Справа№ 693/1457/25
Провадження № 1-кп/693/234/25
У Х В А Л А

17.10.2025р. м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання начальника Жашківського відділу Уманської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , та клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні по обвинуваченню :

- ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 321, ч. 4 ст. 28, ч. 2 с. 306, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України;

- ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 2 с. 306 КК України;

- ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321, ч. 4 ст. 28, ч. 2 с. 306 КК України;

- ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321, ч. 4 ст. 28, ч. 2 с. 306 КК України;

- ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України;

- ОСОБА_11 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України;

- ОСОБА_12 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України;

- ОСОБА_13 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України;

- ОСОБА_14 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321, ч. ч. 1, 2 ст. 209, ч. 3 ст. 307 КК України;

- ОСОБА_15 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України;

- ОСОБА_16 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України;

- ОСОБА_17 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 321 КК України;

- ОСОБА_18 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України;

- ОСОБА_19 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України;

- ОСОБА_20 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321, ч. 1 ст. 263 КК України;

- ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України;

- ОСОБА_21 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачені

ОСОБА_4 ,

-ОСОБА_6

-ОСОБА_7 ,

-ОСОБА_8 ,

-ОСОБА_9 ,

-ОСОБА_10 ,

-ОСОБА_11 ,

-ОСОБА_12 ,

-ОСОБА_13 ,

-ОСОБА_14 ,

-ОСОБА_15 ,

-ОСОБА_16 ,

-ОСОБА_17 ,

-ОСОБА_18 ,

-ОСОБА_19 ,

-ОСОБА_20 ,

-ОСОБА_21

захисники - ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_5 , ОСОБА_29 ,

УС Т А Н О В И В :

У провадженні Жашківського районного суду Черкаської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

У підготовчому судовому засідання начальник Жашківського відділу Уманської окружної прокуратури ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на строк 60 днів, без можливості внесення застави.

Клопотання державний обвинувач мотивував тим, що не пізніше квітня 2024 року ОСОБА_6 створила та очолила стійку ієрархічну злочинну організацію, метою якої був систематичний збут наркотичного засобу метадон та сильнодіючого лікарського засобу димедрол на території м. Одеса та м. Черкаси.

ОСОБА_4 у невстановлений час, але не пізніше квітня 2024 року, на пропозицію організаторки ОСОБА_6 добровільно вступив до складу створеної нею злочинної організації, виконуючи роль пособника.

При залученні ОСОБА_4 до злочинної діяльності організатор врахувала його специфічний досвід та знання: він є колишнім працівником підрозділу поліції по боротьбі з наркозлочинністю і обізнаний щодо форм та методів роботи правоохоронних органів.

Його роль у третій ланці організації полягала у забезпеченні інтелектуальної та інформаційної підтримки, спрямованої на уникнення викриття діяльності угруповання.

Конкретні функції та дії, що інкримінуються ОСОБА_4 :

Надання консультацій щодо конспірації - за встановлену щомісячну грошову винагороду він на постійній основі консультував організаторів щодо методів конспірації, аспектів функціонування угруповання та способів уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

Забезпечення зовнішньої безпеки - своїми порадами та знаннями він забезпечував зовнішню безпеку діяльності злочинної організації, допомагаючи запобігти викриттю та поширенню інформації про її діяльність.

Сприяння конкретним злочинам - установлено, що організаторка ОСОБА_6 зверталася до нього за порадами безпосередньо перед вчиненням злочинів. Зокрема, перед перевезенням та збутом наркотичних засобів у м. Одеса, вона отримала від ОСОБА_4 консультації щодо найбільш прийнятних способів та безпечних місць для збуту («закладок»). Його вказівки були використані під час підготовки до збуту партій наркотиків, зокрема, перед епізодами 4 грудня 2024 року та 25 грудня 2024 року.

Отримання незаконного прибутку - за виконання своєї ролі пособника він отримував грошові кошти, здобуті від незаконного збуту наркотичних засобів.

Таким чином, дії ОСОБА_4 не були пасивними, він умисно використовував свої спеціальні знання для усунення перешкод та створення умов для успішного та тривалого функціонування злочинної організації.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується в участі у злочинній організації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України.

Крім того, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у пособництві в незаконному придбанні, перевезенні та зберіганні з метою збуту, збуті наркотичних засобів, вчиненому повторно організованою групою в складі злочинної організації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.

