Провадження № 1-кп/756/887/26
У Х В А Л А

19 січня 2026 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський Житомирської області, громадянина України, українця, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

у с т а н о в и в:

У провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Начальником першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 подано письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обгрунтовуючи тим, що існують ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

Представник потерпілої ОСОБА_4 клопотання підтримав, просив задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 при вирішенні питання продовження строку тримання під вартою поклався на розсуд суду.

ОСОБА_5 підтримав захисника.

Вислухавши позиції учасників судового провадження, суд встановив наступне.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 01.12.2025 продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29.01.2026 включно.

В клопотанні про продовження строків тримання під вартою прокурор посилається на наявність ризиків, що виправдовують подальше його тримання під вартою, а саме:

-спробам переховуватися від суду;

-незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні;

-вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

В обґрунтування ризику того, що ОСОБА_5 може переховуватись від суду прокурор зазначає про те, що обвинувачений усвідомлюючи міру покарання за кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується може переховуватись з метою уникнення відповідальності, додатково зазначивши, що він є військовослужбовцем вч НОМЕР_1 та з 05.05.2025 являється таким, що самовільно залишив військову частину та місце служби.

Суд вважає доведеним вказаний ризик з огляду на наступне.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Ідалов проти росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику.

При цьому, обґрунтування вказаного ризику тим, що ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину не заслуговують на увагу, оскільки вказане діяння є кримінальним злочином, проте доказів засудження його чи оголошення йому підозри за вказані дії прокурором не надано, а тому відповідно до ст. 62 Конституції України ОСОБА_5 вважається невинуватим до моменту доведення його вини у передбаченому законом порядку.

Ризик незаконного впливу на свідків прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 відомі дані свідків у даному кримінальному провадженні, а тому існує ризик, що обвинувачений шляхом погрози, підмовляння, підкупу може схиляти їх до дачі неправдивих показань, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування. Крім того зазначає, що з одним із свідків ОСОБА_5 проживає за однією адресою.

Під час оцінки цього ризику впливу на свідків слідчий суддя виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України показання свідків є процесуальними джерелами доказів та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні. Встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи те, що у судовому засіданні допитаний тільки один свідок, особи інших свідків відомі обвинуваченому, а отже він як самостійно, так й через інших осіб може впливати на них, з метою підбурення їх до зміни наданих раніше показань у кримінальному провадженні, надання неправдивих показань (висновків) чи відмови від дачі показань на свою користь, що може негативно вплинути на перебіг кримінального провадження.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику.

Ризик вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального провадження прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений будучи військовослужбовцем з 05.05.2025 на службі не перебуває у зв`язку із чим п`ятим слідчим відділом ТУ ДБР здійснюється досудове розслідування. Таким чином, у випадку переховування останнього від органів досудового розслідування чи суду, існує імовірність вчинення ОСОБА_5 інших кримінальних правопорушень, зокрема проти встановленого порядку проходження військової служби, визначених статтями 407-408 КК України.

Однак, як вже було зазначено доказів засудження ОСОБА_5 чи оголошення йому підозри за самовільне залишення військової частини прокурором не надано, що відповідно до ст. 62 Конституції України дає підстави вважати ОСОБА_5 невинуватим до моменту доведення його вини у передбаченому законом порядку.

За таких обставин, ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України за наведених у клопотанні обставин прокурором не доведено.

При цьому, суд враховує, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права останнього, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Вирішуючи дане питання, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом лише при обранні запобіжного заходу і відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованості підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості. (Рішення Європейського Суду "Марченко проти України" від 10.02.2011 р.)

Під суспільним інтересом в даному конкретному випадку суд розуміє обставини даної конкретної справи, її наслідки та перебіг.

З огляду на те, що строк тримання під вартою, визначений ст. 197 КПК України стосовно ОСОБА_5 спливає 29.01.2026, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_5 злочину, за яке передбачено покарання від п`яти до восьми років позбавлення волі, а також матеріали, які характеризують останнього, вік та стан його здоров`я, сімейний стан, соціальні зв`язки обвинуваченого, майновий стан, його репутацію та стан здоров`я, з урахуванням необхідності дослідження доказів, допиту потерпілої та інших свідків в рамках цього провадження, що до закінчення строку тримання під вартою вказані дії вчинити не вбачається можливим, при цьому прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, зокрема, спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, суд дійшов висновку про можливість продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою.

При цьому, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного злочину із застосуванням насильства.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 177, 194, 331 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Клопотання начальника першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою, з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів з моменту постановлення ухвали, тобто до 19.03.2026 включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду.

Суддя