Дата документу 10.12.2025 Справа № 322/542/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 322/542/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/672/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вільнянськ Запорізької області, громадянин України, має середню спеціальну освіту, працює в НВП «Сортостанція» на посаді тракториста-машиніста сільськогосподарського (лісогосподарського) угіддя, одружений, має на утриманні чотирьох дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 22341 грн. 72 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

19.09.2021, приблизно о 18 год. 40 хв., водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем JAC S2, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині автодороги Запоріжжя-Донецьк, зі сторони м. Донецька в напрямку м. Запоріжжя, на території с. Підгірне Запорізького району Запорізької області.

У попутному з ним напрямку попереду здійснював рух автомобіль ВАЗ-2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 .

Під час руху по вищевказаній автодорозі на 43 км + 900 м, на території Запорізького району Запорізької області ОСОБА_9 почав виконувати маневр повороту ліворуч на вул. Б. Хмельницького.

У цей же час водій ОСОБА_7 , здійснюючи рух в межах населеного пункту по зустрічній смузі зі швидкістю не менше 105,96 км/год, чим перевищив максимальну швидкість у населеному пункті (50 км/год), змінив напрямок свого руху вліво та виїхав на смугу зустрічного руху, діючи із злочинною недбалістю, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити автомобіль ВАЗ-2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не прийняв, в результаті чого скоїв зіткнення передньою правою частиною керованого ним автомобіля, з лівою боковою частиною автомобіля ВАЗ-2106, в районі лівих дверей, після чого обидва автомобілі виїхали за межі проїзної частини вліво та з`їхали в кювет.

Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 12.4, 12.9 б), чинних на момент ДТП Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

- п. 12.4: « У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год»;

- п. 12.9 б): «Водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3».

Згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди від 20.02.2024 № СЕ-19/108-23/19852-ІТ, порушення вимог п.п. 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху в діях водія ОСОБА_7 знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП.

В результаті даної ДТП ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, з якими був госпіталізований до лікарні.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 16.02.2022 № 227п, в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у виді тяжкої черепно-мозкової травми: забій головного мозку тяжкого ступеня з утворенням геморагічних вогнищ забоїв, субдуральних гематом серпа та лівої тім`яної області, з забоєм стовбура головного мозку з розвитком набряку головного мозку; рана лівої тім`яної ділянки, садна м`яких тканин голови, обличчя, які в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що водій ОСОБА_9 почав виконувати маневр повороту ліворуч, коли він вже здійснював маневр обгону, побачивши маневр повороту він одразу застосував гальмування, однак уникнути зіткнення не зміг. Тобто дії водія ОСОБА_9 також перебувають у причинному зв`язку з подією ДТП.

Також зазначає, що ділянка проїзної частини, де відбулось ДТП, не є перехрестям, а спірним залишилось питання, чи дійсно на цій ділянці швидкість руху обмежена дорожніми знаками до 50 км/год.

Звертає увагу, що показаннями потерпілого та свідків спростовується той факт, що швидкість руху на ділянці проїзної частини в місці ДТП була обмежена швидкістю до 50 км/год.

Досліджена в судовому засіданні схема організації дорожнього руху також не є переконливим доказом обмеження швидкості руху, оскільки існування схеми не свідчить про те, що такий дорожній знак дійсно був установлений або був установлений саме на білому, а не синьому фоні.

В основу пред`явленого йому обвинувачення було покладено висновок експерта, який брав вихідні дані 50 км/год, а у випадку проведення розрахунків при максимально допустимій швидкості 90 км/год висновки експерта були б інші.

Крім того, суд першої інстанції вийшов за межі пред`явленого йому обвинувачення, оскільки встановив в його діях порушення п. 14.6 ПДР України, чого йому інкриміновано не було.

Також зазначає, що суд не врахував його участь в бойових діях під час повномасштабного вторгнення рф як обставину, що пом`якшує покарання.

З приводу призначення додаткового покарання зазначає, що він проживає в маленькому населеному пункті, працює водієм, його робота є єдиним доходом, завдяки якому він утримує 5 неповнолітніх дітей.

