Справа№ 640/2806/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Київського районного суду м. Харкова в м. Харкові кримінальне провадження № 0004662 від 01.12.2017 року відносно

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою освітою, в силу ст. 89 КК України не судимого, не працюючого, є інвалідом 3 групи з 2020 року безстроково, одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні немає, зареєстрований: АДРЕСА_1

з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ст. 128 КК України

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із вищою освітою, не судимого, не працюючого, одруженого, дітей на утриманні немає, зареєстрований: АДРЕСА_2

з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ст. 128 КК України

ВСТАНОВИВ:

30.11.2017 року приблизно о 00 год. 20 хв. ОСОБА_16 , знаходячись на подвір`ї домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в ході конфлікту з раніше не знайомим йому ОСОБА_11 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер свої дій, передбачаючи їхні суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи разом із ОСОБА_17 , який тримав потерпілого ОСОБА_11 за ліву руку, ОСОБА_16 , тримаючи ОСОБА_11 за праву руку, умисно наніс останньому 4 удари кулаком в область грудної клітини спереду, після чого, разом із ОСОБА_17 виштовхнув потерпілого за територію домоволодіння та наніс ще 4 удари кулаком в область грудної клітини спереду.

В результаті протиправних дій ОСОБА_16 потерпілому ОСОБА_11 , згідно висновку експерта №964-ая/18 від 16 лютого 2018 року - спричинено наступні тілесні ушкодження: садно на грудній клітині, яке виникла за механізмом тертя-ковзання та синці на грудній клітині, які виникли за механізмом удару-стиснення, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів.

Таким чином, ОСОБА_16 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, а саме спричинення умисних легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 30.11.2017 приблизно о 00 год. 25 хв. ОСОБА_16 , знаходячись на ділянці місцевості за територією калитки домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході конфлікту з раніше не знайомим йому ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, хоча і повинен був і міг їх передбачити, ОСОБА_16 , тримаючи потерпілого ОСОБА_11 за праву руку, діючи разом із ОСОБА_17 , який тримав ОСОБА_11 за ліву руку, із силою штовхнув ОСОБА_11 до канави, в результаті чого останній впав на ліву сторону, вдарившись лівою рукою та ногою.

Від вказаного падіння потерпілій ОСОБА_11 отримав, згідно висновку судово-медичної експертизи №964-ая/18 від 16 лютого 2018 року, наступні тілесні ушкодження: закритий перелом вінцевого відростка лівої ліктьової кістки та внутрішньо-суглобовий перелом метаепіфіза лівої великогомілкової кістки, що відноситься тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_16 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України, тобто необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Також, 30.11.2017 приблизно о 00 год. 20 хв. ОСОБА_17 , знаходячись на подвір`ї домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в ході конфлікту з раніше не знайомим йому ОСОБА_11 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер свої дій, передбачаючи їхні суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи разом із ОСОБА_16 , який тримав потерпілого ОСОБА_11 за праву руку, ОСОБА_17 , тримаючи ОСОБА_11 за ліву руку, умисно наніс останньому 4 удари кулаком в область грудної клітини ззаду, після чого, разом із ОСОБА_16 виштовхнув потерпілого за територію домоволодіння та наніс ще 4 удари кулаком в область грудної клітини ззаду.

В результаті протиправних дій ОСОБА_17 потерпілому ОСОБА_11 , згідно висновку експерта №964-ая/18 від 16 лютого 2018 року - спричинено наступні тілесні ушкодження: садно на грудній клітині, яке виникле за механізмом тертя-ковзання та синці на грудній клітині, які виникли за механізмом удару-стиснення, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів.

Таким чином, ОСОБА_17 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, а саме спричинення умисних легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 30.11.2017 приблизно о 00 год. 25 хв. ОСОБА_17 , знаходячись на ділянці місцевості за територією калитки домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході конфлікту з раніше не знайомим йому ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, хоча і повинен був і міг їх передбачити, ОСОБА_17 , тримаючи потерпілого ОСОБА_11 за ліву руку, діючи разом із ОСОБА_16 , який тримав ОСОБА_11 за праву руку, із силою штовхнув ОСОБА_11 до канави, в результаті чого останній впав на ліву сторону, вдарившись лівою рукою та ногою.

