Справа №276/2407/24
Провадження №1-кп/293/67/2026
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

законного представника обвинуваченого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянув у закритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Черняхів кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000134 від 14.10.2024 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Небіж Володарсько-Волинського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст. 125 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Небіж Володарсько-Волинського району Житомирської області, зареєстрований та проживаючий в АДРЕСА_1 , громадянин України, обвинувачуються у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_7 , вчиненого групою осіб, за попередньою змовою між собою, за наступних обставин:

24.02.2024 близько 21 год 30 хв особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження та ухвалений вирок від 08.01.2026 (надалі Особа 1) та неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийшли до зупинки громадського транспорту, що знаходиться по вул. Шевченка в с. Хичів Житомирського району Житомирської області, де знаходився потерпілий. Перебуваючи на зупинці громадського транспорту між вказаними особами на грунті тривалих особистих неприязних відносин, виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_8 , який усвідомлював, що його товариш Особа 1 допоможе спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_7 , виник протиправний умисел на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень групою осіб за попередньою змовою, у вказаний день час та місці, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у виді спричинення шкоди здоров`ю потерпілого та бажаючи їх настання, ОСОБА_9 умисно наніс один удар кулаком правої руки в область носа потерпілого ОСОБА_7 , від чого останній впав на лавку, яка знаходилася на зупинці. Надалі, коли ОСОБА_7 перебував на лавці в положенні сидячи, до нього наблизився Особа 1 та в цей момент останній, діючи умисно, усвідомлюючи, що своїми діями він приєднується до протиправних дій ОСОБА_8 , спрямованих на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , таким чином, діючи з ОСОБА_6 , групою осіб за попередньою змовою, умисно наніс потерпілому три удари кулаками обох рук в обличчя потерпілого.

Надалі, потерпілий ОСОБА_7 намагався встати з лавки, проте неповнолітній ОСОБА_9 повторно наніс останньому один удар ногою по тулубу та продовжуючи свої протиправні дії, діючи групою осіб без попередньої змови між собою, ОСОБА_9 наніс ОСОБА_7 ще два удари кулаками рук по обличчю в область носа ти скроні. Після цього потерпілий ОСОБА_7 знову намагався встати з лавки, однак Особа 1 наніс останньому один удар ногою по тулубу від чого потерпілий знову впав на лавку.

Надалі Особа 1 та неповнолітній ОСОБА_9 продовжували наносити удари ОСОБА_7 руками по обличчю потерпілого в область носа, скроні верхньої та нижньої губи, таким чином нанісши близько 30 ударів. В подальшому потерпілий залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

Внаслідок умисних протиправних дій неповнолітній ОСОБА_9 та Особа 1 заподіяли потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження, у вигляді 2 саден над верхньою губою зліва, в лівій скроневій ділянці волосяної частини голови, 4 крововиливів в слизову верхньої та нижньої губ, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та надлому емалі 11 зуба, яке відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином ОСОБА_6 інкримінується, що він своїми умисними діями, які виразилися в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_7 , вчинених групою осіб, за попередньою змовою між собою, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

В ході судового розгляду ОСОБА_6 свою вину визнав у повному обсязі.

Суду надав покази про те, що дійсно разом з особою, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, у час та місці зазначених в обвинувальному акті наніс тілесні ушкодження неповнолітньому потерпілому ОСОБА_10 . Удари наносив в область обличчя кулаком та в область тулубу ногою.

Вказав, що обставини зазначені в обвинувальному акті відповідають дійсності. Зазначив, що кається у вчиненому та зробив для себе відповідні висновки.

Цивільний позов визнав частково у частині заявленої матеріальної шкоди.

Законний представник обвинуваченого в судовому засіданні просила суворо не карати її сина, цивільний позов визнала частково.

Захисник обвинуваченого просив суд зважити на особу підзахисного, який раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення вперше в неповнолітньому віці. Щодо цивільного позову, то просить його задовольнити частково в частині стягнення матеріальної шкоди, а в частині моральної шкоди відмовити, оскільки такої потерпілому не завдано.

Так, статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, в силу вимог ч.6 ст.22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України, сторона обвинувачення посилалася на докази, які згідно зі ст.ст. 85, 86, 94 КПК України є допустимими, належними, достовірними та достатніми, а саме: на відомості, що містяться у письмових доказах, наданих стороною обвинувачення та покази свідка ОСОБА_11 .

