У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000238, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2025 року відносно

ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кобильня Турбівського району Вінницької області, зареєстрована та мешкає в АДРЕСА_1 раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

обвинувачена ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

представник потерпілої ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2025 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

Ухвалено, на підставі ч. 1 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

Ухвалено, на підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Ухвалено, стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 676,30 грн; в рахунок відшкодування моральної шкоди 12 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2025 року скасувати і закрити кримінальне провадження.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник зазначає, що відеофіксація місця події не проводилась, огляду місця події не здійснено, так зване знаряддя вчинення кримінального правопорушення у вигляді повідця для вигулу кота не вилучалось.

Вказує, що обвинувачена ОСОБА_5 не згодна з вироком та вважає його таким, що грубо порушує норми кримінального процесуального права, цивільного кодексу та базується виключно на припущеннях, описках та технічних помилках сторони обвинувачення та повному ігнорування свідчень останньої та показах свідка ОСОБА_10 про відсутність ОСОБА_11 (мовою оригіналу вироку: «при наданні оцінки показам свідка ОСОБА_10 , суд вважає за необхідне врахувати також її вік та давність події, з моменту якої пройшло майже два роки»).

В матеріалах досудового розслідування додано документ, адресований процесуальному прокурору вже з іншим підозрюваним, а саме ОСОБА_12 , мовою оригіналу: «повідомляємо, що сторона захисту не володіє речовими доказами чи матеріали, які згідно з ч. 6. ст. 290 КПК України, необхідно надавати, для ознайомлення сторони обвинувачення», в судовому засіданні прокурор не зміг пояснити відношення вище зазначеного документу саме до обвинувального акту, а суд зазначив: «Як вбачається з наданого суду повідомлення, воно було надано прокурору ОСОБА_13 у даному кримінальному провадженні захисником ОСОБА_14 , який на стадії досудового розслідування здійснював захист обвинуваченої ОСОБА_5 , окрім того обвинувачена не спростовувала ту обставину, що підписувала даний процесуальний документ, таким чином зазначення особистих даних підозрюваного « ОСОБА_15 », є технічною помилкою.»

ОСОБА_13 ( прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва, начальник відділення СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області майор ОСОБА_16 , адвокат ОСОБА_14 31.08.2023 р. з метою покращення показників в роботі, діючи всупереч інтересам правоохоронних органів виготовили та приєднали до матеріалів досудового розслідування документи, які не були підписані підозрюваною (обвинуваченою) та стали невід?ємною основою процесуальних документів сторони обвинувачення, які завдали шкоди та інтересам інваліду другої групи, потерпілій від Чорнобильської аварії першої категорії, людині яка має статус «дитя війни», 1944 року народження ОСОБА_5 ( різке погіршення здоров?я, моральні страждання, витрати на професійну адвокатську допомогу, зневіра до правоохронних органів, участь в судових засіданнях в Заводському районному суду м. Миколаєва який знаходиться в районі нанесення російськими загарбників ракетно-бомбових ударів та частково зруйнований).

Відзначає, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дали різні покази щодо довжини повідця для вигулу кота та можливості способу застосування останнього як знаряддя вчинення кримінального правопорушення. Більш того свідок ОСОБА_10 надала прямі покази, що ОСОБА_11 була відсутня взагалі на місці події.

Свідок ОСОБА_10 та обвинувачена ОСОБА_5 наголошували, шо неможливо було нанести удари по тілу потерпілої повідцем для вигулу кота через його малу довжину та ще разом з котом, але суд не взяв до уваги ці покази.

Таким чином крім показів потерпілої та свідка ОСОБА_11 не має більше свідчень щодо вини ОСОБА_5 , але показами останньої та свідком ОСОБА_17 це спростовано, але суд вибрав версії подій сторони обвинувачення, а не захисту при рівних умовах.

Додає, що висновком судово-медичної експертизи № 579 від 10.07.2023 р., проведеної на підставі постанови дізнавача СД Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 05.07.2023 р., відповідно до якого: у ОСОБА_9 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця, саден лівої верхньої кінцівки, перелому основної фаланги четвертого пальця правої кисті. Дані тілесні ушкодження утворилися внаслідок двох ударних дій тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги та інше, з давністю утворення біля трьох діб до часу огляду - прямого доказу, що це зроблено саме ОСОБА_5 біля її домоволодіння 04.07.2023 р. - немає.

Захисник звертає увагу, що ОСОБА_5 , яка є інвалідом ІІ групи, потерпіла від Чорнобильської аварії першої категорії, людина яка має статус «дитя війни» не була забезпечена, відповідно до вимог ст. 52 КПК України, участю захисника під час оголошення підозри.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

04.07.2023 р. близько 19.00 год., більш точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , знаходилися навпроти будинку 17 по вул. Озерній у м. Миколаєві. Далі, між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, розпочався словесний конфлікт в ході якого у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , реалізуючи який, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, ОСОБА_5 , утримуючи в руці повідець для вигулу тварин, почала хаотично наносити ним удари в область голови та тулубу ОСОБА_9 , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді синця та саден лівої верхньої кінцівки, кожне з яких відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

В подальшому потерпіла ОСОБА_9 , намагаючись захистити обличчя, виставила вперед праву руку, ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, схопила її рукою за пальці правої руки та почала їх викручувати, чим спричинила ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді перелому основної фаланги четвертого пальця правої кисті, яке відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такому, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої та її захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора та представника потерпілої, які вважали вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Разом з цим, оцінка доказів полягає у тому, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження оцінює кожний доказ окремо та в сукупності. Крім того, оцінка доказів передбачає аналіз його змісту або відомостей, які містяться у ньому шляхом зіставлення зі змістом інших доказів на предмет, чи узгоджуються вони між собою чи ні.

На переконання апеляційного суду, вирок суду першої інстанції в достатній мірі відповідає вказаним вимогам, судом належним чином встановлено час, місце, форму вини, мотив вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, як того вимагають ст. ст. 91, 374 КПК України.

Обґрунтовуючи встановлені фактичні обставини суд першої інстанції послався на документи, які у повному обсязі підтверджують встановлені фактичні обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такому, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Факт спричинення ОСОБА_5 ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості підтверджується даними:

- заяви ОСОБА_9 від 04.07.2023 р., в якому вказано первинне повідомлення про подію та особу яка завдала тілесні ушкодження ( ОСОБА_5 ), опис механізму їх спричинення, час і місце;

- медичної довідки ЛШМД № 127 від 04.07.2023 р. згідно якої ОСОБА_9 встановлений діагноз перелом основної фаланги 4 пальця правої кисті;

- висновку експерта № 579 від 10.07.2023 р., за змістом якого комплекс ушкоджень, синець, садна лівої руки відносяться до легких тілесних ушкоджень, перелом пальця правої кисті середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, давність утворення 3 доби, у творення тілесних ушкоджень внаслідок падіння виключається, можливість завдання при фронтальному контакті;

- протоколу слідчого експерименту від 28.08.2023 р., за участю ОСОБА_9 , в ході проведення якого остання, детально повідомила та відтворила обставини події, які відбулись 04.07.2023 р., зокрема удари її повідцем та викручування пальців.

- висновку експерта № 768 від 30.08.2023 р. уточнений механізм утворення тілесних ушкоджень, зокрема перелом основної фаланги 4 пальця правої кісті, відповідає викручуванню 4 пальця, що узгоджується з відтвореним з потерпілою обставинами, повідомленими нею під час слідчого експерименту;

- пред`явлення для впізнання за фотознімками від 28.08.2023 р. (за участі ОСОБА_9 ) упізнання ОСОБА_5 як особи, що завдала ушкоджень;

- пред`явлення для впізнання за фотознімками від 08.08.2023 р. (за участі ОСОБА_11 ) упізнання ОСОБА_5 як особи, яка завдала ОСОБА_9 тілесні ушкодження.

Допитана в ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_9 послідовно описала обставини конфлікту, удари повідцем в обличчя та груди, захисний жест правою рукою, викручування пальців і гострий біль, виклик поліції та лікарів.

Свідок ОСОБА_11 у суді першої інстанції підтвердила, те що ОСОБА_5 нанесла удари повідцем по ОСОБА_9 , спроби захисту потерпілої правою рукою та подальше викручування пальців, візуальні ознаки травми червоні смуги, атипичне положення пальця.

Показання свідка ОСОБА_10 підтверджують наявність конфлікту, повідомлення потерпілої про те, що їй «зламали палець», бачила на лівій руці синець, а також те, що прибула поліція.