В частині стягнення судових витрат вказує, що вироком суду було встановлено вину також іншого учасника ДТП, тому суд повинен був стягнути з нього лише половину судових витрат.

Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Від прокурора на адресу апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він зазначає, що вина ОСОБА_7 повністю доведена показаннями потерпілого, свідків та дослідженими доказами. Вважає позицію обвинуваченого наміром уникнути кримінальної відповідальності. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу та наголосив, що дорожньо-транспортна пригода сталася поза межами населеного пункту, а на відповідній ділянці дороги, на його думку, були відсутні дорожні знаки. Також зазначив, що подія відбулася на повороті, та наполягав на тому, що причини ДТП зумовлені діями потерпілого.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та зазначив, що стороною обвинувачення не доведено факт встановлення дорожнього знака на момент події, а з наданої схеми, на переконання захисту, неможливо однозначно встановити наявність відповідних знаків. Крім того, захисник вказав на наявність сумнівів щодо того, чи дійсно ОСОБА_7 перевищив швидкість, унаслідок чого сталося ДТП.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційного суду заперечив проти доводів апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції вважав законним, обґрунтованим і просив залишити його без змін. Зазначив, що судом першої інстанції було досліджено сукупність доказів, зокрема письмові матеріали та показання свідків, які в їх взаємозв`язку дають підстави дійти єдиного висновку про винуватість обвинуваченого.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги обвинуваченого; учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, не визнав своєї вину в пред`явленому обвинуваченні та цивільний позов потерпілого, а також відмовився давати показання.

Разом з тим, судом першої інстанції було безпосередньо досліджено показання потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також письмові та процесуальні документи, які в сукупності відтворюють перебіг події та підтверджують встановлені судом обставини інкримінованого діяння.

Зокрема, досліджено реєстрацію в журналі єдиного обліку відділення поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області за № 1717 від 19.09.2021 щодо дорожньо-транспортної пригоди - зіткнення двох автомобілів за адресою: Новомиколаївський район, село Підгірне, а також реєстрації в журналі єдиного обліку за № 1718 та № 1719 від 19.09.2021 щодо доставлення ОСОБА_14 до Вільнянської ЦРЛ унаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди біля с. Підгірне.

Крім того, судом досліджено протокол огляду місця дорожньо-транспортної події від 19.09.2021 зі схемою, яким зафіксовано місце пригоди, слідову інформацію, кінцеве положення транспортних засобів та їх пошкодження, зокрема автомобіля JAC S2, реєстраційний номер НОМЕР_1 , і автомобіля ВАЗ-2106, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

В сукупності з наведеним досліджено висновок експерта від 16.02.2022 № 227п за результатами судово-медичної експертизи ОСОБА_9 щодо встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, згідно з яким зазначені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів і могли виникнути в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

Для з`ясування технічного стану транспортних засобів та механізму події судом також досліджено висновок експерта від 08.11.2022 № СЕ-19/108-22/12119-ІТ за результатами судової інженерно-транспортної експертизи технічного стану автомобіля JAC S2, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до якого на момент огляду та експертного дослідження рульове керування і робоча гальмівна система зазначеного автомобіля перебували у працездатному стані, тоді як ходова частина - у непрацездатному стані. При цьому пошкодження ходової частини носили аварійний характер і виникли саме в момент дорожньо-транспортної пригоди.

Аналогічно досліджено висновок експерта від 28.12.2022 № СЕ-19/108-22/12116-ІТ щодо автомобіля ВАЗ-2106, реєстраційний номер НОМЕР_3 , згідно з яким на момент огляду та експертного дослідження рульове керування і ходова частина цього автомобіля перебували у непрацездатному стані, а такі несправності виникли в момент дорожньо-транспортної пригоди.

Окремо досліджено висновок експерта від 29.12.2022 № СЕ-19/108-22/12121-ІТ, яким встановлено характер контакту транспортних засобів: у момент зіткнення передня права частина автомобіля JAC S2, реєстраційний номер НОМЕР_1 , контактувала з лівою боковою частиною автомобіля ВАЗ-2106, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в районі передніх лівих дверей, що узгоджується з зафіксованими пошкодженнями та слідовою інформацією.