Водночас, в ході судового слідства, сторона обвинувачення відмовилась від дослідження доказів у виді допиту інших свідків, вказуючи на вік свідків, які є неповнолітніми та про відсутність об`єктивної можливості забезпечити їх безпосередню участь у судовому засіданні, зважаючи на те, що останні ухиляються від явки до суду.

Потерпілий та законний представник в судове засідання від 02.02.2026 не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Потерпілим у даній справі заявлений цивільний позов.

Відтак, зважаючи визнання вини обвинуваченим за обставинами викладеними в обвинувальному акті, тривалий розгляд справи, розгляд якої неодноразово відкладався безпосередньо за заявленими клопотаннями потерпілої сторони з тих чи інших підстав, суд уважає можливим розгляд справи у відсутності потерпілої сторони.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні в присутності законного представника та спеціаліста-психолога, суду показав, що взимку 2024 року, місяця не пам`ятає, він, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 близько 23 год. 23:30 гуляли по селі, сиділи на зупинці. Під час перебування на зупинці до них підійшли ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , та запитали хто з них ОСОБА_17 . Після цього почали наносити удари ОСОБА_17 , першим наніс удар ОСОБА_14 , але промахнувся, оскільки ОСОБА_17 пригнувся.

Далі удар наніс ОСОБА_15 . ОСОБА_18 штовхнув і останній впав, а ОСОБА_14 і ОСОБА_15 почали наносити ОСОБА_17 удари руками і ногами, ударів було багато. Нанесення ударів відбувалось по черзі ОСОБА_15 та ОСОБА_14 . Ударів ногами було близько 40-45. Нанесення ударів руками відбувалось по обличчю, а ногами - в живіт, з боку, правою ногою. Нанесення ударів тривало по часу 5-10 хвилин. Під час нанесення ударів хлопці нічого не говорили.

Також показав, що ОСОБА_14 після першої спроби нанести удар ОСОБА_17 попросив його та ОСОБА_19 встати і відійти, і вони ОСОБА_20 відійшли від зупинки на 2,5 метри. ОСОБА_21 та ОСОБА_22 від зупинки перебували за метрів п`ять.

Після того як ОСОБА_17 викрутився від ударів почав тікати, а ОСОБА_15 та ОСОБА_14 намагались його наздоганяти.

На запитання ОСОБА_23 навіщо били ОСОБА_24 та ОСОБА_14 нічого не відповіли та пригрозили, щоб ми багато не говорили, а то будуть простріляні коліна та переламані ноги. Такі погрози виходили безпосередньо від ОСОБА_14 . Уважає, що ОСОБА_15 та ОСОБА_14 були в стані алкогольного сп`яніння, оскільки від них був чути запах алкоголю.

Під час побиття ОСОБА_17 ніхто не втручався з інших присутніх, стояли і спостерігали. Він не просив у ОСОБА_15 та ОСОБА_14 припинити нанесення ударів ОСОБА_17 .

Свідок показав, що до цієї події він не був знайомий із ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , знав їх лише в обличчя. Про те чи мали між собою конфлікт ОСОБА_15 та ОСОБА_17 йому не відомо. Наявність ушкоджень після ударів бачив по фото, які показував ОСОБА_17 , була розбита брова, пошкоджений зуб, йшла кров з носа.

Наступного дня бачив на зупинці сліди крові, яких до побиття ОСОБА_17 не було.

Свідок також показав, що йому відомо, що того дня ОСОБА_15 та ОСОБА_14 приїздили в село на автомобілі (жигулі сірого кольору), проте до зупинки підійшли пішки.

Вказав, що після бійки через тиждень до нього приїздив ОСОБА_14 і ОСОБА_15 погрожували, про це він повідомив матері, яка зверталась з приводу цього до дільничого.

