Справа № 460/3411/19
Провадження №1-кп/944/187/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.11.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості щодо якого 19.06.2019року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000100 про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , росіянина, громадянина України, уродженця рф м.Холмськ Сахалинської області, із середньою спеціальною освітою, розлученого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого 14 січня 2025року вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області за ч.2 ст.15 п.п. 1,5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.2 ст.263 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 10 (десять) років,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст.11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та ст.ст.4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, маючи намір тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, без поважних причин в умовах особливого періоду, у період з 09.08.2015 без поважних причин самовільно залишив місце проходження служби, а саме: військову частину-польова пошта НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та по 03.06.2019 перебував за межами місця проходження військової служби. 03.09.2019 обвинувачений добровільно з`явився до військової частини-польова пошта НОМЕР_1 . Своїми діями обвимнувачений вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив що у період з 09.08.2015 він дійсно без поважних причин самовільно залишив місце проходження служби, військову частину-польова пошта НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та по 03.06.2019 перебував за межами місця проходження військової служби. 03.09.2019 він добровільно з`явився до військової частини-польова пошта НОМЕР_1 .

Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини провадження і судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового

провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

З врахуванням наведеного, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши докази, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у самовільному залишенні військової служби без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, доведена повністю, а його дії за ч.4 ст.407 КК України кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно вимог ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд, суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень та враховує обставини кримінального правопорушення, наслідки, характер та ступінь участі обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ступінь тяжкості, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 його відношення до вчиненого кримінального правопорушення, а саме, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, приходить до висновку що обвинуваченому слід обрати покарання у межах санкції ч.4 ст.407 КК України, у виді позбавлення волі.

Положеннями ст.70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 січня 2025року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.15 п.п. 1,5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.2 ст.263 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 10 (десять) років.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі №511/37/16-к, правила призначення покарання, передбачені ч.4 ст.70 КК України, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком, як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею, за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Відтак при обранні остаточного покарання ОСОБА_5 на підставі ч.4 ст.70 КК України, слід застосувати принцип поглинання менш суворого покарання за даним вироком суду, більш суворим покаранням за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 січня 2025року, яким ОСОБА_5 засуджено до покарання у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі, визначивши остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі, зарахувавши в строк відбуття покарання за даним вироком суду строк частково відбутого покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 січня 2025року.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винної, та буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченим та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369,371,373-374,615 КПКУкраїни, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді 03 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України, за правилами призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання за даним вироком суду більш суворим покаранням за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 січня 2025року, у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі, остаточне покарання визначити ОСОБА_5 у вигляді 10(десяти) років позбавлення волі. У строк відбуття покарання за даним вироком суду зарахувати частково відбуте покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 січня 2025року.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з часу набрання даним вироком суду законної сили.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: ОСОБА_1