Крім того, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у пособництві у незаконному придбанні, перевезенні, зберіганні з метою збуту, збуті сильнодіючих лікарських засобів, вчиненому повторно, організованою групою в складі злочинної організації, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 321 КК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування та (продовження) запобіжного заходу прокурор має довести наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», а також згідно з рішенням рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень (злочинів), підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів.

Крім того, дотримання цього стандарту доказування було предметом неодноразової перевірки слідчим суддею, зокрема при обранні та продовженні щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Підставою для застосування (продовження) запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність хоча б одного з ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, визначені ст. 177 КПК України.

В межах цього кримінального провадження установлено наявність ризиків вчинення обвинуваченим діянь, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які переважно мають об`єктивний характер та продовжують існувати, а саме:

- переховуватись від суду з метою подальшого ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки обвинувачений усвідомлює, що у разі доведеності винуватості у інкримінованих кримінальних правопорушенням йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна. Крім того, обвинувачений усвідомлює, що є учасником злочинної організації, за що відбулось його затримання в порядку ст. 208 КПК України. Усвідомлення даних обставин може спонукати обвинуваченого переховування від суду, зокрема шляхом: зміни місця проживання, пов`язаного з виїздом до іншої країни; виїзду до непідконтрольних на даний час територій України. Крім того, обвинувачений не має сталих соціальних зв`язків, офіційного постійного джерела доходів;

- незаконно впливати на свідків, в тому числі понятих та осіб, які надали добровільну згоду на проведення за їх участю слідчих дій, інших учасників кримінального провадження, зокрема осіб, які є, чи можуть бути її спільниками. Хоча під час досудового розслідування свідки були допитані, разом з тим, відповідно до вимог статей КПК України, доказом для суду, який розглядатиме кримінальне провадження по суті, у вигляді показів свідків, є тільки ті покази, які суд здобув безпосередньо під час судового розгляду справи по суті, а тому ризик впливу на свідків є високим;

- вчинити інший злочин в сфері наркозлочинів, оскільки обвинуваченому інкримінується неодноразове (систематичне), протягом тривалого часу вчинення умисних злочинів, пов`язаних з незаконним збутом наркотичних засобів та психотропних речовин, а тому відсутність застосованого до нього запобіжного заходу створить передумови для продовження таких вчинків.

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, що може виразитись в не з`явленні до суду за викликом.

Враховуючи сукупність вищевказаних ризиків та наявність обґрунтованої підозри у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень зміна запобіжного заходу на більш м`який не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечити всебічне, повне та об`єктивне проведення досудового розслідування у розумні строки.

Варто додати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Тобто кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково здійснить відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснення у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування підозрюваному, обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 «Баришевський проти України», 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України», 25.03.1999 «Пелісьє і Сассі проти Франції»), справа має суспільний інтерес та повинна бути розглянута всебічно, повно та неупереджено, у розумні строки.

Враховуючи викладене, встановлені обставини кримінального провадження, а також тяжкість наслідків, спричинених даним злочином, характер якого свідчить про нестійке неприйняття обвинуваченим загально визнаних у суспільстві правил поведінки та моральності, здійснення незаконної діяльності, пов`язаної зі збутом психотропних речовин, особи обвинуваченого, все це свідчить про недостатність застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу, а саме:

- особистого зобов`язання, оскільки такий запобіжний захід не забезпечить гарантій його належної процесуальної поведінки, так як знаходячись на волі, тобто перебуваючи неізольованим від суспільства обвинувачений може продовжити вчиняти аналогічні злочини, може незаконно впливати на свідків.

- особиста порука також не може бути застосована до обвинуваченого, оскільки наразі відсутні звернення від осіб, які б заслуговували на довіру, про те, що вони можуть поручитись за обвинуваченого.

- домашній арешт також не може бути застосований до обвинуваченого, оскільки він хоча і має постійне місце проживання, однак свою злочинну діяльність здійснював саме за місцем проживання, і з метою затягування судового розгляду безпосередньо або через інших осіб, зокрема, родичів, впливати на надання свідками неправдивих показань, або є у нез`явленні до прокурора та суду за викликом.

