Номер провадження: 11-сс/813/2190/25
Справа № 497/2708/25 1-кс/497/870/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

скаржника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2025 року про відмову у відкритті провадження по скарзі на бездіяльність СВ ВП № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, -

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність СВ ВП № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області , яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, щоу провадженні відділення поліції №1 Болградського РВП ГУНП в Одеській областівже перебуває кримінальне провадження №0000487 від 12 серпня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам КПК України. Зазначає, що відомості, які внесені до ЄРДР за № 0000487 від 12 серпня 2025 року містять неправомірний запис, який ґрунтується на фейковому акті інспектора ДСНС.

На підставі наведено апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді та зобов`язати начальника ВП № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області відкрити кримінальну справу за фактом пожежі авто заявника по заяві від 10 жовтня 2025 року та надати витяг з ЄРДР.

Позиції учасників судового розгляду.

Заявник ОСОБА_6 підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 надала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі (а.с. 106), просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників судового засідання, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого та/або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні до слідчого судді, наведений у п.п. 1-11 ч. 1 статті 303 КПК України. Зазначений перелік не підлягає розширеному тлумаченню, оскільки скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які не охоплюються вищенаведеною нормою, не розглядаються під час досудового розслідування та можуть бути предметом розгляду на іншій стадії кримінального провадження - зокрема, під час підготовчого провадження згідно з правилами статей 314-316 КПК України.

Частиною 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя вправі відмовити у відкритті провадження у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статтей 314-316 цього Кодексу.

Системний аналіз оскаржуваного судового рішення дає підстави стверджувати про те, що воно приписам вищевикладеної норми кримінального процесуального закону відповідає з огляду на наступні обставини.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Приписами ст. 3 КПК України передбачено, що слідчий суддя - суддя суду 1-ої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Це право може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення ЄСПЛ у справах «Мушта проти України», заява № 8863/06, п. 37; «Kreuz v. Poland», заява № 28249/95, п. 53; «Golder v. the United Kingdom», заява № 4451/70, п. 38, «Stanev v. Bulgaria», заява № 36760/06, п.п. 229-230).

Із змісту скарги, поданої до слідчого судді Болградського районного суду Одеської області, убачається, що скаржник просив внести відомості до ЄРДР за фактом пожежі його автомобіля.

Слідчим суддею із матеріалів скарги, які надані заявником було встановлено, що у провадженні відділення поліції №1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області вже перебуває кримінальне провадження №0000487 від 12 серпня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України. Зміст фабули, що міститься у витягу з ЄРДР - «07.08.2025 року внаслідок порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки під час руху по автомобільній дорозі сталося загорання автомобіля марки Citroen моделі BX14, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що призвело до пожежі, під час якої зазначений автомобіль згорів».

Надавши оцінку вказаним обставинам, в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя прийшов до висновку, що підстав для повторного внесення одних і тих же відомостей до ЄРДР чинним КПК України не передбачено, колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не передбачає багаторазового (повторного) внесення до ЄРДР відомостей про одне й те саме кримінальне правопорушення, а також не регламентує повноваження слідчого судді у випадку оскарження особою бездіяльності уповноважених суб`єктів щодо невнесення відомостей до ЄРДР за подібними за змістом заявами про те саме кримінальне правопорушення, за якими вже розпочато досудове розслідування.

Водночас у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу (ч. 6 ст. 9 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Ці приписи процесуального закону узгоджуються зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні у справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 7475, від 7 грудня 2006 року, відповідно до якого обов`язок щодо ініціювання слідчих дій або відмови у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення, слідчий суддя повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам КПК України. Підстави для його скасування відсутні.

З апеляційної скарги ОСОБА_6 убачається, що скаржник фактично не погоджується із змістом фабули кримінального правопорушення №0000487 від 12 серпня 2025 року.

Апеляційний суд акцентує увагу, що ні заявник, ні потерпілий, ні слідчий суддя не уповноважені визначати кваліфікацію злочину та спрямовувати хід досудового розслідування, зокрема шляхом нав`язування слідчому та прокурору саме тієї кваліфікації кримінального правопорушення, яка є бажаною для них чи яку вони вважають правильною. Той факт, що уповноваженою особою бездіяльність СВ ВП № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області на підставі матеріалів правоохоронних, судових та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення кримінального правопорушення від 12 серпня 2025 року внесено до ЄРДР відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України, не свідчить про порушення вимог процесуального законодавства. Правова кваліфікація не є статичною та може змінюватися на різних етапах кримінального провадження. Визначена слідчим попередня правова кваліфікація у цьому кримінальному провадженні з огляду на викладені заявником фактичні дані не є вочевидь неправильною чи маніпулятивною.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до ЄРДР щодо конкретної особи за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією.

Таким чином, незгода скаржника з некоректним, на його думку, змістом фабули, не є предметом оскарження відповідно до положень ст. 303 КПК України, оскільки якість досудового розслідування, об`єм та спрямованість процесуальних дій є виключною компетентністю органу досудового розслідування та відповідних процесуальних керівників, не входить до предмету судового контролю за досудовим розслідуванням, відповідно до повноважень слідчого судді та засад диспозитивності, може бути предметом оцінки лише на стадії судового розгляду провадження по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на наведене, прийняте слідчим суддею рішення відповідає вимогам ст. ст. 303, 306-307 КПК України, є законним і обґрунтованим, тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді, про що просить апелянт.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 370, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2025 року про відмову у відкритті провадження по скарзі на бездіяльність СВ ВП № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області , яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4