Від вказаного падіння потерпілій ОСОБА_11 отримав, згідно висновку судово-медичної експертизи №964-ая/18 від 16 лютого 2018 року, наступні тілесні ушкодження: закритий перелом вінцевого відростка лівої ліктьової кістки та внутрішньо-суглобовий перелом метаепіфіза лівої великогомілкової кістки, що відноситься тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_17 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України, тобто необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитані в судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_16 та ОСОБА_17 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ст.128 КК України не визнали, просили їх виправдати за ч.1 ст. 125, ст. 128 КК України, заяв про закриття кримінального провадження на підставі вимог ст. 49 КК України не подали після роз*яснення їм судом такого права.

Обвинувачений ОСОБА_16 в судовому засіданні під час допиту пояснював, що 30.11.2017 року до 1 години ночі він приїхав до будинку за адресою: АДРЕСА_3 погодувати собаку. В цей час в будинку ніхто не жив, так як був ремонт. Приїхавши за адресою по АДРЕСА_3 він побачив в будинку свою колишню співмешканку ОСОБА_18 , з якою проживав 10 років та від якої в нього є дочка. Також, в будинку був потерпілий, які він потім дізнався це був ОСОБА_11 та його неповнолітня на той момент дочка ОСОБА_19 . На табуретках стояв коньяк, потерпілий та ОСОБА_20 були нетверезі. В них виник конфлікт, на нього ОСОБА_20 та потерпілий стали кричати, погрожувати, і тому він вийшов з будинку і подзвонив сусіду ОСОБА_21 , щоб той прийшов до нього. Через 10 хвилин сусід ОСОБА_22 разом з дружиною прийшов, він їм пояснив ситуацію і вони разом пішли в будинок. В цей час потерпілий та ОСОБА_20 вийшли із будинку, стали їм погрожувати, кричати, потім потерпілий ОСОБА_23 перечіпився напевно через щось перед калиткою та тримаючись за калитку піднявся та вийшов на вулицю, більше він нічого не чув. ОСОБА_20 підійшла до калитки, повернулася і стала кричати, що бьють людей, сказала дочці, що треба викликати поліцію. Потерпілий сидів на плитах, він в нього ніяких ушкоджень не бачив, він тільки сварився та погрожував. Він також викликав поліцію, хто викликав швидку допомогу він не бачив. Ані він, ані ОСОБА_24 ніяких ударів потерпілому не наносили, його за калитку не викидували, будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому не наносили, і чому потерпілий на них написав заяву в поліцію не знає. Вважає, що справа сфальсифікована і потерпілий аферист, оскільки в нього тілесних ушкоджень не було. Цивільний позов, поданий потерпілим не визнає в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_17 в судовому засіданні під час допиту також пояснював, що 30.11.2017 року йому подзвонив ОСОБА_25 і попросив прийти, віддасть запчастину від автомобіля і що йому хочуть зробити «підставу». Його дружина, почувши, що в будинку є ОСОБА_20 , захотіла також з ним піти. Коли вони прийшли до будинку Слуцького, той сидів на вулиці в автомобілі і потім разом з ними пішов до будинку, в якому знаходились потерпілий, як потім дізнався ОСОБА_23 , ОСОБА_20 та неповнолітня дочка ОСОБА_26 . Потерпілий вийшов з будинку та пройшов повз них, потім потерпілий перечипився через провода, які були перед калиткою, сварився та з*їхав до канави на вулиці. Провода лежали за 15 см. до калитки, а канава була за 2,5 м. від калитки. Потім він зайшов в будинок зі ОСОБА_25 , і там була його дочка ОСОБА_27 , яку він заспокоював. Прибігла ОСОБА_20 і стала викликати поліцію, його дружина в противовіс ОСОБА_20 також стала викликати поліцію. Через 10-15 хв. він бачив, що ОСОБА_23 сидіть на плитах на вулиці, брудний, мокрий та свариться. Тілесних ушкоджень він в нього не бачив, потерпілий сам з*їхав в канаву, і на здоров*я при ньому не скаржився. Вказує, що потерпілий викликав швидку, оскільки не хотів їхати до поліції, оскільки він дебошир. Дочка ОСОБА_25 оговорила їх, щоб допомогти матері. Ані він, ані ОСОБА_25 потерпілого не штовхали, та не били, до канави не кидали. До цих подій потерпілого ніколи не бачив і чому потерпілий написав на нього також заяву до поліції не знаю, однак думає, що оскільки він був з ОСОБА_25 , тому потерпілий і написав. Потім, ОСОБА_20 та потерпілий через адвокатів вимагали в нього грошей, щоб справу не доводити до суду. З позовними вимогами потерпілого про відшкодування шкоди категорично не згоден.