Також судом досліджено протокол огляду предмета від 24.01.2023 DVD-диска ємністю 4,7 Gb, наданого потерпілим ОСОБА_9 , на якому збережено відеозапис з камери відеоспостереження ТОВ «Нива» моменту дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 19.09.2021, а також протокол огляду предмета від 10.02.2023 DVD-диска ємністю 4,7 Gb, наданого на вимогу слідчого ТОВ «Нива», який містить відеозапис з тієї ж камери відеоспостереження моменту зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Відеодані, у поєднанні з іншими доказами, стали підставою для проведення спеціальних досліджень, у зв`язку з чим судом досліджено висновок експерта від 23.03.2023 № СЕ-19/108-23/2832-ФП за результатами судової фототехнічної експертизи, відповідно до якого швидкість руху автомобіля JAC S2, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 перебувала в інтервалі від 105,96 км/год до 113,65 км/год, а швидкість руху автомобіля ВАЗ-2106, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 - в інтервалі від 33,53 км/год до 37,06 км/год, що має істотне значення для встановлення порушень швидкісного режиму та причинно-наслідкового зв`язку між діями водія і наслідками.

Крім того, судом досліджено лист Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Запорізькій області від 10.04.2023 № 15/443 з додатками у вигляді фототаблиці щодо розміщення дорожніх знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху» 50 км/год.

Так само досліджено лист цієї ж Служби від 13.04.2023 № 15/456 з додатками у вигляді акту весняного комісійного обстеження експлуатаційного стану автомобільної дороги Н-15 Запоріжжя - Донецьк, км 0+000 - км 69+888 від 08.04.2021 та акту осіннього комісійного обстеження експлуатаційного стану цієї ж дороги від 11.10.2021, у яких не зазначено про відсутність дорожніх знаків 5.49 «Початок населеного пункту» та 5.50 «Кінець населеного пункту» на ділянці дороги біля с. Підгірне Запорізького району Запорізької області, що має значення для оцінки дорожньої обстановки та передбачуваності обмежень для водія.

З метою відтворення обстановки події та перевірки показань учасників судом досліджено протокол слідчого експерименту від 27.03.2023 за участю ОСОБА_9 та протокол слідчого експерименту від 06.04.2023 за участю ОСОБА_7 , а також висновок експерта від 15.06.2023 № СЕ-19/108-22/5507-ІТ за результатами судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди, згідно з яким у даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля JAC S2, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог пп. 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, а невідповідність його дій цим вимогам перебуває у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Додатково судом досліджено протокол слідчого експерименту від 07.12.2023 за участю свідка ОСОБА_10 та висновок експерта від 20.02.2024 № СЕ-19/108-22/19852-ІТ, яким підтверджено той самий висновок щодо невідповідності дій водія ОСОБА_7 пп. 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху та причинного зв`язку між порушенням цих вимог і настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, досліджені письмові докази у взаємозв`язку з показаннями учасників провадження та результатами експертних досліджень утворюють цілісну, логічну й несуперечливу сукупність даних про обставини події, порушення правил дорожнього руху, механізм зіткнення, швидкісні параметри руху транспортних засобів, а також про причинно-наслідковий зв`язок між діями водія та наслідками, що в сукупності підтверджує доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , дійшла до висновку, що підстав для скасування вироку з мотивів, наведених апелянтом, не встановлено, а твердження про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є необґрунтованими.

Як убачається з вироку, ДТП сталася 19.09.2021 близько 18:40 на території с. Підгірне Запорізького району, на 43 км + 900 м автодороги ЗапоріжжяДонецьк, коли автомобіль ВАЗ-2106 під керуванням ОСОБА_9 розпочав маневр повороту ліворуч на вул. Б. Хмельницького, а ОСОБА_7 , рухаючись у межах населеного пункту по зустрічній смузі зі швидкістю не менше 105,96 км/год, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки, унаслідок чого допустив зіткнення.

Ці фактичні обставини підтверджені сукупністю належних і допустимих доказів, зокрема відеозаписом моменту ДТП, протоколом огляду місця події зі схемою, показаннями потерпілого та свідків, а також висновками експертів.

Доводи апелянта про те, що дії водія ОСОБА_9 також перебувають у причинному зв`язку з подією ДТП, самі по собі не спростовують висновків суду про винуватість ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху.

Колегія суддів окремо наголошує, що апеляційні посилання обвинуваченого на винуватість потерпілого ОСОБА_9 не можуть підміняти предмет апеляційного перегляду у цьому кримінальному провадженні.

Провадження здійснюється щодо обвинувачення ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху та встановлення наявності в його діях складу кримінального правопорушення, а не щодо притягнення потерпілого до кримінальної відповідальності.

Оцінка дій потерпілого у вироку суду першої інстанції дана лише настільки, наскільки вона необхідна для з`ясування механізму ДТП, причинного зв`язку та, зокрема, для вирішення похідних питань цивільно-правового характеру.

Водночас навіть за умов встановлення вини потерпілого, це не означає автоматичного виключення кримінально-правової відповідальності обвинуваченого, якщо в його діях установлено порушення правил дорожнього руху, які перебувають у причинному зв`язку з настанням суспільно небезпечних наслідків.

Саме це й було зроблено судом першої інстанції, зокрема встановлено, що ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 12.4 та 12.9 (б) ПДР України, а висновок судової інженерно-транспортної експертизи від 20.02.2024 № СЕ-19/108-23/19852-ІТ прямо констатує, що ці порушення в його діях знаходяться у причинному зв`язку з подією ДТП.

Додатково суд послався на відеозапис, який підтверджує, що обвинувачений, крім перевищення швидкості, виконував маневр обгону, а також обґрунтовано прийняв висновок експерта про причинний зв`язок саме порушення швидкісного режиму з ДТП, оскільки надмірна швидкість позбавила водія можливості належно оцінити дорожню обстановку та своєчасно реагувати на її зміну.

Разом із тим суд першої інстанції не заперечив і того, що експертом встановлено порушення ПДР з боку потерпілого: у діях ОСОБА_9 констатовано невідповідність вимогам п. 10.1 ПДР, що також перебуває у причинному зв`язку з подією.

Безпідставними є й доводи апелянта про спірність питання щодо обмеження швидкості 50 км/год та про неналежність доказів існування відповідних дорожніх знаків.

Суд встановив, що подія відбулася в межах населеного пункту, а отже застосовується загальна норма п. 12.4 ПДР (не більше 50 км/год).

Додатково, на підтвердження організації дорожнього руху та обмеження швидкості, у вироку наведені письмові відповіді компетентного органу інфраструктури (з фототаблицею щодо розміщення знаків 3.29 «50 км/год», а також акти комісійних обстежень, у яких не зазначено про відсутність знаків початку/кінця населеного пункту 5.49 та 5.50).

Крім того, наявність знаків 5.49/5.50 підтверджена показаннями потерпілого та свідків, а свідок ОСОБА_13 (який після введення воєнного стану займався демонтажем знаків) пояснив, що ділянка була позначена саме 5.49 та 5.50, і ці показання узгоджуються зі схемою організації дорожнього руху та подальшим встановленням знаків 3.29 саме «50 км/год», а не «90 км/год».

Відтак посилання апелянта на те, що існування схеми не доводить фактичного встановлення знака або що знак міг бути на іншому фоні, не руйнують доказової системи, збудованої на сукупності документів, показань і матеріалів огляду.

Доводи ж про спростування обмеження швидкості показаннями потерпілого і свідків оцінені судом у взаємозв`язку з іншими доказами, і підстав вважати таку оцінку довільною або вибірковою колегія суддів не вбачає.

Окремо колегія звертає увагу, що навіть у припущенні, на якому наполягає апелянт (про «90 км/год»), фактично встановлена швидкість автомобіля ОСОБА_7 все одно істотно перевищувала б і цей поріг.

Так, фототехнічною експертизою від 23.03.2023 № СЕ-19/108-23/2832-ФП визначено, що швидкість JAC S2 під керуванням ОСОБА_7 була в інтервалі 105,96113,65 км/год.

