Справа № 143/47/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м.Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в приміщенні суду в місті Погребище Внницького району Внницької області у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Погребище Вінницького району Вінницької області клопотання прокурора Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0000275 від 28.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання прокурора Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0000275 від 28.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Клопотання мотивує тим, що у провадженні сектору дізнання відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області перебуває означене кримінальне провадження, згідно матеріалів якого 28.11.2019 року до вказаного відділу поліції надійшов рапорт інспектора ВОДРР ЦПД ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_4 про те, що 28.11.2019 року близько 7 год. 45 хв. по вул.Привокзальна в м.Погребище під час нагляду за дорожнім рухом зупинено автомобіль марки AUDI А4, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 . Під час перевірки документів було виявлено, що свідоцтво про реєстрацію на даний транспортний засіб серії НОМЕР_2 має ознаки підроблення.

В ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за попередньою кваліфікацією за ч.1 ст. 358 КК України, проведено ряд слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення особи, яка причетна до підробки документа, однак її на даний час не встановлено.

За таких обставин прокурор звернувся до суду із клопотанням, в якому просив закрити зазначене кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Прокурор ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, проте 13.08.2025 року подав до суду заяву, в якій просив клопотання про закриття кримінального провадження задовольнити (а.с.75).

ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився (а.с.79, 87, 95), однак 07.02.2025 року подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, заперечень щодо закриття кримінального провадження не має (а.с.42).

Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора.

Так, судом встановлено, що у провадженні сектору дізнання відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області перебуває означене кримінальне провадження, згідно матеріалів якого 28.11.2019 року до вказаного відділу поліції надійшов рапорт інспектора ВОДРР ЦПД ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_4 про те, що 28.11.2019 року близько 7 год. 45 хв. по вул.Привокзальна в м.Погребище під час нагляду за дорожнім рухом зупинено автомобіль марки AUDI А4, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 . Під час перевірки документів було виявлено, що свідоцтво про реєстрацію на даний транспортний засіб серії НОМЕР_2 має ознаки підроблення (а.с.4, 6, 7, 9, 10).

В ході досудового розслідування були проведені слідчі дії, направлені на встановлення всіх обставин вчинення даного кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, зокрема огляд місця події, тимчасовий доступ до речей та оригіналів документів, визнання автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу речовим доказом, проведення судової технічної експертизи документів, допит свідків. Проте, винну особу не встановлено, повідомлення про підозру в рамках кримінального провадження не здійснювалося.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.358 КК України, в силу приписів ч. 2 ст. 12 цього Кодексу відноситься до кримінального проступку.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, минуло три роки.

Санкція ч.1 ст.358 КК України передбачає покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

Згідно із п. 3-1 ч. 1, п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

За правилами п.2 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що з моменту початку досудового розслідування у зазначеному вище кримінальному провадженні сплив строк притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, а особу, яка його вчинила не встановлено, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

За таких обставин суд дійшов висновку про закриття означеного кримінального провадження.

Згідно із ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

За змістом ч.2 ст.122 КПК України залучення стороною обвинувачення спеціалістів, експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким установам із Державного бюджету України.

Відтак, процесуальні витрати на залучення стороною обвинувачення експертів ІНФОРМАЦІЯ_2 у кримінальному провадженні в сумі 2860 грн. 00 коп. (а.с.29) слід віднести на рахунок держави.

Постановою слідчого від 02.12.2019 року визнано речовими доказами автомобіль марки AUDI А4, державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) « НОМЕР_3 » та свідоцтво про реєстрацію на даний транспортний засіб серії НОМЕР_2 на даний автомобіль. При цьому вирішено автомобіль передати для належного зберігання володільцю ОСОБА_5 , а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу зберігати при матеріалах кримінального провадження, до вирішення питання згідно чинного законодавства (а.с.23).

02.01.2020 року ОСОБА_5 складено слідчому розписку про те, що він отримав від працівників поліції належний йому автомобіль, який він зобов`язався зберігати належним чином та не відчужувати його до вирішення питання згідно чинного законодавства (а.с.27).

В ч.1 ст.98 КПК України унормовано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У постанові слідчого про визнання даного транспортного засобу речовим доказом від 02.12.2019 року обумовлено, що в даному кримінальному провадженні він має значення речового доказу (а.с.23).

Ураховуючи зміст означеної постанови слідчого від 02.12.2019 року, у поєднанні із іншими матеріалами кримінального провадження, слід дійти висновку, що вказаний транспортний засіб було визнано слідчим речовим доказом за тією властивістю, окресленою в ч.1 ст.98 КПК України, що він містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

За змістом ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому:

1) гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю);

2) гроші, цінності та інше майно, які призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, конфіскуються;

3) майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується;

4) майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання;

5) гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку;

6) гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються;

6-1) майно (грошові кошти або інше майно, а також доходи від них) засудженого за вчинення корупційного злочину, легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, його пов`язаної особи конфіскується, якщо в суді не підтверджено законність підстав набуття прав на таке майно.

Пов`язаними особами засудженого є юридичні особи, які при його сприянні отримали у власність чи користування зазначене майно.