Окрім повного визнання ОСОБА_6 своєї вини, стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст. 125 КК України, надано наступні письмові докази, які відповідно до ст.ст. 358, 359 КПК України судом безпосередньо оголошені та досліджені, а саме:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05.03.2024, за змістом якої зазначено про прийняття усної заяви від ОСОБА_25 про спричинення 24.02.2024 близько 22 год. її сину ОСОБА_26 тілесних ушкоджень ОСОБА_27 та ОСОБА_14 ;

- рапорт інспектора-чергового відділення поліції №4 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області від 25.02.2024 про те, що 24.02.2025 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 24.02.2024 о 22:26 за адресою АДРЕСА_2 , відомі хлопці із с. Рижан побили сина заявниці/ заявник ОСОБА_25 ;

- акт судово-медичного обстеження №293 від 01.03.2024, згідно із заключною частиною якого:

у гр. ОСОБА_7 виявлено садна, крововиливи на обличчі, надлом емалі 11 зуба, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути рука, затиснута в кулак, тощо, не менш як від 2-х ударів такими, не виключено в термін та за обставин, вказаних обстеженим та відносяться до легких тілесних ушкоджень;

встановлений клінічний діагноз: «ЗЧМТ, струс головного мозку» не підтверджений достовірною неврологічною симптоматикою, об`єктивними медичними даними, даними інструментальних та лабораторних методів дослідження, а тому при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймається;

потерпілий в момент спричинення тілесних ушкоджень міг знаходитися в будь-якому положенні тіла, при якому ділянки тіла були б доступними для спричинення тілесних ушкоджень;

враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, дані ділянки доступні для її травмую чого фактору;

- протокол огляду предмету від 23.03.2024 з фото таблицею із зображенням потерпілого та переписки з невідомою особою в соціальній мережі Instagram. Об`єктом огляду згідно із протоколом огляду предмету є CD-R диск, який наданий законним представником потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_28 . При огляді даного CD-R диску встановлено, що на ньому містяться фото із зображенням потерпілого ОСОБА_7 , на яких зображено обличчя останнього із тілесними ушкодженнями, а також переписка з невідомою особою в соціальній мережі Instagram зі сторінки користувача ОСОБА_29 ;

- висновок спеціаліста від 25.04.2024 за результатами проведення допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно із яким за результатами проведеного допиту за участю ОСОБА_7 було виявлено наявність ознак, які характерні для переживання психотравмуючої події фізичного та психологічного насильства, яке може мати довгострокові наслідки. Додатковим психотравмуючим фактором для підлітка є емоційне реагування на ситуацію батька, який щиро бажаючи захистити власну дитину, своїми діями ретравматизує підлітка та рекомендовано психологічна допомога батькам ОСОБА_7 ; забезпечення батьками заходів щодо запобігання фізичного, психологічного насильства над підлітком та недопущення маніпуляції над потерпілим з боку інших учасників події; корекційна робота психолога з ОСОБА_30 з метою надання психологічної підтримки, десенсибілізації психотравмуючої ситуації; обмеження подальшої участі дитини в процесуальних діях;

- висновок спеціаліста від 24.04.2024 за результатами проведення допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , досвід, який пережив підліток під час події 24.02.2024 на зупинці в с.Хичів, відноситься до психотравмуючих (участь в конфлікті з однолітками з застосуванням фізичного та психологічного насильства) та може мати довгострокові наслідки. Виявлено порушення права дитини на піклування, захист та безпеку - неналежне виконання батьківських обов`язків (дитина перебувала після 22 год. у громадських місцях без супроводу батьків) та рекомендовано психоосвітня робота з батьками ОСОБА_11 (ювенальна поліція, соціальна служба у справах дітей тощо) щодо покращення батьківських компетенцій; забезпечення батьками заходів щодо запобігання фізичного, психологічного насильства та недопущення маніпуляції над свідком з боку обвинуваченого; корекційна робота психолога з ОСОБА_31 з метою надання психологічної підтримки, навчання реалізації потреб в ідентифікації та самоствердженні конструктивним шляхом, обмеження подальшої участі ОСОБА_32 в процесуальних діях;

- протокол проведення слідчого експерименту від 25.03.2024 стосовно події від 24.02.2024 з фотототаблицею та стенограмою. За даними протоколу, слідчий експеримент проведеного за участі свідка ОСОБА_11 , спеціаліста ОСОБА_33 та двох понятих, згідно із яким за показами свідка встановлено, що 24.02.2024 близько 23 год. 00 хв. я разом із ОСОБА_30 , ОСОБА_12 пішли по селу прогулятися та потім сіли на зупинці. В цей час повз зупинку проходило п`ятеро чоловік, і двоє із підійшли до нас, а інші залишилося на дорозі. Ці двоє були ОСОБА_34 та ОСОБА_35 , і ОСОБА_36 запитав: «чи є тут ОСОБА_37 », але ОСОБА_38 мовчав. В цей момент до ОСОБА_39 , який сидів на лавці підійшов ОСОБА_40 та без пояснень замахнувся та хотів його вдарити, але ОСОБА_38 відхилися. Потім ОСОБА_40 знову замахнувся та вдарив ОСОБА_41 в область обличчя з лівої сторони правою рукою.

Після підійшов ОСОБА_36 наніс один удар рукою ОСОБА_42 в область обличчя, і ОСОБА_38 знов намагався встати, але ОСОБА_36 та ОСОБА_40 заштовхали ОСОБА_41 в куток і він сів. Коли ОСОБА_38 був на лавці, то йому ОСОБА_36 наніс один удар ногою по животі, а потім ОСОБА_40 також наніс один удар ногою по животі ОСОБА_42 .

Після цього ОСОБА_38 знов почав намагатися вирватися, але схватився за металевий прут щоб не впасти і в цей час його за куртку схопив ОСОБА_40 та тримав, а ОСОБА_36 говорив «ложи його». Але ОСОБА_38 відштовхнув ОСОБА_43 і побіг в сторону доми. Потім ОСОБА_40 та ОСОБА_36 пішли, а я та ОСОБА_44 ще деякий час побули на зупинці та пішли до ОСОБА_41 додому.

Далі свідку ОСОБА_11 було запропоновано відтворити механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_45 та ОСОБА_46 потерпілому ОСОБА_7 . На дану пропозицію свідок ОСОБА_11 погодився та в присутності понятих показав як ОСОБА_47 наніс ОСОБА_7 один удар рукою в область обличчя. Надалі свідок ОСОБА_11 показав як ОСОБА_9 наніс ОСОБА_7 один удар в обличчя. Після цього свідок ОСОБА_11 показав як ОСОБА_47 та ОСОБА_48 по черзі нанесли по одному удару ОСОБА_7 по животі ногою;

- копія медичної картки стаціонарного хворого №893 ОСОБА_7 , за змістом якої має місце запис, зокрема, від 25.02.2024 о 10:15 год. про скарги пацієнта на слабкість, набряк верхньої та нижньої губи, болі у верхній щелепі, головний біль, головокружіння…;

- копія медичної картки стаціонарного хворого №931 ОСОБА_7 , де має місце запис, зокрема, про діагноз ЗЧМТ. Струс головного мозку та призначення лікування;

- протокол огляду місця події від 06.04.2024, згідно якого в присутності двох понятих проведено огляд ділянки місцевості, а саме узбіччя дороги, що знаходиться в с. Хичів по вул. Шевченка неподалік будинку 17, яка є відкритою у вільному доступі на якій має місце зупинка громадського транспорту, яка не освітлюється, що відображено у фототаблиці;

- висновок спеціаліста за результатами проведення допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , подія (участь в конфлікті з однолітками з застосуванням фізичного та психологічного насильства та подальші слідчі дії) є психотравмуючою з ознаками психологічної травми на даний момент та можливих довгострокових наслідків. Співпадіння вербального та невербального проявів у підлітка під час допиту дає розуміння, що дитина відтворює події, які були у власному досвіді. Виявлено порушення прав дитини на піклування, захист та безпеку - неналежне виконання батьківських обов`язків ( дитина перебувала після 22 год. у громадських місцях без супроводу батьків) та рекомендовано психоосвітня робота з батьками ОСОБА_23 (ювенальна поліція, соціальна служба у справах дітей тощо) щодо покращення батьківських компетенцій; надання батьками ОСОБА_12 емоційної підтримки; забезпечення батьками заходів щодо запобігання фізичного, психологічного насильства над підлітком та недопущення маніпуляції над свідком з боку обвинуваченого; корекційна робота психолога з ОСОБА_20 з метою надання психологічної підтримки, десенсибілізації психотравмуючої ситуації; обмеження подальшої участі дитини в процесуальних діях;

- протокол проведення слідчого експерименту від 15.04.2024 із стенограмою за участі потерпілого ОСОБА_7 , спеціаліста психолога ОСОБА_49 та двох понятих, під час якого потерпілий повідомив про події від 24.02.2024 та механізм завдання йому тілесних ушкоджень та відтворив їх;