Суд, дослідивши показання обвинувачених, вислухавши показання свідків, які заявлені сторонами, потерпілого, наданих в судовому засіданні, всебічно оцінивши їх і дослідивши інші докази у справі, вважає, що провина обвинуваченого у вчиненому доведена і підтверджується наступними доказами:

-Показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні пояснив, що 30.11.2017 року його запросила ОСОБА_20 відсвяткувати її день народження і він з нею та її дочкою ОСОБА_19 сиділи в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Він випив 2 стопочки коньяку і почував себе нормально. Близько 22-23 години вечора з*явився в будинку ОСОБА_25 і одразу з будинку вийшов. Він вже збирався виходити, і в дверях з*явились 2 чоловіка: ОСОБА_25 і інший чоловік ОСОБА_24 . Без слів та пояснень вони його стали бити, ОСОБА_25 тримав за праву руку, ОСОБА_24 за ліву руку, і з початку ОСОБА_25 його бив рукою в грудну клітину, а потім ОСОБА_24 . Це тривало приблизно 1-2 хвилини. Потім вони його взяли під руки і викинули за калитку в канаву на вулицю, де він впав і пошкодився рукою та ногою. Він виліз з канави та викликав швидку допомогу, в нього був больовий шок, і його відвезли на автомобілі швидкої невідкладної допомоги в лікарню. Він ані Слуцькому, ані ОСОБА_24 ніяких ушкоджень не наносив, конфліктів у нього з ними не було. До цих подій в нього травм кінцівок, які пошкоджені 30.11.2017 року ніколи не було. Позовні вимоги про відшкодування з ОСОБА_25 та ОСОБА_24 завданої йому шкоди він підтримує, оскільки лікувався в стаціонарі, в нього були переломи, є знімки, які йому робили в лікарні, проведена експертиза, потім він оформлював в 2018 році інвалідність на 1 рік. Також, пояснював, що дружини ОСОБА_24 під час подій коли його били і викидували в канаву не було, у дворі будинку її не було, вона з*явилась через 15 хв. після всіх цих подій, коли вже він викликав швидку допомогу та поліцію і сидів на плитах чекаючи.

-Показаннями свідка ОСОБА_28 , наданими в судовому засіданні, який пояснив, що він працює в патрульній поліції і в 2017 році їх екіпаж (напарник ОСОБА_29 ) викликали на вулицю Ш.Алейхема і поруч була вул. Барнаульська. На вулиці у 1 чоловіка були тілесні ушкодження ( пошкоджена нога і на обличчі ушкодження), вони викликали йому швидку медичну допомогу. Також, там були інші чоловіки, і він пам*ятає ОСОБА_17 , який присутній в залі суду. Можливо були і жінки. Вони викликали слідчу оперативну групу, яка приїхали та стала проводити слідчі дії, а вони поїхали.

-Показаннями свідка ОСОБА_18 , яка в судовому засіданні пояснювала, що 29.11.2017 року був її день народження, а 30.11.2017 року вона запросила ОСОБА_23 відсвяткувати. 30.11.2017 року вони з потерпілим ОСОБА_23 та її дочкою ОСОБА_19 були в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . З початку ввечері до будинку прийшов ОСОБА_25 та став вчиняти скандал. Потім прийшли вдвох ОСОБА_25 та ОСОБА_24 . Коли вона вже виходила з КУхтою з будинку, несподівано ОСОБА_25 та ОСОБА_24 схватили потерпілого та витягли у двір будинку. ОСОБА_24 тримав її, а ОСОБА_25 бив потерпілого ОСОБА_23 . Потім її закрили в будинку, однак двері були скляні і вона все бачила, що відбувається у дворі. Коли вона вийшла у двір, то бачила, що ОСОБА_23 вдвох бьють ОСОБА_25 та ОСОБА_24 , потерпілий падав. Потім, вони підняли ОСОБА_23 , волокли за руки та викинули потерпілого за калитку у канаву, яка знаходиться одразу за калиткою на вулиці. Вона стояла у дворі і краєм ока бачила, що потерпілий упав в канаву. Потім, її ОСОБА_25 штовхнув назад у будинок і закрив калитку. Дружини ОСОБА_24 при цих всіх подіях не було, вона прийшла коли вже приїхала поліція. Дочка її була вдома, ОСОБА_23 потім сидів на вулиці на плитах і вони чекали поліцію та швидку медичну допомогу. Після всіх цих подій ОСОБА_23 ходив в гіпсі на руці та на нозі. Потім йому зняли гіпс, зпочатку з руки, а потім з ноги.

