У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/11594/25

№ 1-кс/183/1936/25

12 листопада 2025 року м. Самар

Слідчий суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біленьке Запорізького району Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, помічника кулеметника військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5

в с т а н о в и в:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим клопотанням, у якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

В обґрунтування клопотання слідчий вказує про встановлені досудовим розслідуванням обставини, а саме: що 09 листопада 2025 року, приблизно об 11 годині 00 хвилин ОСОБА_5 проходив повз будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , та шляхом візуального огляду, вирішив для себе, що у вказаному будинку ніхто не проживає. В цей момент у ОСОБА_5 раптово виник прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з вищезазначеного будинку.

Реалізуючи свій прямий умисел, у вказані дату та час ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переліз через паркан домоволодіння та за допомогою металевого лому, який в останнього був при собі, зробив отвір діаметром 50 сантиметрів у цегляній стіні будинку.

Продовжуючи реалізовувати свій прямий злочинний умисел, 11 листопада 2025 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин ОСОБА_5 , шляхом погроз фізичною розправою, змусив раніше знайомого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прослідувати до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , з метою здійснення таємного викрадення майна, яке перебуває у будинку за вказаною адресою. Надалі, 11 листопада 2025 року близько 09 години 40 хвилин ОСОБА_5 та ОСОБА_7 прийшли до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де перелізли через паркан вищевказаного будинку та ОСОБА_7 , за вказівкою ОСОБА_8 , проліз у заздалегідь зроблений ОСОБА_5 отвір у стіні, та зсередини відкрив двері до приміщення будинку останньому. Проникнувши всередину будинку ОСОБА_5 побачив ноутбук чорного кольору марки «Asus» з номером Е1NOCX203755029, комп`ютерну мишу «Logitech M185», електричний конвектор білого кольору потужністю 1500W з маркуванням EPHBM15P та велосипед чорно-синього кольору марки «Titan», які визначив об`єктами свого злочинного посягання.

Після цього, ОСОБА_8 взяв рукою з полиці спальної кімнати ноутбук чорного кольору марки «Asus» з номером Е1NOCX203755029, вартістю 4961 гривень 67 копійок комп`ютерну мишу «Logitech M185», вартістю 206 гривень 67 копійок, які поклав до пакету, а також узяв під руку електричний конвектор білого кольору потужністю 1500W з маркуванням EPHBM15P, вартістю 6103 гривні 30 копійок. Виходячи з будинку ОСОБА_5 наказав ОСОБА_7 узяти велосипед чорно-синього кольору марки «Titan», вартістю 3400 гривень, та останні покинули приміщення будинку з вказаним майном. Тим самим ОСОБА_5 , з використанням малолітнього ОСОБА_7 здійснив таємне викрадення майна, та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 14671 гривні 64 копійки.

Таким чином, досудовим розслідуванням встановлено достатньо підстав для підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

В ході досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені п.п. 1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, наведених у клопотанні. Вказав, що ризики існують, ОСОБА_5 може впливати на свідків, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчиняти інше кримінальне правопорушення, розуміючи тяжкість покарання, що передбачає позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_6 , заперечував проти клопотання, вказав, що ризики не обґрунтовані, не підтверджені, ОСОБА_5 кається в скоєному, вину визнає, співпрацює зі слідством, просив обрати інший більш м`який запобіжний захід.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що все було так, як зазначено в клопотанні та в повідомленні про підозру, того будинку де він зареєстрований вже не має, грошей на заставу немає, він військовий, був у відпустці з якої не повернувся на службу, заперечує проти запобіжного заходу.

Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши прокурора, захисника та підозрюваного, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як убачається з матеріалів клопотання, 11 листопада 2025 року до ЄРДР за № 0001390 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України з коротким викладом обставин: «11.11.2025 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , викрав майно з домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 , чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду. (ЖЄО №50122 від 11.11.2025).

