Cправа № 127/1652/26
Провадження № 1-кс/127/780/26
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

22 січня 2026 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , представника АРМА ОСОБА_5 , власника майна ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області клопотання ОСОБА_7 , який представляє інтереси ОСОБА_6 , про часткове скасування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, що застосовано ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2025 року, (справа № 127/32157/25), в рамках кримінального провадження № 0000143 внесеного до ЄРДР 08.08.2025, за фіксації судового розгляду технічними засобами,-

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання ОСОБА_7 , який представляє інтереси ОСОБА_6 , про часткове скасування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, що застосовано ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2025 року, (справа № 127/32157/25), в рамках кримінального провадження № 0000143 внесеного до ЄРДР 08.08.2025, накладений серед іншого на грошові кошти в сумі 176 800 українських гривень купюрами різних номіналів; грошові кошти в сумі 77 381 доларів США купюрами різних номіналів; грошові кошти в сумі 100 Євро купюрами по 50 Євро.

Заявник мотивував клопотання тим, що майно на яке накладено арешт, не має жодного відношення до кримінального правопорушення в рамках якого внесено відомості до ЄРДР, грошові кошти належать йому на законних підставах, частина з них отримана за рахунок заощаджень від роботи та пенсії, а інша запозичена у колишньої дружини, яка перебуває за кордоном. Крім того, по справі проведено першочергові слідчі дії в ході яких, незаконності походження даних коштів слідством не встановлено, а також наявні підтверджуючі докази джерела походження коштів, а тому накладений арешт призводить до позбавлення власника права користування та розпоряджатися належними йому грошовими коштами.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав подане клопотання, суду пояснив, що необхідність у подальшому арешті майна відсутня, доказів незаконності походження грошових коштів не має та слідством не встановлено, тому майно має бути повернуто власнику, тобто ОСОБА_8 .. Також додав, що його довіритель накопичував дані кошти досить тривалий термін, частину з них запозичив, оскільки має третю групу інвалідності та потребує лікування.

ОСОБА_8 в судовому засіданні клопотання підтримав за обставин викладених у ньому, просив клопотання задовольнити та повернути йому кошти.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти клопотання, просив в задоволенні клопотання відмовити, оскільки досудове розслідування триває та проводяться слідчі дії.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засідання також заперечив проти клопотання, просив в задоволенні клопотання відмовити.

Представника АРМА ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив перебування коштів в управлінні Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів. Щодо клопотання про скасування арешту з даного майна поклався на розсуд суду.

Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Встановлено, що 08.08.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості під № 0000143, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114 1 КК України, про те, що громадянин ОСОБА_9 , житель м. Вінниці, а також інші невстановлені на даний час особи, діючи за попередньою змовою групою осіб, переслідуючи корисливий мотив, налагодили протиправну схему сприяння особам чоловічої статі призовного віку із числа мешканців Вінницької області та інших регіонів України в ухиленні від мобілізації за призивом, шляхом організації та надання таким особам сприяння у здійснені оформлення документів для їх формального вступу на навчання до окремих навчальних закладів м. Вінниці та м. Київ, чим здійснюють перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.

09.10.2025 органом досудового розслідування проведено санкціонований обшук за місце проживання ОСОБА_6 , за адресою: квартира АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено:

мобільний телефон ОСОБА_6 марки Redmi Note 12 Pro, IMEI: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 із сім-картками мобільних операторів «Київстар» з номером НОМЕР_3 та «лайфселл» з номером НОМЕР_4 ;

грошові кошти в сумі 176 800 українських гривень купюрами різних номіналів;

грошові кошти в сумі 77 381 доларів США купюрами різних номіналів;

грошові кошти в сумі 100 Євро купюрами по 50 Євро;

рукописні записи ОСОБА_6 та роздруківки, на 12 арк.;

роздруківки списків студентів, на 39 арк.;

ноутбук ОСОБА_6 марки «HP», моделі «Pavilion», чорного кольору без ідентифікаційних позначок на корпусі із зарядним пристроєм та сумкою чорного кольору.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2025 року, (справа № 127/32157/25), в рамках кримінального провадження № 0000143 внесеного до ЄРДР 08.08.2025, накладено арешт на майно вилучене під час обшуку 09.10.2025, за місце проживання ОСОБА_6 , за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2025 року, (справа № 127/34527/25), в рамках кримінального провадження № 0000143 внесеного до ЄРДР 08.08.2025, грошові кошти вилученні під час обшуку 09.10.2025, за місце проживання ОСОБА_6 , за адресою: квартира АДРЕСА_1 , та на які накладено арешт ухвалою слідчого судді від 16.10.2025, передано в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів ().