- протокол проведення слідчого експерименту від 15.04.2024 із стенограмою за участі свідка ОСОБА_50 , спеціаліста психолога ОСОБА_33 , за змістом якого свідок повідомив про події від 24.02.2024 про завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та відтворив механізм супроводження таких тілесних ушкоджень;

- оптичні диски з допитом потерпілого ОСОБА_7 від 23.03.2024 та свідків ОСОБА_11 від 25.03.2024, ОСОБА_50 від 08.04.2024;

- висновок експерта №104 (комісійна судово-медична експертиза), згідно із якою по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено:

1.,3.,5.,6. Згідно записів в акті судово-медичного обстеження № 293 на ім`я ОСОБА_7 , від 26.02.2024 в наданих медичних картах стаціонарного хворого комунального некомерційного підприємства «Хорошівська лікарня» Хорошівської селищної ради у останнього були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: 2-х саден над верхньою губою зліва, в лівій скроневій ділянці волосяної частини голови, 4-х крововиливів в слизову верхньої та нижньої губ, надлому емалі 11-го зуба. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупої травмуючої, контактуючої, слідоутворюючої поверхні, не залишивши в них яких-небудь специфічних та характерних ознак, які не дозволяють її ідентифікувати, могли виникнути при нанесенні ударів натуральною зброєю чоловіка, якою є кулак, нога взута у взуття. Також не можливо точно встановити які тілесні ушкодження виникли в результаті нанесення ударів руками та ногами. По терміну свого виникнення вони можуть відповідати даті 24.02.2024.

По ступеню своєї тяжкості спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_7 як в своїй сукупності, так і кожне з них відносяться до легких тілесних ушкоджень. Тілесне ушкодження у вигляді надлому емалі 11-го зуба відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. При визначенні ступеня тяжкості спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_7 виставлений лікарями комунального некомерційного підприємства «Хорошівська лікарня» Хорошівської селищної ради діагноз: заключний клінічний: закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку до уваги не приймався, так як він не підтверджений відповідною об`єктивною неврологічною симптоматикою та не відповідає протоколу надання медичної допомоги хворим з черепно-мозковою травмою (Міністерство охорони здоров`я України, Київ 2006).

Судити точно про кількість контактуючих дій тупої слідоутворюючої поверхні (ударів) судово-медичним шляхом не представляється можливим, не виключена можливість спричинення множинних, не підлягаючих рахунку ударів в ділянку голови. На час спричинення вищевказаних тілесних ушкоджень потерпілий міг знаходитись по відношенню до нападаючого (их) в любому положенні, окрім того положення при якому ділянки тіла розташування тілесних ушкоджень були б не доступними для нанесення травмуючих дій (ударів).

Оцінку умов та обставин спричинення тілесних ушкоджень вказаних ОСОБА_7 , ОСОБА_46 , ОСОБА_11 , ОСОБА_51 при проведенні слідчого експерименту надають судово-слідчі органи. Комісія експертів не виключає можливість спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 за обставин вказаних вищевказаними особами;

- карта виїзду швидкої медичної допомоги №172, за даними якої відбувся виклик за адресою АДРЕСА_2 , привід виклику - травма пацієнта ОСОБА_7 , учня 9-го класу, попередній діагноз: носова кровотеча, підозра струс головного мозку із зазначенням надання медичної допомоги;

- відповідь Новоборівської селищної ради за запитуваною інформацією згідно із якою в зимовий період на території Новоборівської селищної ради здійснювалося освітлення всіх населених пунктів приблизно з 18:00 до 24:00 та з 05:00 до 08:08 годин. Станом на 24.02.2024 заявок щодо ремонтних та будь-яких інших робіт по налаштуванню вуличного освітлення в с. Хичів по вул. Шевченка не надходило. Ввімкнення та вимкнення вуличного освітлення населених пунктів відбувається за допомогою встановленого світодіодного реле часу.

Крім того, під час судового розгляду були досліджені характеризуючі обвинуваченого ОСОБА_6 документи, зокрема:

- за даними Комунального некомерційного підприємства "Хорошівська лікарня" Хорошівської селищної ради обвинувачений ОСОБА_52 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває;

- довідка-характеристика на ОСОБА_6 видана від 04.04.2024 Хорошівською селищною радою, за змістом якої зазначено, що гр. ОСОБА_6 проживає в АДРЕСА_1 у будинку бабусі. Виховується у багатодітній сім`ї, навчається в 11 класі Рижанського ліцею, працьовитий, контактний, користується повагою серед товаришів, до навчання відноситься пасивно, часто без поважних причин пропускає школу;

- характеристика на ОСОБА_6 учня Рижанського ліцею Житомирської області, згідно із якою ОСОБА_6 за місцем навчання характеризується позитивно;

- копії актів обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітнього ОСОБА_6 , які є посередніми та згідно із якими ОСОБА_6 часто не відвідує школу, з його та зі слів матері через хворобу.