-Показаннями свідка ОСОБА_30 в судовому засіданні, яка пояснювала, що є дружиною ОСОБА_17 і у Слуцького був конфлікт з приводу ОСОБА_20 , його колишньої дружини, з якою вони прожили 7 років і мають спільну дочку. 30.11.2017 року до них подзвонив ОСОБА_25 і вони прийшли до нього у двір через внутрішню калитку. Потерпілий був на вулиці, вони бачили як він виходив і ОСОБА_20 сказала, що потерпілого били. Потерпілий ОСОБА_23 не скаржився на здоров*я, він сидів на плитах і погрожував Слуцькому. Вона викликала поліцію. Як ОСОБА_23 впав в канаву вона не бачила. Вважає, що ОСОБА_20 навмисно все це зробила, оскільки хотіла помститися і Слуцькому, і ОСОБА_24 .

Також, в судовому засіданні був допитаний лікар травматолог ОСОБА_31 , який підтвердив, що 30.11.2017 року в лікарню швидкої медичної допомоги на автомобілі швидкої допомоги привезли ОСОБА_11 , він його оглядав, було зроблено 4 знімки ренгтену кінцівок ушкоджених, він оглянув знімки та написав висновок та призначення. Під час надання для огляду в судовому засіданні довідки від №08/4923 від 30.11.2017, підтвердив, що все зазначено в довідці відповідає дійсності, всі записи зроблені ним особисто.

Також, провина обвинувачених повністю підтверджується зібраними у кримінальному проваджені та дослідженими безпосередньо у судовому засіданні письмовими та речовими доказами, а саме:

-Даними в рапорті Київського ВП ГУНП в Харківській області від 30.11.2017 року о 02-04 про реєстрацію з повідомлення «102» про те, що 30.11.2017 року за адресою: АДРЕСА_4 потерпілий ОСОБА_11 доставлений до лікарні (політравма), пояснення: побив ОСОБА_16 , діагноз: ушиб лівого локтевого сустава, ушиб лівого колінного сустава, алкогольне сп*яніння. (а.с. 113 т.2).

-Даними в заяві ОСОБА_11 до Київського ВП ГУНП в Харківській області про вчинений злочин від 30.11.2017, де він вказує, що ОСОБА_16 та невідомий його толкнули до канави і він зламав ліву руку та ліву ногу за адресою: м. Харків, вул. Ш.Алейхема 41 о 11-20 год. ( а.с. 114 т.2).

-Заявами ОСОБА_11 від 11.12.2017 до слідчого Київського ВП ГУНП в Харківській області про надання медичної документації (консультативного висновку № 08/4923 від 30.11.2017, 3 рентген знімків кісток (рука, нога, загальний), зроблених 30.11.2017 року в КЗОЗ «ХМКЛШНМД ім. проф. Мещанінова.» (а.с. 115 т.2).;

-Копією консультативного висновку лікаря-спеціаліста №08/4923 від 30.11.2017, в якому вказано, що ОСОБА_11 30.11.2017 року о 02-10 год. оглянутий лікарем травматологом ОСОБА_32 , проведено обстеження: огляд, ренгтенографія, фіксація гіпсовою пов*язкою, рекомендовано КТ дослідження. Діагноз: з.перелом проксиального лівої великої берцової кістки зі зміщенням, з. перелом венечного отростку лівої локтевої кістки. (а.с. 116 т.2).

- Даними у висновку СМЕ №7757-ая/2017 від 05.12.2017, за якими у ОСОБА_11 мають місце закритий перелом вінцевого відростка лівої ліктьової кістки, внутрішньо суглобовий перелом метаепіфіза лівої великогомілкової кістки, садно і синці на грудній клітині, синці на правій гомілці, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, закритий перелом вінцевого відростка та синці за механізмом удара-стиснення, садно за механізмом тертя-ковзання та могли бути отримані не пізніш 30.11.2017 року. За ступенем тяжкості синці та садно відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів. (п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року). За ступенем тяжкості закритий перелом вінцевого відростка лівої ліктьової кістки та перелом метаепіфіза лівої великогомілкової кістки відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які спричинили за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня) згідно (п.п.2.2.1а,б, в і 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року). Особливості предметів, якими спричинені тілесні ушкодження у ОСОБА_11 в цих ушкодженнях не відобразилися. Характер та локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 не є типовими для самоспричинення. (а.с. 117-118 т.2).

-Зберігальною розпискою ОСОБА_11 від 21.12.2018 про отримання від слідчого медичної документації. (а.с. 119 т.2).

-Постановою про визнання речовим доказом від 15.12.2017 диску з відеозаписом подій 30.11.2017 року, наданий свідком ОСОБА_33 (а.с. 120 т.2).

-Протоколом огляду предметів від 27.12.2017, де зазначено про огляді відеозапису подій 30.11.2017 року. (а.с. 121 т.2)

-Даними у протоколі проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_11 від 20.12.2017 разом з фототаблицею, під час якого ОСОБА_11 розказав та показав обставини подій 30.11.2017 року та спричинення йому тілесних ушкоджень (а.с. 122-128 т.2).

-Висновком СМЕ №8158-ая/17 від 20.12.2017, де зазначено, що у ОСОБА_11 мають місце закритий перелом вінцевого відростка лівої ліктьової кістки, внутрішньо суглобовий перелом метаепіфіза лівої великогомілкової кістки, садно і синці на грудній клітині, синці на правій гомілці, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, закритий перелом вінцевого відростка та синці за механізмом удара-стиснення, садно за механізмом тертя-ковзання та могли бути отримані не пізніш 30.11.2017 року. Ушкодження у гр-на ОСОБА_11 утворилися з силою достатньою для їх виникнення. Враховуючі локалізацію ушкоджень в області різних анатомічних частин тіла гр-на ОСОБА_11 не можна казати про конкретне положенні тіла та напрямку діючої сили в момент нанесення йому ушкоджень, так як при цьому гр-н ОСОБА_11 та нападники пересувалися відносно один одного. За ступенем тяжкості синці та садно відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів. (п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року). За ступенем тяжкості закритий перелом вінцевого відростка лівої ліктьової кістки та перелом метаепіфіза лівої великогомілкової кістки відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які спричинили за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня) згідно (п.п.2.2.1а,б,в і 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Особливості предметів якими спричинені тілесні ушкодження в цих ушкодженнях не відобразилися. Характер та локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 не є типовими для самоспричинення. Показання потерпілого ОСОБА_11 , дані в ході проведення слідчого експерименту від 20.12.2017 року за обставинами та механізмом не суперечать об*єктивним судово-медичним даним. (а.с. 129-130 т.2).

-Даними у протоколі огляду місця події разом з фототаблицею від 25.12.2017, де було оглянуто ділянку місцевості на перехресті вулиць Барнаульського та Ш.Алейхема, 41 в м. Харкові. (а.с. 131-138 т.2).

-Рапортом чергового Київського ВП ГУНП в Харківській області від 22.01.2018 за повідомленням «102» про звернення ОСОБА_11 з відомостями про побиття його 30.11.2017 року. (а.с. 139-140 т.2).

-Постановою про визнання речовим доказом диску з відеозаписом подій 30.11.2017 року від 28.12.2017 (а.с. 141 т.2).

- Протоколом огляду предметів (диску з відеозаписом подій 30.11.2017 року) від 28.12.2017 (а.с. 142 т.2);

- Відповіддю Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування щодо реєстрації дзвінків «102» за фактом бійки за адресою: АДРЕСА_5 та повідомлення лікаря про госпіталізацію з тілесними ушкодженнями ОСОБА_11 (а.с. 143 т.2).

-Постановою про визнання речовим доказом диску з відеозаписом подій 30.11.2017 року від 03.01.2018 (а.с. 144 т.2).

-Протоколом огляду предметів (диску з відеозаписом подій 30.11.2017 року) від 11.01.2018 (а.с. 145-147 т.2);

-Відповіддю КЗОЗ «ЦЕМДМК» від 05.02.2018 та копією карти виїзду швидкої медичної допомоги від 30.11.2017 за адресою: АДРЕСА_4 до ОСОБА_34 , із зазначенням обставини подій та наявністю тілесних ушкоджень у потерпілого. (а.с. 148-149 т.2)

-Постановою про визнання речовим доказом (диску з відеозаписом подій 30.11.2017 року) від 10.02.2018 (а.с. 150 т.2).

-Протоколом огляду предметів (диску) від 10.02.2018 (а.с. 151 т.2).

-Протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілого від 13.02.2018 разом з додатками на 7 арк. та диском в конверті з відеозаписом слідчого експерименту, під час якого ОСОБА_11 розказав та показав обставини подій 30.11.2017 року (а.с. 152-158 т.2)

-Висновком СМЕ №964-ая/18 від 16.02.2018, за яким показання потерпілого ОСОБА_11 , дані в ході проведення слідчого експерименту від 14.02.2018 року в частині способу, механізму та часу заподіяння тілесних ушкоджень не суперечать об*єктивним судово-медичним даним, які вказані у висновку експертів №1757-ая/17 від 06.12.2017 року. Таким чином, тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_11 могли утворитися при падінні з висоти власного зросту з прискоренням тіла в канаву на ліву бокову поверхню тіла, на ліву руку та ліву ногу, як і відзначено у протоколі вказаного вище слідчого експерименту. (а.с.159-160 т.2).

-Протоколом проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_16 від 19.03.2018, під якого останній розказав та показав обставини подій 30.11.2017 року. (а.с. 168-174 т.2).

-Протоколом проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_17 від 13.02.2018, під якого останній розказав та показав обставини подій 30.11.2017 року. (а.с. 161-165 т.2).

-Протоколом проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_30 від 13.02.2018 разом з додатками на 5 арк. та диском в конверті з відеозаписом слідчого експерименту, під час якого вона розказала та показала обставини подій 30.11.2017 року. (а.с. 174-178 т.2).

-Даними у висновку СМЕ №966-ая/18 від 16.02.2018, за якими показання ОСОБА_17 , дані в ході проведення слідчого експерименту від 13.02.2018 року в частині способу, механізму та часу заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 оцінити з судово-медичної точки зору не є можливими, так як механізм травм свідок не бачив. (а.с. 166-167 т.2).

-Даними у висновку СМЕ №965-ая/18 від 16.02.2018, за якими показання свідка ОСОБА_30 , дані в ході проведення слідчого експерименту від 13.02.2018 року в частині способу, механізму та часу заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 оцінити з судово-медич ної точки зору не є можливими, так як механізм травм свідок не бачив. (а.с. 179-180 т.2).

-Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 20.03.2018 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16.03.2018 року про вилучення копій медичних документів з приводу лікування потерпілого ОСОБА_34 : журналу звернення до травмпункту, довідки на алкотест, супровідний лист, журнал обліку хворих в рентгенкабінеті. (а.с. 182-190 т.2).

-Постановою слідчого Київського ВП ГУНП в Харківській області про визнання речовими доказами від 20.03.2018 (а.с. 191 т.2).

-Протоколом огляду предметів, вилучених за тимчасовим доступом від 20.03.2018 (а.с. 192-193 т.2).

- Відеозаписами подій 30.11.2017 року, слідчих експериментів, запису зі служби «102», досліджених в судовому засіданні. ( а.с. 1-8 т.3).

-Даними слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_18 , судово-медичного експерта, адвокатів, обвинувачених з відеозаписом від 23.04.2025 року, під час якого свідок розказала та показала обставини подій 30.11.2017 року. (а.с. 121-124 т.3).

Також, за клопотанням сторони захисту в судовому засіданні були досліджені оригінали рентген знимків, наданих для огляду потерпілим ОСОБА_11 на підтвердженням в нього тілесних ушкоджень у вигляді переломів та проведенням даних досліджень в лікарні 30.11.2017 року.

Оцінюючи у сукупності всі зібрані та досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, встановленим, що своїми діями, які виразились у спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень та необережному спричиненні середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , обвинувачені ОСОБА_16 та ОСОБА_17 вчинили кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 125 та ст. 128 КК України.

Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом під час розгляду справи не встановлено. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи судом встановлено також не було.

Всі вище перелічені та досліджені в судовому засіданні докази не викликають у суду сумніву, оцінені судом як належні та допустимі письмові докази, що містять інформацію про предмет доказування у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на неупередженому, повному та всебічному дослідженні усіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, логічно пов`язані з тими обставинами, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК характеризується: діянням (дією або бездіяльністю), спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідком у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком. Суб`єктивна сторона злочину, що розглядається, характеризується тільки умисною виною.

Об`єктивна сторони кримінального правопорушення за ст. 128 КК України характеризується: 1) дією або бездіяльністю у вигляді посягання на здоров`я іншої людини; 2) наслідками у вигляді спричинення тяжких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень; 3) причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідками. Суб`єктивна сторона злочину може проявлятися у виді як злочинної самовпевненості, так і злочинної недбалості.

Згідно вимог ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно вимог ст.ст. 85,86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;3) порушення права особи на захист;4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;5) порушення права на перехресний допит.

Недопустимими є також докази, що були отримані:1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень;3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження;4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Так, всі досліджені судом обставини, що інкриміновано та показання потерпілого і свідків, дані слідчих експериментів, відеозаписи подій, свідчать про безпідставність доводів обвинувачених в судовому засіданні щодо відсутності їх провини у вчиненому та розцінюється судом як позиція захисту від обвинувачення та бажанням обвинувачених уникнути покарання за скоєне, враховуючи невідворотність покарання, що загрожує їм.

Судом надана належна оцінка всім дослідженим доказам по справі, враховуючі і те, що обвинувачені та потерпілий раніше не були знайомі, побачили друг друга вперше 30.11.2017 року, що причиною конфлікту стало перебування потерпілого в будинку ОСОБА_16 з його колишньою дружиною, з якою раніше були у обвинуваченого сварки та непорозуміння.

Також, судом враховані і ті обставини, що потерпілий надає послідовні показання протягом усього строку досудового розслідування та судового слідства щодо обставин подій 30.11.2017 року та спричинення йому тілесних ушкоджень двома обвинуваченими, яких він до цього не знав, штовхання його в канаву, внаслідок чого ним були отримані тілесні ушкодження у вигляді переломів.

Судом під час судового розгляду були досліджені безпосередньо і записи викликів поліції та лікарів і відеозаписи, надані сторонами та враховано, що свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_25 саме 30.11.2017 року вказують на те, що обвинувачені били потерпілого та штовхали. А показання свідка ОСОБА_35 , яка є дружиною обвинуваченого ОСОБА_24 суд розцінює критично, враховуючі їх сімейні стосунки та бажання дружини уникнути відповідальності чоловіку за скоєне.

Також, суд, дослідивши всі обставини та надані докази, не погоджується з доводами захисту про те, що свідок ОСОБА_20 надає різні покази, або що вони є неправдивими, оскільки таких належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного суду під час розгляду справи не надано.

Судом за клопотаннями захисту була перевірена версія обвинувачених щодо можливості свідка ОСОБА_20 бачити події 30.11.2017 року та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому з боку обвинувачених та було доручено органу досудового розслідування провести слідчий експеримент за показаннями свідка, який судом досліджено та версія захисту не знайшла свого підтвердження.

Крім того, суд звертає увагу на те, що захистом не надані відомості про те, що консультативний висновок лікаря травматолога №08/4923 від 30.11.2017 є неналежним або недопустимим доказом, оскільки в даному висновку міститься інформація щодо звернення потерпілого до лікарні, проведені обстеження, в тому числі рентген, вказаний діагноз - перелом, а всі інші доводи захисту про відсутність оригіналу даного висновку на руках потерпілого через 7 років є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, та не спростовують обставини, встановлені судом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, медична документація (висновок лікаря, рентген) потерпілим надавалась до слідчого, і за цими документами в оригіналі було проведено судово-медичну експертизу та наданий висновок щодо наявних тілесних ушкоджень у потерпілого від дій обвинувачених під час подій 30.11.2017 року.

Також, було проведено декілька слідчих експериментів за участі потерпілого та надані висновки, що характер та локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 не є типовими для самоспричинення, а показання потерпілого ОСОБА_11 , дані в ході проведення слідчого експерименту від 20.12.2017 року за обставинами та механізмом не суперечать об*єктивним судово-медичним даним, а за даними в ході проведення слідчого експерименту від 14.02.2018 року в частині способу, механізму та часу заподіяння тілесних ушкоджень не суперечать об*єктивним судово-медичним даним, які вказані у висновку експертів №1757-ая/17 від 06.12.2017 року. Експертом зроблений висновок, що тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_11 могли утворитися при падінні з висоти власного зросту з прискоренням тіла в канаву на ліву бокову поверхню тіла, на ліву руку та ліву ногу, як і відзначено у протоколі вказаного вище слідчого експерименту.

Будь-які доводи захисту про те, що потерпілий сам перечепився до калитки та самостійно впав до канави без участі обвинувачених не заслуговують на увагу, оскільки ці дані не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та згідно висновків експертів отримання тілесних ушкоджень потерпілим в канаві відбувалося при падінні з висоти власного зросту з прискоренням тіла в канаву на ліву бокову поверхню тіла, на ліву руку та ліву ногу.

Всі інші доводи захисту щодо відсутності їх провини у вчиненому та відсутності тілесних ушкоджень у потерпілого (легких та середньої тяжкості) є необґрунтованими, безпідставними та голослівними, спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене.

Суд, дослідивши всі надані докази, як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, приходить до висновку, що винність ОСОБА_16 за ч.1 ст. 125, ст. 128 КК України підтверджується обсягом досліджених в судовому засіданні об`ємом доказів, які підтверджують винність обвинуваченого у скоєному та не викликають у суду сумнівів.

Також, винність ОСОБА_17 знайшло своє повне підтвердження дослідженими доказами за ч.1 ст. 125, ст. 128 КК України, які свідчать про винність обвинуваченого у скоєному та не викликають у суду сумнівів.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_16 за ч.1 ст. 125 КК України як спричинення умисних легких тілесних ушкоджень та за ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, а дії ОСОБА_17 за ч.1 ст. 125 КК України як спричинення умисних легких тілесних ушкоджень та за ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Будь-яких доказів захисту на спростування доказів обвинувачення суду не надано.