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження № 0000143 внесеного до ЄРДР 08.08.2025, на теперішній час перебуває у статусі підозрюваного.

Відповідно до матеріалів справи, зокрема, довідки про доходи та довідки з пенсійного фонду вбачається, що ОСОБА_6 в період 2020 2025 років отримував заробітну платню за основним місцем роботи та отримував грошові кошти за рахунок пенсійного забезпечення, оскільки має третю групу інвалідності.

Відповідно до розписки ОСОБА_6 від 17.03.2022, вбачається, що останній зберігав спільні кошти набуті ним та його колишньою дружиною ОСОБА_10 в сумі 69 000 доларів США. При цьому, вищевказані кошти ОСОБА_6 , на підставі вказаної розписки зберігав у себе в помешканні, оскільки це було обумовлено виїздом ОСОБА_10 за кордон.

В судовому засіданні встановлено, що органом досудового розслідування не аргументовано та не доведено поза розумним сумнівом, які саме факти та обставини, що мають значення для даного кримінального провадження і підлягають доказуванню, можуть доводитись за рахунок арештованих грошових коштів. Також слідством не встановлено та не доведено незаконності походження грошових коштів, які переданні в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Посилання органу досудового розслідування на те, що дані грошові кошти виступають речовим доказом по кримінальному провадженні, суд розцінює критично з огляду на наступне.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, головним обов`язком слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

З огляду на положення ч. 1 ст.170 КПК України та п. 2 п. 2.6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014, арешт майна може бути застосовано лише щодо майна осіб, які є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає за необхідне дати оцінку наявності/відсутності підстав визначених ст. 170 КПК України для продовження застосування заходу забезпечення кримінально провадження у вигляді арешту.

Так, що стосується конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально правового характеру щодо юридичної особи як правової підстави для накладення арешту майна, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

В даному кримінальному провадженні санкція ч. 1 ст. 114 1 КК України не передбачає конфіскації майна, а тому дане майно не може бути арештоване за наведених підстав.

Що стосується відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, як правової підстави для накладення арешту майна, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

В судовому засіданні під час розгляду клопотання не встановлено, що по кримінальному провадженню було заявлено цивільний позов.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Крім цього, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У свою чергу ч. 1 ст. 98 КПК України імперативно встановлює вичерпний перелік критеріїв, яким мають відповідати докази у відповідному кримінальному провадженні.

При цьому, наявність формально винесеної постанови про визнання речових доказів (яка містить опис установлених органом досудового розслідування обставин вчинення кримінального правопорушення та виклад дослівно змісту ст. 98 КПК України, без обгрунтування, за якими з критеріїв цієї норми вилучені речі та предмети визнано речовим доказом), не виправдовує мету накладення арешту. Тобто вказана згадана постанова є лише процесуальним рішенням слідчого або прокурора та не є доказом у розумінні ст. 99 КПК України.

Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанова від 25 березня 2021 року у справі № 11-410сап20).

З врахуванням даних обставин та аргументів, правові підстави для застосування арешту згаданого майна, з метою забезпечення обставин, зазначених в ч. 2 ст.170 КПК України відсутні.

Слід відзначити, що слідчий та прокурор не навели у процесі провадження за цим клопотанням належних доводів щодо необхідності подальшого застосування такого обмеження щодо майна власника.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необгрунтованому процесуальному обмеженню.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження та потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручаюся у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, а також може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертався із клопотанням.

Будь яких даних, що скасування арешту може будь яким чином зашкодити досудовому розслідуванню, не встановлено.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Як наведено вище, згідно ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Крім того, слідчим суддею враховуються наступні положення.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475,97-ВР (далі Конвенція), займає особливе місце серед міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Саме цей міжнародний договір зумовив необхідність реформування національного законодавства з метою приведення останнього у відповідність із міжнародними стандартами в галузі прав людини.

Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Оцінюючи обґрунтованість клопотання, враховую функції і повноваження слідчого судді визначених п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, відповідно до яких, слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Європейським судом з прав людини у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що під час вирішення питання щодо можливості утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом і правомірною метою, а з іншого вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою в кожному випадку має бути очевидна істотна причина.

У справі «Свіргунець проти України» ЄСПЛ навів висновки про те, що будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур.

Відповідно до п.175 рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, обґрунтовано те, що для накладання арешту на майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обов`язково повинна бути наявна обґрунтована підозра, що передбачено п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України.

Також у справах «Бакланов проти Росії», рішення від 09 червня 2005 року, та «Фрізен проти Росії», рішення від 24 березня 2005 року ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи якої воно стосується.

Об`єктом судового контролю слідчого судді, серед іншого, є оцінка того, чи відповідні процесуальні дії не мають характер надмірного втручання у право власності володільця майна.