Якщо суд визнає відсутність законних підстав набуття прав на частину майна, то конфіскується ця частина майна засудженого, а у разі неможливості виділення такої частини - її вартість. У разі неможливості конфіскації майна, законність підстав набуття прав на яке не було підтверджено, на засудженого покладається обов`язок сплатити вартість такого майна;

7) документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Сукупний аналіз приписів ч.9 ст.100 КПК України дозволяє дійти висновку, що під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, речові докази можуть бути повернуті лише власнику (законному володільцю), а майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, - заінтересованим особам на їх прохання.

У постанові Верховного Суду від 15.01.2025 року у справі № 208/5532/18 сформульовано правовий висновок, який зводиться до того, що правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.

Під неправомірним заволодінням потрібно розуміти заволодіння особою чужим майном усупереч волі його власника. Умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майном, є наявність відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі.

За змістом пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно, фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого в такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (довіреності, договору тощо), допоки протилежне не буде встановлено.

Вирішуючи питання про долю згаданого транспортного засобу, суд ураховує, що згідно висновку експерта від 18.12.2019 року №400 бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з серійним номером НОМЕР_2 на автомобіль AUDI А4, державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) « НОМЕР_3 », видане 12.01.2019 року на ім`я ОСОБА_7 , не відповідає встановленим зразкам аналогічних бланків свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що перебувають в офіційному обігу на території України, так як виготовлений не у відповідності до вимог, які пред`являються до даного виду документу. Окрім того фонові зображення на ньому (захисна сітка, мікротекст та текст бланку) нанесено плоским офсетним друком, вихідні дані підприємства - виробника та номер бланку, штрихи основного друкованого тексту (персональних даних), яким заповнено досліджуваний бланк карти, з лицьової та зворотної сторони, включаючи серію та номер, нанесено термосубліаційним друком (а.с.29-32).

Разом із цим, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь які відомості про власника цього транспортного засобу, що позбавляє суд можливості встановити наявність або відсутність відповідної волі останнього на передання володіння ним іншім особам, в тому числі ОСОБА_5 .

При цьому суд відзначає, що за матеріалами кримінального провадження не вбачається, що органами досудового розслідування проводилися слідчі (негласні слідчі розшукові) дії або оперативно розшукові заходи щодо встановлення особи власника транспортного засобу, обставин можливого незаконного заволодіння ним, оголошення в міжнародний розшук чи знищення, підробки або заміни ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова, або заміни без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу.

Таким чином, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь які належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які б вказували на те, що ОСОБА_5 є власником або законним володільцем цього транспортного засобу.

Водночас, за усталеною судовою практикою транспортні засоби не відносяться до майна, яке не має ніякої цінності, а тому не може бути повернуто заінтересованим особам на їх прохання відповідно до нормативного припису п.4 ч.9 ст.100 КПК України.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для залишення транспортного засобу, котрий є речовим доказом, у фактичному володінні ОСОБА_5 .

В той же час, згідно із поясненнями ОСОБА_5 від 28.11.2019 року він придбав даний автомобіль близько трьох років назад у чоловіка, ім`я якого він не пам`ятає, за 3000 доларів США. Під час купівлі автомобіля номер кузова авто з номером в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу не звіряв, а зразу ж після отримання автомобіля та вказаного свідоцтва поїхав ним додому (а.с.15).

Зі змісту пояснень ОСОБА_5 слідує, що він вважає себе власником цього транспортного засобу, що вочевидь не виключає спору про належність цього майна між ним та особою, за якою він був зареєстрований за законодавством України або іншої держави, а відтак унеможливлює прийняття судом рішення про його конфіскацію в дохід держави.

За правилами ч.12 ст.100 КПК України спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що одночасно із закриттям кримінального провадження необхідно зобов`язати ОСОБА_5 повернути транспортний засіб Відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області для збереження його на штрафмайданчику цього відділу до набрання рішенням суду про вирішення спору про його належність, ухваленим у порядку цивільного судочинства, законної сили.

Разом із тим, зазначене вище свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що зберігається у пакеті « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №3934384 (а.с.34), на підставі п.7 ч.9 ст.100 КПК України необхідно залишити в матеріалах кримінального провадження.

Керуючись п. 3-1 ч. 1, п. 1-1 ч. 2 ст. 284, п.2 ч.3 ст.314, ст.ст. 370-372, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності задовольнити.

На підставі пункту 3-1 ч.1, пункту 1-1 ч.2 ст.284 КПК України закрити кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000275 від 28.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 2860 грн. 00 коп. віднести на рахунок держави.

Зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , повернути речовий доказ, а саме автомобіль марки «AUDI А4», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) « НОМЕР_3 » до ІНФОРМАЦІЯ_4 (АДРЕСА_2 ).

Зберігати речовий доказ, а саме автомобіль марки «AUDI А4», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) « НОМЕР_3 », на штрафмайданчику Відділу поліції №4 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області до набрання рішенням суду про вирішення спору про його належність, ухваленим у порядку цивільного судочинства, законної сили.

Речовий доказ, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що зберігається у пакеті « ІНФОРМАЦІЯ_3 » № НОМЕР_4 (а.с.34) залишити в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя