ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/2983/24
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/133 /26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

адвоката : ОСОБА_7

адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0002379 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 28 жовтня 2025 року щодо :

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Фрунзівка Одеської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 28 жовтня 2025 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обраховано з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період з 06.12.2023 року по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Позовні вимоги ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 750 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди ; на користь ОСОБА_12 стягнуто 750 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про речові докази, процесуальні витрати, заходи забезпечення кримінального провадження.

Згідно вироку судом встановлено, що ОСОБА_9 05.12.2023 близько 23:30 години, перебуваючи у місці тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , а саме: у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до раніше знайомого військовослужбовця цієї ж військової частини ОСОБА_13 , через побутові конфлікти, не пов`язані з проходженням військової служби, з метою умисного протиправного позбавлення життя останнього, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою заподіяння смерті іншій людині, взяв у руки ввірену йому для службового користування зброю, а саме: 5,45 мм автомат АКС-74 НОМЕР_2 , зняв із запобіжника та доправив патрон до патронника, і здійснив близько 30 пострілів в напрямку ОСОБА_13 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_13 помер на місці події.

Дії ОСОБА_9 суд кваліфікував за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок від 28.10.2025 року та ухвалити новий вирок, застосувавши ч. 1 ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_9 покарання більш м`яке ніж передбачене санкцією ч.1 ст. 115 КК України.

Вказує, що не оспорює кваліфікацію та докази по справі, не погоджується із вироком в частині призначеного покарання.

Висловлює незгоду із висновком суду про відсутність обставин, що пом`якшують покарання та підстав для застосування ч. 1 ст. 69 КК.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_9 після скоєння злочину добровільно прийшов до органів поліції, у ході судового розгляду винним себе визнав частково, дав правдиві показання, які необхідні були для встановлення обставин справи.

ОСОБА_9 раніше не судимий, має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, є військовослужбовцем ЗСУ за призовом та бажає в подальшому проходити військову службу, те, що він має психічні розлади, неодноразово лікувався у психіатричному закладі .

Стверджує, що за вказаних підстав ОСОБА_9 при призначенні покарання можливо застосувати положення ч. 1 ст. 69 КК України.

Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.

Позиції учасників .

Адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог захисника.

Обвинувачений ОСОБА_9 про дату, час апеляційного розгляду повідомлений під розписку 26.12.2025 року, заяви про участь під час апеляційного розгляду не подавав. Обвинуваченому вручено пам`ятку про права та обов`язки.

За наведеного відповідно до положень ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 про дату, час апеляційного розгляду повідомлені , в судове засідання не з`явилися, про поважність причини неявки не повідомили.

Представник потерпілих- адвокат ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційних вимог захисника та вважав можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілих.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження , перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 не оспорює висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин, кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, а тому вирок в цій частині відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряється в апеляційному порядку.

Апеляційний розгляд здійснюється в межах доводів і вимог апеляційної скарги в частині призначеного покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений раніше не судимий, за місцем несення військової служби характеризується негативно, не одружений, утриманців не має, за місцем проживання характеризується посередньо.

Як видно із вироку при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проте перебував на лікуванні у КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР з 24.08.2023 по 08.09.2023, з 20.10.2022 по 10.11.2022 за направленням командира військової частини, має постійне та зареєстроване місце проживання, проходив військову службу за мобілізацією.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання судом встановлено не було.

Суд першої інстанції в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як видно, фактично прийняв до уваги всі наявні у суду дані, що характеризують особу обвинуваченого, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини.

Суд проаналізував доводи сторони захисту щодо призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України та у вироку навів мотиви з яких він дійшов висновку про відсутність підстав для призначення покарання більш м`якого ніж визначено санкцією ч.1 ст. 115 КК України.

За змістом ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення , що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Застосовуючи положення ст. 69 КК України, суд повинен не просто встановити наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, а з урахуванням особи винного умотивувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

За обвинувальним актом обставин, що пом`якшують покарання під час досудового розслідування не встановлено.

Не встановлено обставин, що пом`якшують покарання і в ході судового розгляду.

Суд проаналізував позиція ОСОБА_9 щодо обвинувачення , та врахував, що хоча ОСОБА_9 визнав частково свою вину, проте у вчиненому жодного разу не розкаявся, жодного разу не дав оцінку своїм діям з точки зору самого факту заподіяння смерті іншій особі, за наведеного суд дійшов висновку, про відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Всупереч твердженням апеляційної скарги судом при призначенні покарання були враховані відомості про особу обвинуваченого, на які посилається захисник, що дало суду підстави для призначення покарання обвинуваченому у розмірі наближеному до мінімальної санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

Посилання захисника на неврахування позитивної характеристики за місцем проживання обвинуваченого не обґрунтовані, за місцем проживання ОСОБА_9 характеризується посередньо. Те, що обвинувачений проходив військову службу за мобілізацією, наявність у нього постійного місця проживання враховано судом при призначенні покарання. Посилання захисника на наявність у обвинуваченого психічних розладів та проходження лікування у закладі з надання психіатричної допомоги як на підставу для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України , не можуть бути прийняті до уваги . Зазначені обставини були враховані судом в контексті визначення осудності обвинуваченого згідно ст. 19 КК України , і не є тими обставинами, які можна визнати пом`якшуючими покарання згідно ст. 66 КК України.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про відсутність обставин, що пом`якшують покарання, визначених ст. 66 КК України відповідає матеріалам провадження, а покарання, призначене судом обвинуваченому у повній мірі відповідає ст.50,65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Під час призначення покарання необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення обвинуваченого, а також на попередження вчинення нових кримінальних правопорушень ним та іншими особами.

Підстав вважати призначене судом покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в апеляційній скарзі , апеляційний суд не вбачає.

Обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості не є переконливими і не є достатніми для зміни вироку в частині призначеного покарання та застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання, як на тому наполягає захисник.

Обґрунтованих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та вмотивованість його висновків з питання призначення обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, апелянт не навів.

В апеляційній скарзі відсутнє достатнє обґрунтування, яке б вказувало на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом покаранням та вчиненим кримінальним правопорушенням.

За наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що з підстав та доводів, зазначених в апеляційній скарзі вирок суду в частині призначеного покарання зміні не підлягає, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Істотних порушень КПК України, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 376 ч. 2 КПК України , апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 28.10.2025 року щодо ОСОБА_9 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу протягом 3-х місяців, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, а обвинуваченим у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4