печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2025 року у справі № 757/18444/25-к, у кримінальному провадженні № 0000098 від 08.10.2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

28.08.2025 року до провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2025 року у справі № 757/18444/25-к, в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 30 600 доларів США, які належать ОСОБА_4 .

В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що накладений арешт є необґрунтованим та безпідставним, оскільки органом досудового розслідування не доведено, що вказані кошти, які як зазначено, належать ОСОБА_5 , не мають жодного відношення до кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_6 , а ОСОБА_5 , не має жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні, а відтак арешт підлягає скасуванню.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_7 подала заяву про розгляд справи у її відсуність, клопотання підтримала із зазначених у ньому підстав.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду клопотання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

За таких обставин, слідчий суддя розглянув клопотання у відсутність учасників судового провадження на підставі ст. 26 КПК України.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Печерського УП ГУНП здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000098 від 08.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/18444/25-квід 23.04.2025 задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києвіта накладено арешт на майно, щодо якого заявник звертається із клопотанням.

Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя виходив з того, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просить накласти арешт слідчий, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а тому є підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Обов`язок доказування обставин, на які посилається заявник, покладається саме на нього.

Заявник у клопотанні посилається на те, що ОСОБА_4 отримав вказані кошти як прибуток від підприємницької діяльності, відклав як особисті заощадження та, з метою забезпечення їх збереження на час робочих поїздок, передав на зберігання батькам своєї дружини, та на підтвердження накладення арешту на майно надав ухвалу слідчого судді про арешт майна, отриману заявником з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Разом з тим, надана ухвала, яка міститься в матеріалах клопотання має зашифровані дані, а, отже, слідчий суддя не може встановити, хто був власником майна на етапі винесення слідчим суддею ухвали про арешт майна, чи має ця особа відношення до кримінального провадження, не надано жодних документів на підтвердження того, що вилучені гроші належать ОСОБА_4 , чи вони зберігались у, як зазначено у клопотанні, батьків дружини, у зв`язку з чим, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 174, 303, 305-307 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_8