СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/7090/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні вилученого майна, у кримінальному провадженні № 0001274 від 21.06.2024, за ч. 5 ст. 190, ч. 4 ст. 321, ч. 3 ст. 229 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , звернулася до суду зі скаргою, в якій просить зобов?язати старшого слідчого 4-го відділу управління розслідування особливо тяжких злочинів ГСУ НП України ОСОБА_5 , слідчих слідчої групи у кримінальному провадженні N? 0001274 від 21.06.2024, негайно, безоплатно повернути володільцю майна ОСОБА_4 або його представнику тимчасово вилучене майно у ході проведення обшуку 14.07.2025, а саме: мобільний телефон марки GALAXY M3356, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEІ 2: НОМЕР_2 , сім карта НОМЕР_3 , та поміщено до сейф-пакету CRI 1251766; мобільний телефон марки iPhone 14 Pro MAX, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , сім карта НОМЕР_6 , та поміщено до сейф-пакету CRI 1251775.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримала та просила задовольнити її з підстав зазначених в ній.

Слідчий ГСУ НП України ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій заперечував проти задоволення скарги. У зв`язку із чим, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності слідчого.

Заслухавши доводи адвоката, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

В судовому засіданні встановлено, що Управлінням розслідування особливо тяжких злочинів ГСУ НП України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001274 від 21.06.2024, за ч. 5 ст. 190, ч. 4 ст. 321, ч. 3 ст. 229 КК України.

14.07.2025, на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 27.06.2025 (справа № 759/14225/25) проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вилучено мобільний телефон марки GALAXY M3356, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEІ 2: НОМЕР_2 , сім карта НОМЕР_3 , та поміщено до сейф-пакету CRI 1251766; мобільний телефон марки iPhone 14 Pro MAX, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , сім карта НОМЕР_6 , та поміщено до сейф-пакету CRI 1251775.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно ч. 7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Слідчий суддя бере до уваги, що метою проведення обшуку є виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб (частина перша статті 234 КПК України). Ухвала про обшук є юридичною підставою відшукання та вилучення речей і документів, які мають значення для досудового розслідування (пункт 5 частини п?ятої статті 234 КПК України).

Водночас, за висновком слідчого судді, ухвала про обшук житла чи іншого володіння особи не може бути підставою подальшого зберігання правоохоронним органами вилученого майна, навіть, якщо воно має значення для досудового розслідування і входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

Такого висновку слідчий суддя дійшов, виходячи з положень частини першої статті 100 КПК України, відповідно до якої речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166 (тимчасовий доступ до речей),170-174 КПК України (накладення арешту на майно), а також виходячи з загальних засад кримінального провадження, таких як принцип верховенства права, законність, недоторканність права власності.

Позиція у судовій практиці полягає в тому, що усе майно, вилучене під час обшуку, має статус тимчасово вилученого майна безвідносно того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання. З метою ж недопущення необґрунтованого обмеження права власності особи під час кримінального провадження законодавцем визначений строк, у межах якого слідчий/прокурор зобов`язані звернутись із клопотанням про його арешт. Або ж у іншому випадку якнайшвидше повернути таке майно власнику. А вже потім за наслідком арешту майна на підставі судового рішення правовий режим вилученого майна із режиму "тимчасово вилучене майно" трасформується у "арештоване майно" із відповідною правовою підставою, визначеною частиною другою статтею 170 КПК України (як речовий доказ, предмет спеціальної конфіскації, конфіскації або майно, що може бути предметом відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення). Така позиція викладена, зокрема, в ухвалах АП ВАКС від 04.08.2022 у справі № 991/2493/22, від 23.01.2023 у справі № 991/6694/22.

Також існує позиція, що майно, яке дозволив вилучити слідчий суддя в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку, не є тимчасово вилученим у розумінні частини сьомої статті 236 КПК України. Водночас вилучене під час обшуку майно, що прямо було вказано в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на обшук і відповідає критеріям частини першої статті 98 КПК України, на цій підставі визнається речовим доказом, і на нього має розповсюджуватися встановлений статті 100 КПК України порядок зберігання речових доказів. Наведене свідчить, що протягом досудового розслідування, з моменту вилучення майна, повинні бути виконані вимоги частини першої статті 100 КПК України, або статей 170-174 КПК України, тобто - невідкладно повернуті вилучені речові докази, або накласти на них арешту з підстав та в порядку, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170, частин першої - третьої статті 171, статей 172- 173 КПК України, після виконання усіх дій, пов`язаних з оглядом, описом тощо (частина друга статті 100 КПК України). У такому разі строк, визначений у абзаці частини п`ятої статті 171 КПК України, що стосується тимчасово вилученого майна, яке було вилучене під час санкціонованого обшуку та про яке прямо не було зазначено в ухвалі слідчого судді, не застосовується.

За таких обставин судовий контроль під час розгляду клопотання про дозвіл на проведення обшуку не може одночасно поширюватися і на вирішення питання про обмеження права власності особи, у якої цей обшук буде проведений. Адже предметом судового контролю є легітимність, необхідність і пропорційність втручання у право особи на приватність (в першу чергу, недоторканність житла чи іншого володіння особи), в той час як обмеження права власності потребує окремого судового вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Отже, норми КПК України передбачають єдиний вид судового рішення, спрямованого на обмеження права власності особи під час досудового розслідування, - ухвалу про арешт майна (частина п`ята статті 173 КПК України).У такому разі буде дотримано вимогу законність втручання право власності під час кримінального провадження здійснюється.

В судовому засіданні встановлено, що клопотання про арешт вказаного вилучене майна до суду не подавалося.

При цьому, будь-яких належних доказів, що вищезазначене вилучене майно має значення для досудового розслідування, чи містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, органом досудового розслідування слідчому судді не надано.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Згідно з положеннями ст.ст. 7, 8 КПК України до загальних засад кримінального провадження відноситься, зокрема, недоторканність житла чи іншого володіння особи, недоторканість права власності. Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає за необхідне повернути ОСОБА_4 тимчасово вилучене майно, під час проведення обшуку 14.07.2025, а саме: мобільний телефон марки GALAXY M3356, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEІ 2: НОМЕР_2 , сім карта НОМЕР_3 , та поміщено до сейф-пакету CRI 1251766; мобільний телефон марки iPhone 14 Pro MAX, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , сім карта НОМЕР_6 , та поміщено до сейф-пакету CRI 1251775.

Керуючись ст.ст. 167,169, 170-174, 303-307 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні вилученого майна, у кримінальному провадженні № 0001274 від 21.06.2024, за ч. 5 ст. 190, ч. 4 ст. 321, ч. 3 ст. 229 КК України - задовольнити.

Зобов`язати уповноваженого слідчого ГСУ НП України, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001274 від 21.06.2024, повернути ОСОБА_4 тимчасово вилучене майно, яке було вилучено під час проведення обшуку 14.07.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки GALAXY M3356, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEІ 2: НОМЕР_2 , сім карта НОМЕР_3 , та поміщено до сейф-пакету CRI 1251766; мобільний телефон марки iPhone 14 Pro MAX, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , сім карта НОМЕР_6 , та поміщено до сейф-пакету CRI 1251775.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1