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Зокрема, за змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на цьому етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, заслухавши пояснення підозрюваного, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя встановив наявність у сторони обвинувачення доказів (протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_9 , протокол огляду місця події, показання свідка ОСОБА_10 від 11.11.2025, впізнання особи за фотознімками із свідком ОСОБА_10 від 11.11.2025, протоколом огляду предметів велосипеду марки «Titan», ноутбуку марки «Asus», електричного конвектору від 11.11.2025, показання свідка ОСОБА_11 від 11.11.2025, впізнання особи за фотознімками із свідком ОСОБА_11 від 11.11.2025, протокол допиту потерпілої ОСОБА_9 від 11.11.2025, протокол допиту малолітнього свідка ОСОБА_7 від 11.11.2025 та інші матеріали досудового розслідування), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити це кримінальне правопорушення.

11 листопада 2025 року о 14.00 год. ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, 12 листопада 2025 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке вручено підозрюваному та його захисникові. Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 277 КПК України за своїм змістом та на даному етапі сумнівів щодо її законності або порушення порядку вручення не викликає.

Згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованої підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає такими, що заслуговують на увагу доводи слідчого та прокурора про те, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, що карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, тому останній, усвідомлюючи можливість призначення судом йому реального покарання у разі визнання його винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, може вчинити спробу переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Також слідчий суддя погоджується з позицією щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 , усвідомлюючи можливість призначення судом йому реального покарання у разі визнання його винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, матиме змогу незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, з метою уникнення відповідальності або пом`якшення покарання.

Також слідчий суддя погоджується з позицією щодо наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи те, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів на шлях виправлення не став, крім того, 21.03.2024 звільнений з Біленківської ВК №99 Запорізької області умовно-достроково, невідбутий строк 10 місяців 3 дні, і знову підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а тому може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

За таких обставин, єдиним запобіжним заходом, який слід застосувати до підозрюваного, є тримання під вартою з огляду на обґрунтованість підозри та наявність вказаних ризиків. Крім того, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором доведено той факт, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні та визнаним слідчим суддею доведеними.

Вважаю, що застосування більш м`яких запобіжних заходів особистого зобов`язання, особистої поруки чи домашнього арешту не відповідатиме обставинам справи та тяжкості обвинувачення, при цьому щодо особистої поруки ніхто із бажаючих (поручителів) до слідчого судді не звертався. Щодо застави, то як альтернативний вид запобіжного заходу вона буде визначена судом. Крім того, особисте зобов`язання і домашній арешт також не може бути застосований до ОСОБА_5 і з тих підстав, що останній не має постійного місця проживання, а за місцем реєстрації, зі слів самого ОСОБА_5 , будинок зруйновано.

При цьому слідчий суддя зазначає, що нормами КПК України не віднесено до повноважень слідчого судді питання щодо визначення конкретного місця попереднього ув`язнення особи, до якої застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а положення п. 4 ч. 1 ст. 2, ст. 26 Закону України «Про прокуратуру» передбачають, що саме прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

В своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 р. ЄСПЛ зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, слідчий суддя вважає виправданим тримання підозрюваного під вартою.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний визначити розмір застави.

При визначенні розміру застави, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, в скоєнні якого підозрюється ОСОБА_5 , а також і те, що розмір застави передбачений у межах встановлених п. п. 1-3 ч. 5 ст. 182 КПК України здатний забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, тому суд вважає за можливе, враховуючи особу підозрюваного, визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 грн. (20х3028 грн.), що достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20.11.2010 у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Вказане в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09 січня 2026 року включно.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, які можуть бути внесені підозрюваним або заставодавцем на відповідний рахунок до спливу терміну тримання під вартою.

Роз`яснити, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у визначеному слідчим суддею розмірі протягом дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При внесенні суми застави у визначеному слідчим суддею розмірі, підозрюваний підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави, на підозрюваного ОСОБА_5 покласти наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;

2) не відлучатись із населеного пункту в якому він перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 09 січня 2026 року включно.

З моменту звільнення з-під варти у разі внесення застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі якщо він будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього даною ухвалою обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію ухвали надати підозрюваному, захисникові, прокуророві та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1