Наведені докази у своїй сукупності, в тому числі показання потерпілої та свідків, доводять винуватість ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, зокрема ідентифікують особу, описують механізм тілесних ушкоджень (удари повідцем, викручування пальців), підтверджують наслідки середньої тяжкості тілесні ушкодження, виключають альтернативні причини падіння самотравмування тощо, що й забезпечує стандарт «поза розумним сумнівом», а відтак є належними та допустимими, оскільки усі вони зібрані у визначеному законом порядку, їм суд першої інстанції дав вірну юридичну оцінку в їх взаємозв`язку та сукупності.

Доводи захисту про недоведеність вини через відсутність відеофіксації події, огляду місця події та невилучення повідця не приймаються до уваги. Кримінальний процесуальний закон не пов`язує можливість визнання винуватості виключно з наявністю технічної фіксації чи знаряддя правопорушення. Сукупність доказів, на які обґрунтовано послався суд першої інстанції, є достатньою для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, а саме узгоджені показання потерпілої ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_11 , результати впізнання за фотознімками із зазначеними особами, висновки експертів № 579 від 10.07.2023 р. та № 768 від 30.08.2023 р., які підтверджують механізм спричинення ушкоджень удари повідцем і викручування пальців, їх давність та причинно-наслідковий зв`язок з розладом здоров`я потерпілої.

Посилання апелянта на суперечності щодо довжини повідця та можливості його застосування як знаряддя впливу є несуттєвими. Різнобій оцінок очевидців у межах 5-7 метрів не спростовує факту нанесення ударів і не змінює встановлений експертизами механізм травмування. Наведені неузгодженості мають оціночний характер і не руйнують логічної та доказової послідовності висновків суду.

Твердження захисника про відсутність свідка ОСОБА_11 на місці події обґрунтовано відхилені й судом першої інстанції, оскільки показання ОСОБА_11 послідовні, кореспондуються з первинним зверненням потерпілої, медичними документами та даними слідчого експерименту, а зауваження свідка ОСОБА_10 щодо особи, яка була поруч з потерпілою, пояснюються тим, що ОСОБА_10 підійшла вже після активної фази конфлікту, плутала супутницю потерпілої та надала показання майже через 2 роки після події. Об`єктивних підстав сумніватися у достовірності показань свідка ОСОБА_11 апеляційний суд не вбачає.

Доводи захисника про наявність технічної помилки в матеріалах кримінального провадження, а саме згадування прізвища « ОСОБА_18 » у повідомленні за ч. 6 ст. 290 КПК України, не свідчать про істотне порушення прав обвинуваченої та не тягнуть недопустимості доказів. Як правильно зазначив суд першої інстанції, ідентичність провадження, адресат, підпис захисника, а також відсутність заперечень обвинуваченої щодо факту подання такого повідомлення вказують на технічний характер описки, яка не вплинула на обсяг прав сторони захисту чи результат розгляду.

Аргументи про відсутність захисника під час повідомлення про підозру також не приймаються до уваги. Сам по собі статус інвалідності ІІ групи не є безумовною підставою для обов`язкової участі захисника, відповідно до положень за ст. 52 КПК України, якщо не доведено, що фізичні чи психічні вади позбавляли особу можливості самостійно здійснювати захист. У подальшому провадженні ОСОБА_5 забезпечена професійним захистом, активно реалізовувала процесуальні права, жодних доказів, здобутих унаслідок нібито порушення права на захист, стороною захисту не наведено. Причинно-наслідкового зв`язку між заявленим порушенням і допустимістю або достовірністю доказів не встановлено.

Посилання апелянта на відсутність прямого доказу, що ушкодження спричинила саме ОСОБА_5 , спростовуються сукупністю доказів: показами двох безпосередніх очевидців, відтворенням обставин події під час слідчого експерименту та висновками експертів про відповідність механізму травмування описаним подіям.

Стосовно заперечення захисником розміру цивільного позову, то розмір майнової шкоди у сумі 676,30 грн. підтверджений належними платіжними документами, причинний зв`язок прямо випливає з медичних висновків. Моральна шкода у сумі 12 000 грн. визначена з урахуванням характеру і тривалості страждань, наслідків травми та принципів розумності й справедливості, доводів про явну неспівмірність чи неправильне застосування норм матеріального права апелянтом не наведено.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини, надав належну оцінку доказам, мотивував відхилення версій сторони захисту та вірно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК України. Індивідуалізація покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України відповідає даним про особу обвинуваченої та цілям покарання. Підстав для скасування чи зміни вироку апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2025 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3