Судом також досліджені процесуальні документи на підставі, яких здобувались докази, зокрема:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000134 від 14.10.2024 за правовою кваліфікацією правопорушення ч.1 ст. 28 ч.2 ст. 125 КК України, згідно якого зазначено короткий виклад обставин події від 24.02.2024 стосовно спричинення ОСОБА_7 2009 р.н., тілесні ушкоджень ОСОБА_47 та неповнолітнім ОСОБА_6 ;

- постанова про призначення групи прокурорів від 14.10.2024;

- постанова про створення групи дізнавачів від 14.10.2024;

- наказ від 27.05.2024 №722 про внесення змін до наказу ГУНП від 08.02.2024 №221 /призначення ювенальних дізнавачів;

- постанова про виділення матеріалів кримінального провадження від 14.10.2024;

- постанова про продовження строку досудового розслідування від 14.10.2024;

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000034 від 06.03.2024 за правовою кваліфікацією правопорушення ч.1 ст. 125 КК України, згідно якого зазначено, що 24.02.2024 близько 22год. 00 хв в с. Хичів Житомирського району Житомирської області на зупинці сину заявниці ОСОБА_7 2009 р.н., спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_34 ;

- постанова про призначення групи прокурорів від 06.03.2024;

- постанова про створення групи дізнавачів від 06.03.2024;

- направлення на судово-медичне освідування ОСОБА_7 ;

- заява ОСОБА_28 про залучення останнього як законного представника потерпілого ОСОБА_7 від 07.03.2024;

- постанова про залучення представника потерпілого від 07.03.2024;

- запит про залучення психолога від 20.03.2024 для потерпілого;

- доручення для участі психолога у слідчих (розшукових), процесуальних діях у кримінальному провадженні за участю малолітньої/неповнолітньої особи від 21.03.2024 №006-0812П;

- постанова про залучення спеціаліста від 21.03.2024;

- запит про залучення психолога від 20.03.2024 для свідка;

- доручення для участі психолога у слідчих (розшукових), процесуальних діях у кримінальному провадженні за участю малолітньої/неповнолітньої особи від 21.03.2024 №006-0813П;

- постанова про залучення спеціаліста від 21.03.2024;

- запит про залучення психолога від 20.03.2024 для свідка;

- доручення для участі психолога у слідчих (розшукових), процесуальних діях у кримінальному провадженні за участю малолітньої/неповнолітньої особи від 21.03.2024 №006-0814П;

- постанова про залучення спеціаліста від 21.03.2024;

- постанова про залучення спеціаліста-психолога від 22.03.2024;

- постанова про визнання речей речовими доказами від 23.03.2024, якою визнано речовим доказом CD-R диск, наданий законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_28 ;

- постанова про призначення та доручення проведення комісійної судово-медичної експертизи від 29.04.2024;

- ухвала слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 20.05.2024 у справі №276/1045/24 про надання тимчасового доступу до інформації, яка перебуває у володінні у володінні КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Житомирської обласної ради, юридична адреса м. Житомир вул. Покровська, 98 в, Житомирський район Житомирська область з можливістю їх вилучення, а саме: картки виклику карети швидкої медичної допомоги, яка здійснювала виїзд до ОСОБА_7 в с. Хичів Житомирського району, Житомирської області в період з 24.02.2024 по 25.02.2024;

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 07.06.2024 відповідно до ухвали слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 20.05.2024 у справі №276/1045/24 із зазначенням про ознайомлення із карткою виїзду швидкої медичної допомоги №172 та ознайомлення із її змістом;

- опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 07.06.2024;

- повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 11.10.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2. ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України;

- заява ОСОБА_53 про залучення останнього як законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 від 11.10.2024;

- постанова про залучення представника підозрюваного від 10.10.2024;

- протокол роз`яснення ОСОБА_6 права на захист від 11.10.2024;

- пам`ятка про можливість участі у програмі медіації за підписом ОСОБА_6 ;

- постанова про доручення призначення захисника підозрюваному для здійсненя захисту за призначенням від 11.10.2024;

- доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги особі, у кримінальному провадженні…для здійснення захисту за призначенням від 14.10.2024/за яким призначений для здійснення захисту ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 ;

- постанова про залучення захисника від 14.10.2024 адвоката ОСОБА_4 ;

- заява ОСОБА_5 про залучення останньої як законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 від 23.10.2024;

- постанова про залучення представника підозрюваного від 23.10.2024.

Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України. Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та допустимість отриманих в ході його проведення доказів.

Зважаючи на всі викладені обставини, оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до чинного кримінально-процесуального законодавства.

Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Порушень вимог ст.87 КПК України не установлено.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Водночас за дослідженими доказами на підтвердження вини обаинуваченого ОСОБА_6 , суд не приймає до уваги та визнає недопустимим наданий стороною обвинувачення запис допиту потерпілого ОСОБА_7 та запис допиту свідка ОСОБА_50 з огляду на те, що такий допит осіб не проводився безпосередньо в судовому засіданні.

Зважаючи на норми ст. ст. 23,95 КПК України суд обґрунтовує рішення лише тими показаннями, які сприймав особисто.

Відтак, записи допуту потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_50 суд визнає неналежним (недопустим) доказом у справі, оскільки такі докази порушують принцип безпосередності дослідження доказів.

Таким чином, оцінивши в сукупності всі досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов до переконання про те, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч. 2 ст. 125 КК України доведена повністю "поза розумним сумнівом".

Так, своїми умисними діями, які виразилися в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_7 , вчинених групою осіб, за попередньою змовою між собою, ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України.

Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст. 50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті надати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання визначені ст. 65 КК України. Даною нормою закону визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України, є вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до статті 67 КК України суд визнає вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_6 суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та бере до уваги той факт, що останній вчинив кримінальне правопорушення будучи неповнолітнім.

Тому, окрім обставин зазначених в статті 65 КК України, суд враховує особливості призначення покарань викладені в статі 103 КК України.

Зокрема, суд враховує:

- класифікацію кримінального правопорушення, яке згідно із статтею 12 КК України є кримінальним проступком;

- враховує наслідки та обставини вчиненого проступку (форма вини, мотив і мета, спосіб вчинення…);

- умови життя та виховання ОСОБА_6 , вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи молодої людини, а саме, що сім`я ОСОБА_15 є багатодітною, діти в родині забезпечені спальними місцями, продуктами харчування одягом, батьки займаються вихованням дітей, виконують свої батьківські обов`язки;

- особу винного, який за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, його молодий вік, матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я;

- наявність обставин, які пом`якшують покарання та обтяжують таке.

Враховуючи вищевикладене, дотримуючись засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст. ст. 50, 65, 103 КК України, суд уважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки саме така міра покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам та наслідкам і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню ним нових кримінальних правопорушень.

Обрання такого способу призначення покарання у цій ситуації враховує "принцип пропорційності", справедливо співвідноситься із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

При цьому суд ураховує досудову доповідьоргану пробації, згідно із якою обвинувачений з урахуванням інформації, що характеризує його особистість, спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченого, низьку ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення та можливість його виправлення без позбавлення та обмеження волі.

Суд також бере до уваги і позицію сторони обвинувачення, яка підтримує публічне обвинувачення і реалізує відповідну функцію держави в кримінальному провадженні, яка зводиться до можливості застосування мінімальної міри покарання в правовідносинах, що розглядаються.

Таким чином, суд уважає, що саме така міра покарання обрана ОСОБА_6 буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам та наслідкам і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню ним нових кримінальних правопорушень.

ІV. Вирішення цивільного позову.

Потерпілим поданий цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , згідно якого цивільний позивач ОСОБА_7 просить стягнути на його користь із законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 11 665,38 грн та моральну шкоду в розмірі 17 647 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, завдану вчиненням кримінального правопорушення.

Цивільний позов обґрунтований тим, що внаслідок заподіяння ОСОБА_6 та Особою1, тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , останньому було спричинено матеріальну шкоду, що включає в себе витрати на лікування: придбання медикаментів, медичне обстеження та витрат, пов`язаних із транспортуванням до медичних закладів.

