Справа № 199/7000/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2025 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 000243 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.03.2025 року, відносно ОСОБА_3 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.4 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки перебіг строків закінчується, а ризики, які було встановлено при обранні даного запобіжного заходу з переліку передбаченого ст. 177 КПК України не зникли.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти клопотання прокурора, вважав себе невинуватим.

Захисник ОСОБА_5 вважав клопотання прокурора необґрунтованим, а ризики не доведеними.

Суд, з урахуванням позиції учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, в межах заявлених клопотань, - приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позбавлення волі людини не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (рішення ЄСПЛ справі Мамедова проти Росії). Тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ справах справах Ідалов проти Росії, Гарицький проти Польщі, Храїді проти Німеччини, Ілійков проти Болгарії).

Згідно правової позиції, викладеної в п.152 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, за якою тримання під вартою є виправданим у тому випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Так, відповідно до змісту обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, у період іспитового строку за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.02.2025 за яким він був засуджений за ч.3 ст. 185 КК України. Наразі триває апеляційне оскарження вказаного вироку про що свідчить запит наданий прокурором.

Крім вказаного, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 21.01.2025 року №96/0/15-25 територіальну підсудність судових справ Мар`їнського районного суду Донецької області змінено з 03 лютого 2025 року шляхом її передачі до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області.

Як слідує зі змісту ухвали Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 30.05.2025, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ухвали Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.06.2016 року оголошено у розшук в межах кримінального провадження (справа № 237/5304/13-к)

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, суд, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, приходить до висновку, що ризики які були враховані при обранні та продовжені запобіжного заходу відносно обвинуваченого, на даний час мають місце і не змінились, вони не відпали, не зменшилися та виправдовують застосований запобіжний захід.

Тому, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке ОСОБА_3 загрожує, у разі визнання його винуватим у вищевказаному кримінальному правопорушенні, останній, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, що, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Наявні і ризики зазначені у п.3,4,5 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений перебуваючи під іншим більш м`яким запобіжним заходом, володіючи відомостями про свідка і потерпілу, зможе незаконно на них впливати.

Крім вказаного, прокурором доведено і наявність інших ризиків, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше судимий та в матеріалах провадження відсутня інформація про зняття чи погашення цих судимостей в установленому Законом порядку, а також, перебуває у розшуку з 2016 року , про що свідчить ухвала Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 30.05.2025.

Тобто, ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки офіційного доходу заробітку не мав, перебуває у розшуку в межах іншого кримінального провадження.

З огляду на наведене, суд вважає, що клопотання прокурора обґрунтоване та підлягає задоволенню, а також, приходить до висновку про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися та до обвинуваченого не можуть бути застосовані більш м`які запобіжні заходи.

За таких обставин запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою повинен бути продовжений, із визначенням розміру застави, з огляду на приписи ч.5 ст. 182 КПК України, у розмірі 121 120 (сто двадцять одна тисячі сто двадцять) грн. з покладенням на нього обов`язків.

Тобто, наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Наведені висновки суду унеможливлюють задоволення клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу на більш м`який.

Керуючись ст.ст.181,369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора ОСОБА_4 - задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 22.11.2025 включно.

Визначити ОСОБА_3 , альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 121 120 (сто двадцять одна тисячі сто двадцять) грн.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , такі обов`язки:

1)прибувати за викликом до суду;2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;4) утримуватися від спілкування з потерпілою, свідками;5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з - під варти, у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.Роз`яснити ОСОБА_3 та заставодавцям, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпра ОСОБА_1