Тому твердження, що «за 90 км/год висновки експерта були б інші», не спростовує ані факту перевищення швидкості, ані ключового висновку про причинний зв`язок порушень обвинуваченого з ДТП.

Більше того, суд у вироку навів, що ПДР не зобов`язують водія рухатися з максимально дозволеною швидкістю, натомість зобов`язують обирати безпечну швидкість у встановлених межах з урахуванням дорожньої обстановки (п. 12.1 ПДР), що має значення для оцінки поведінки водія у конкретній ситуації.

Не приймаються й доводи про те, що ділянка не є перехрестям, а також про вихід суду за межі обвинувачення у зв`язку з посиланням на п. 14.6 ПДР України.

Суд першої інстанції встановив (на підставі відеозапису), що у момент ДТП ОСОБА_7 , крім перевищення швидкості, здійснював маневр обгону, який не допускався на цій ділянці відповідно до підп. «а» п. 14.6 ПДР, і це також відображено у резолютивній частині експертного висновку.

Разом із тим, вирок ґрунтується на констатації порушення саме п.п. 12.4 та 12.9 (б) ПДР і причинного зв`язку цих порушень з наслідками, що прямо зазначено у вироку та підтверджено експертизою.

Посилання на обгін у мотивувальній частині не змінює правової кваліфікації (ч. 2 ст. 286 КК України) та не створює нового обвинувачення, а є встановленою судом фактичною обставиною механізму ДТП, яка додатково пояснює, чому за наявної швидкості обвинувачений не зміг належно оцінити дорожню обстановку, зокрема розпізнати межі перехрестя, на що вказувала дорожня розмітка 1.1, зафіксована на схемі до протоколу огляду.

Доводи апелянта про неврахування участі в бойових діях як пом`якшувальної обставини не свідчать про незаконність призначеного покарання.

Суд першої інстанції оцінив ступінь тяжкості злочину, дані про особу обвинуваченого та прямо зазначив, що обставини, які пом`якшують покарання за ст. 66 КК України, відсутні, водночас застосував ст. 75 КК України і звільнив ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням.

Такий підхід свідчить, що суд уже призначив покарання, достатнє для виправлення без ізоляції від суспільства, а наведені в апеляції міркування фактично зводяться до переоцінки судового розсуду без наведення юридично значимих підстав для втручання.

Так само не може бути визнано переконливим заперечення щодо додаткового покарання, мотивоване тим, що обвинувачений працює водієм та утримує дітей.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 роки призначене у межах санкції та у логічному зв`язку з характером вчиненого порушення правил безпеки дорожнього руху.

Крім того, слід звернути увагу на те, що незважаючи на посилання в апеляційній скарзі на суворість покарання, апелянтом висунуто вимогу щодо скасування вироку суду щодо нього і закриття кримінального провадження, а не про пом`якшення призначеного покарання.

За таких обставин підстав вважати це покарання явно несправедливим чи таким, що не відповідає вимогам закону, колегія не вбачає.

Доводи про необхідність стягнення лише половини судових витрат з огляду на вину іншого учасника ДТП є помилковими за змістом закону.

Суд першої інстанції обґрунтовано застосував ст. 124 КПК України, відповідно до якої у разі ухвалення обвинувального вироку документально підтверджені витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого на користь держави. У справі підтверджено суму 22341,72 грн. і її стягнуто саме з обвинуваченого ОСОБА_7 .

Те, що суд навів переконання про наявність порушень у діях потерпілого для цілей цивільно-правової оцінки та відмовив у задоволенні позову про моральну шкоду, не змінює процесуального правила розподілу судових витрат у кримінальному провадженні при постановленні обвинувального вироку.

За сукупністю наведеного колегія суддів доходить висновку, що вирок ґрунтується на належних і допустимих доказах, а висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 та про причинний зв`язок його порушень швидкісного режиму з наслідками ДТП є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що істотних порушень закону про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були беззаперечними підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, а також підстав для закриття кримінального провадження під час апеляційного перегляду не встановлено.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2025 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4