Вказує, що загальна сума витрат, понесених позивачем становить 11 665,38 грн, що підтверджує чеками, які додані до позовної заяви.

Окрім завданої матеріальної шкоди позивач зазначає, що протиправним діями ОСОБА_6 йому заподіяно і моральної шкоди, яка полягає в тому, що позивач отримав фізичні страждання, моральні страждання, був позбавлений звичного ритму життя. Потерпілий вказує, що після події перебував у пригніченому стані, відчував і відчуває душевний біль, тугу, тривогу, значне погіршення сну, перебував в депресивному стані внаслідок пережитого стресу, і відновити попередній стан його життя наразі не вдалося. Крім цього, позивач вимушений був пропускати навчання, тренування.

При цьому зауважує, що цивільний відповідач не звертався до потерпілого чи його законного

представника ні з вибаченнями, ні з пропозицією відшкодувати матеріальні витрати та моральну шкоду. Таку поведінку відповідача позивач розцінює, як повну байдужість до скоєного.

А відтак, завдану йому моральну шкоду оцінює в розмірі 300 000,00 грн, що на сьогоднішній день становить 17647 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Цивільний відповідач обвинувачений ОСОБА_6 та його законний представник цивільний позов визнали частково в сумі завданої матеріальної шкоди.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні стосовно заявленого позову до його підзахисного вказав про часткове його визнання в частині понесених витрат на лікування. Щодо завдання моральної шкоди, то зазначив про відсутність її завдання потерпілому, а тому в цій частині позову просив відмовити.

Прокурор у судових дебатах цивільний позов просив задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_6 матеріальну шкоду, яка підтверджена документально, в повному обсязі. Моральну шкоду задовольнити частково.

Дослідивши матеріали цивільного позову, заслухавши пояснення учасників провадження, суд дійшов такого висновку.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у статті 16 Цивільного кодексу України.

За статті 16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст.1166 ЦК України), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вказані обставини можуть бути елементами складу відповідних злочинів, а також впливати на визначення міри відповідальності винної особи.

У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Як передбачено у ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, до складу реальних збитків як одного з елементів майнової шкоди входять втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При цьому, згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла особа цивільний позивач пред`явив цивільний позов про стягнення з обвинуваченого збитків, які складаються з витрат, понесених на лікування, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, що у загальному розмірі складають 11 665,38 грн.

Понесення таких витрат потерпілим підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, а відтак, суд дійшов висновку про задоволення цивільного позову у частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 11 665,38 грн.

Щодо вимог цивільного позивача про відшкодування моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до вимог ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Окремо суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

За таких обставин, враховуючи думку учасників процесу в частині наявності моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням, суд визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, після завданих обвинуваченим тілесних ушкоджень, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та уважає, що заявлена до стягнення моральна шкода в розмірі, зазначеному у позовних вимогах потерпілого є надмірною, тому суд уважає за можливе зменшити її розмір до 10 000 грн.

Таким чином оцінивши матеріали кримінального провадження, суд цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольняє частково на суму 21665,38 грн з яких: 11665,38 грн - матеріальна шкода та 10000,00 грн - моральна шкода.

В решті позову відмовляє за безпідставністю вимог.

Водночас слід зауважити, що відповідно до статті 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги повнолітній вік обвинуваченого на час ухвалення вироку, відшкодування шкоди на користь потерпілого, стягується в повному обсязі з обвинуваченого ОСОБА_6 .

V. Вирішення питання щодо запобіжного заходу

У кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід не застосовувався та підстав передбачених ст. 177, 178 КПК України для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

VІ. Рішення щодо речових доказів

Арешт на майно не накладався.

Долю речових доказів суд, вважає за необхідне вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

VІІ. Процесуальні витрати

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394,395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. ОСОБА_6 визнати винуватим за ч. 2 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України і призначити покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850, 00 грн (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).

2.Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу не обирати.

3. Речові докази по справі:

CD-R диск, наданий законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_28 , залишити у матеріалах справи.

4. Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

5. Стягнути з ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

- 11 665,38 грн (одинадцять тисяч шістсот шістдесят вісім гривень тридцять вісім копійок) завданої матеріальної шкоди;

- 10 000,00 грн (десять тисяч гривень) завданої моральної шкоди.

6. В решті позову відмовити за безпідставністю вимог.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_54