторно відкрито викрав належну їй сумку-клатч, в якій знаходились мобільний телефон "iPhone 4s" у чохлі з sim-карткою оператора "life", візитниця, дисконтні картки, гаманець, помада та інша косметика, грошові кошти в сумі 215 гривень, флеш-накопичувач, туалетна вода, а всього майно на загальну суму 4 583 гривні, чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму. Після цього ОСОБА_7 з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення, однак невдовзі був затриманий сторонніми особами.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Покарання призначене з урахуванням вимог ст.65 КК України, і його вид та розмір ОСОБА_7 також не оспорюється. Оскільки після постановлення вироків Збаразького районного суду Тернопільської області від 08.10.2024, Солом`янського районного суду м. Києва від 29.06.2021, Житомирського районного суду Житомирської області від 20.09.2023 було встановлено, що обвинувачений винен ще і в цьому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним 7 квітня 2014 року до постановлення вироків, суд правильно призначив ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України, а не за сукупністю вироків, як помилково вважає обвинувачений.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги, що, приймаючи рішення про залік досудового тримання під вартою у цьому кримінальному провадженні, суд безпідставно не застосував положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015, заслуговують на увагу.

Згідно з ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання", яка діяла до 20.06.2017 включно, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У відповідності з цією ж нормою у строк попереднього ув`язнення включався строк: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею під час судового розгляду кримінального провадження.

Законом України "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення" № 2046-VIII від 18.05.2017, який набрав чинності 21.06.2017, ця норма викладена в наступній редакції.

Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.5 КК України, положення якої кореспондуються з ст.58 Конституції України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

А тому, враховуючи положення вказаної норми і висновок щодо застосування норми права у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 в справі № 663/537/17, згідно з яким, якщо особа вчинила злочин в період до 23.12.2015 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIIIяк такого, який "іншим чином поліпшує становище особи" у розумінні ч.1 ст.5 КК України) (п.104 постанови), колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме, затримання в порядку, передбаченому ст.208 КПК України, строк тримання під вартою на підставі ухвали суду з 07.04.2014 по 04.07.2014, і строк затримання на підставі ухвал суду про дозвіл на затримання з 01.08.2019 по 02.08.2019, з 15.05.2020 по 16.05.2020.

Що стосується вимог про зарахування у строк відбування покарання всього часу перебування в установах попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі в кримінальних провадженнях, в яких ухвалені вироки Збаразького районного суду Тернопільської області від 08.10.2024, Солом`янського районного суду м. Києва від 29.06.2021, Житомирського районного суду Житомирської області від 20.09.2023, то вони задоволені бути не можуть. Кримінальні правопорушення, за які ОСОБА_7 засуджений цими вироками, вчинені ним після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII від 18.05.2017, ч.5 ст.72 КК України в редакції якого фактично і була застосована судом першої інстанції.

Це також відповідає висновку про застосування норми права у вказаній раніше постанові Великої Палати Верховного Суду (п.107 постанови), і призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень з урахуванням цих вироків не є об`єднанням кримінальних проваджень.

Відповідно до ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Оскільки суд першої інстанції, приймаючи рішення про залік досудового тримання під вартою, не застосував закон, який підлягає застосуванню і який поліпшує становище обвинуваченого, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, вирок згідно зі ст.ст.408, 413 КПК України підлягає зміні шляхом зарахування ОСОБА_7 у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 і часткового задоволення апеляційних вимог.

Не можуть бути задоволені і вимоги про скасування вироків Житомирського районного суду Житомирської області від 28.12.2020, Житомирського районного суду Житомирської області від 20.09.2023 із закриттям кримінальних проваджень на підставі п.12 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Зазначені вироки набрали законної сили і не можуть бути предметом перегляду в апеляційному порядку в цьому кримінальному провадженні. Разом з тим, за наявності передбачених законом підстав питання про звільнення від покарання, призначеного вказаними вироками, може бути вирішене в порядку їх виконання на підставі ст.ст.537, 539 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 5 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині зарахування строку попереднього ув`язнення змінити.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк переднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні з 7 квітня 2014 року по 4 липня 2014 року, з 1 серпня 2019 року по 2 серпня 2019 року, з 15 травня 2020 року по 16 травня 2020 року на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зарахувати у строк остаточного покарання строк попереднього ув`язнення за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року з 7 жовтня 2017 року по 7 січня 2018 року, з 4 листопада 2020 року по 30 січня 2023 року, за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2023 року з 2 червня 2023 року по 11 липня 2023 року, за вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 8 жовтня 2024 року з 21 серпня 2023 року по 4 травня 2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3