В цій ситуації, не можна залишити поза увагою і те, що застосовуючи відповідні обмеження, орган досудового розслідування, повинен перевірити і довести те, що арештоване майно відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України, чого у даній справі зроблено не було, адже слідчому судді не надано жодних доказів на підтвердження того, що арештоване майно (грошові кошти) мають доказове значення у кримінальному провадженні.

Така позиція органу досудового розслідування, за переконанням слідчого судді, не може бути залишеною без належної процедури судового контролю, зокрема в частині наявності законних підстав для обмеження права власності, який гарантовано статтею 16 КПК України.

У рішенні ЄСПЛ від 02.11.2006 у справі «Волохи проти України», серед іншого, Суд прийшов до висновку про те, що верховенство права між іншим (inter alia) передбачає, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватися судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль дає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Наведена справа стосувалася оцінки питання втручання в приватне життя, а отже таку позицію можна вважати дотичною і до питання вилучення майна в кримінальному провадженні.

Крім того, норми ч. 2 ст. 19 Конституції України, вказують на те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином виходячи з наведених вище доводів та мотивів, приходжу до висновку, що подальше обмеження власника у праві використання та володіння власним майном (грошовими коштами), суперечить вищенаведеним положенням Конституції України, КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У статті 17 КПК України закріплено презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини, а також вимогу щодо доведеності вини особи стороною обвинувачення до деякого рівня чи, можливо, позначки «поза розумний сумнів».

У статті 62 Конституції України включено положення щодо доведеності вини поза розумним сумнівом.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що з моменту вилучення майна 10.09.2025 і по теперішній час слідством не встановлено та прокурором і слідчим в судовому засіданні не наведено, поза розумним сумнівом, доказів в обгрунтування підстав необхідності перебування до теперішнього часу, під арештом майна законного власника цього майна.

В судовому засіданні встановлено, що грошові кошти, які вилучені за місце проживання ОСОБА_6 , належать останньому, що підтверджується належними та достовірними доказами.

Підсумовуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна на теперішній час відпала потреба та скасування даного заходу жодним чином не вплине на повноту та всебічність досудового розслідування кримінального провадження.

Крім того, з урахуванням викладених заявником доводів та доданих до клопотання матеріалів, переконують, що зі спливом часу накладений арешт підлягає скасуванню. Отже, в даному випадку враховуючи вимоги розумності строків та співрозмірності обмеженого права та наслідки застосованого заходу з фабулою кримінального правопорушення, яке розслідується, слід дійти висновку про необхідність часткового скасування застосованого заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, в частині грошових коштів.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що арешт майна носить тимчасовий характер, з арештованим майном (грошовими коштами) протягом строку досудового розслідування жодних слідчих дій не проведено, враховуючи, що з наданих слідчому судді документів вбачається, що долучені докази дозволяють ідентифікувати джерело походження коштів, їх легальність та співмірність набутому майну, слідчий суддя з метою забезпечення розумного балансу між завданнями кримінального провадження та майновими інтересами власника майна вважає за необхідне задовольнити клопотання про скасування арешту майна, в частині грошових коштів.

Згідно з вимогами ст. 19 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління.

Відповідно до ч. 6 ст. 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» у разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора або судового рішення, шо набрало законної сили, якими скасовано арешт прийнятих в управління активів та або скасовано передачу активів в управління Національному агентству, за умови наявності судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, Національне агентство протягом десяти робочих днів повертає їх законному власнику.

Таким чином, оскільки слідчий суддя прийшов до висновку про скасування арешту майна майно має бути повернуто законному власнику оскільки подальші підстави його перебування в управлінні Національного агентства відсутні.

Ухвали слідчого судді про відмову в скасуванні арешту майна, і про повне або часткове скасування арешту майна відповідно до положень п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України у взаємозв`язку зі статтями 170, 173, 174 КПК України апеляційному оскарженню не підлягають.

Такий висновок зробила об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанова ОП ККС від 20 травня 2024 року у справі № 712/191/23 (провадження № 51-3208кмо23).

Враховуючи викладене, керуючись ст. 170 172, 174 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2025 року, (справа № 127/32157/25), в рамках кримінального провадження № 0000143 внесеного до ЄРДР 08.08.2025, в частині грошових коштів в сумі 176 800 (сто сімдесят шість тисяч вісімсот) українських гривень купюрами різних номіналів; грошових коштів в сумі 77 381 (сімдесят сім тисяч триста вісімдесят один) доларів США купюрами різних номіналів; грошових коштів в сумі 100 Євро купюрами по 50 Євро.

Зобов`язати Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів () адреса: 01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, 1, повернути власнику, тобто ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , вищевказані грошові кошти.

Ухвала слідчого судді є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_11