Посилання захисту на недостатність доказів під час досудового розслідування та судового слідства, суд вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Призначаючи покарання обвинуваченим, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, дії кожного з обвинувачених під час вчинення та після, всі надані до суду дані по особам обвинувачених, їх вік, спосіб життя та склад родин, відсутність обставин, що пом*якшують та наявність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинувачених до вчиненого, ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_16 раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Вивченням особи ОСОБА_16 за даними, які надані до суду встановлено, що той є громадянином України, 1974 року народження, зі слів одружений, зі слів має 3 повнолітніх дітей, не працевлаштований, офіційних джерел доходу не має, зареєстрований та проживає в м. Харкові, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий в 2016 році Київським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 125 КК України до громадських робіт, які відбув та знятий з обліку, є таким, що не судимий за вимогами ст. 89 КК України, за даними ГУНП в Харківській області притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП, є інвалідом 3 групи з 06.10.2020 року безстроково.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_16 судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_16 є вчинення правопорушення групою осіб.

Вивченням особи ОСОБА_17 за даними, які надані до суду встановлено, що той є громадянином України, 1972 року народження, з вищою освітою, офіційно не працевлаштований, одружений, дітей на утриманні не маючий, зареєстрований та проживає в м. Харкові, за місцем мешкання характеризується нейтрально, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_17 судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_17 є вчинення правопорушення групою осіб.

Беручи до уваги вищенаведене, при обранні міри покарання обвинуваченим суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України та враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані по особі кожного з обвинувачених, наведені вище, дії їх під час вчинення кримінальних правопорушень та після, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, їх відношення до скоєного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність таких, що обтяжує, і вважає необхідним і достатнім для їх виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання в межах санкції статей, що інкриміноване.

Перешкод для призначення покарання у вигляді обмеження волі та громадських робіт згідно вимог ст.ст. 56, 61 КК України судом не встановлено та не надані такі дані обвинуваченими.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Також, під час судового розгляду даного кримінального правопорушення з 2017 року відносно ОСОБА_16 , ОСОБА_17 встановлено, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125, ст. 128 КК України по подіях 30.11.2017 року згідно вимог ст. 49 КК України закінчились.

Відповідно до вимог ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Згідно ч.5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.

Враховуючі ті обставини, що обвинувачені просили суд виправдати їх, враховуючи встановлену судом кваліфікацію дій ОСОБА_16 , ОСОБА_17 за ч.1 ст. 125, ст. 128 КК України, ті обставини, що з дня вчинення кримінального правопорушення (30.11.2017) і станом на теперішній час минуло понад 7 років, враховуючи строки давності визначені в ст. 49 КК України до нетяжких злочинів, суд, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України звільняє ОСОБА_16 , ОСОБА_17 від призначеного покарання за ч.1 ст. 125, ст. 128 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Враховуючи вимоги ст.ст. 128- 129 КПК України, суд роз*яснює цивільному позивачу його право на пред*явлення позовних вимог до обвинувачених в порядку цивільного судочинства та залишає позов ОСОБА_11 про відшкодування шкоди, який був пред*явлений в даному кримінальному провадженні без розгляду.

Керуючись ст.ст. 100, 128,129, 284, 288, 369-372 КПК України, ст.49 КК України,суд,-

Ухвалив:

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ст. 128 КК України та призначити покарання:

-за ч.1 ст. 125 КК України - у вигляді громадських робіт на строк 200 годин.

- за ст. 128 КК України у вигляді 2 років обмеження волі

В силу вимог ч.ч.1-3 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_16 покарання у вигляді 2 років обмеження волі.

На підставі ст.ст. 49, 74 ч.5 КК України звільнити ОСОБА_16 від призначеного покарання за ч.1 ст. 125, ст. 128 КК України у вигляді 2 років обмеження волі - у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125, ст. 128 КК України.

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ст. 128 КК України та призначити покарання:

-за ч.1 ст. 125 КК України - у вигляді громадських робіт на строк 160 годин.

- за ст. 128 КК України у вигляді 1 року 8 місяців обмеження волі

В силу вимог ч.ч.1-3 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_17 покарання у вигляді 1 року 8 місяців обмеження волі.

На підставі ст.ст. 49, 74 ч.5 КК України звільнити ОСОБА_17 від призначеного покарання за ч.1 ст. 125, ст. 128 КК України у вигляді 1 року 8 місяців обмеження волі - у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125, ст. 128 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_16 , ОСОБА_17 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Речові докази (диски) залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченим та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1