Вважаю, що при продовженні запобіжного заходу слід також врахувати наявні обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме:

- вагомість наявних доказів про причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого злочину;

- злочин вчинений обвинуваченим є особливо тяжким, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

У відповідності до положень ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ, з урахуванням наявних ризиків, а отже й законних підстав в розрізі вимог Глави 18 КПК України, з метою запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інший злочин, обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є надмірним чи таким, що принижує її гідність в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Хоча запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і є винятковим запобіжним заходом, однак приймаючи до уваги те, що обвинуваченому інкримінується вчинення одних з найтяжчих злочинів, за які передбачено найтяжчі покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, обвинувачений може уникати покарання, переховуватись від суду, впливати на свідків, вчинити новий злочин, тому обрання будь якого іншого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе запобігти ризикам, що визначені ст. 177 КПК України, а без його участі досягти виконання завдань кримінального провадження не вдасться за можливе.

Крім цього, згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті КПК України з урахуванням підстав та обставин, передбачених ст. ст. 177, 178 КПК України.

Відповідно п. 4-5 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Будь-який учасник злочинної організації, звільнений під заставу, з високою ймовірністю продовжить злочинну діяльність, оскільки він є лише елементом єдиного механізму. Зв`язки, канали постачання та збуту, а також інші члени організації залишаються активними, що дозволяє миттєво відновити функцію звільненого учасника або залучити його до нових злочинів.

Особливу небезпеку становить той факт, що до діяльності організації був залучений колишній працівник правоохоронних органів ( ОСОБА_4 ), який консультував учасників щодо методів конспірації. Це свідчить про високий рівень обізнаності членів групи з методами роботи слідства та їх готовність активно протидіяти встановленню істини.

Для організації, яка оперує значними фінансовими потоками, будь-яка сума застави може розглядатися лише як «виробничі витрати». Ризик втрати застави є неспівмірним із загрозою багаторічного ув`язнення та потенційними прибутками від продовження діяльності. Тому застава не може слугувати достатнім стримуючим фактором від спроб переховуватися або перешкоджати провадженню.

Враховуючи винятковий ступінь суспільної небезпеки, який становить діяльність злочинної організації, тяжкість інкримінованих злочинів (більшість з яких є особливо тяжкими), а також високу ймовірність настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, застосування будь-якого іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не здатне забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Відтак, наявні всі підстави для застосування судом права, наданого ч. 4 ст. 183 КПК України, та не визначати розмір застави для обвинувачених у цьому кримінальному провадженні.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

У підготовчому судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 подав письмове клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби та просив у задоволенні клопотання начальника Жашківського відділу Уманської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відмовити.

У підготовчому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію захисника, просив звільнити його з під варти, оскільки необхідності у продовженні такого запобіжного засобу немає. Зобов`язався з`являтися на виклики до суду.

Вислухавши сторони в частині заявленого клопотання, суд вважає за можливе задовольнити клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто, із даного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, суд, разом з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007 року, п.48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, суд позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Судом враховується, що не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України. Зокрема, ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки можливе притягнення до кримінальної відповідальності та суворість покарання у виді дванадцяти років позбавлення з конфіскацією майна за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , може бути розцінена ним більш небезпечним ніж переховування та втеча. Також обґрунтовано існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом, зокрема не з`явленням на виклики до суду через створення штучних перешкод, враховуючи обставини проживання обвинуваченого за межами м. Жашків та Черкаської області, що може завадити встановленню всіх обставин вчинення кримінальних правопорушень, що вчинялись в умовах неочевидності та з елементами приховування обвинуваченим слідів злочинної діяльності. Крім того, з достатньою вірогідністю продовжує існувати ризик незаконного впливу на свідків та інших обвинувачених з метою зміни ними показів на його користь. Разом із цим, хоча ОСОБА_4 не має судимості, але наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів, систематичність, тривалість, обставини та характер їх вчинення, на думку суду, свідчать про стійке неприйняття обвинуваченим загальновизнаних у суспільстві правил поведінки та моральності і характеризує його як особу, що схильна до вчинення інших кримінальних правопорушень.

Отже, при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення наявних ризиків.

У судовому засіданні не встановлено даних про зменшення чи відсутність ризиків, а також про наявність достатніх стримуючих факторів для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Також судом враховується, що будь-яких інших обставин, які би свідчили про те, що застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого матеріали клопотання не містять та доказів наявності таких обставин стороною захисту не надано.

Що стосується клопотання захисника, щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло і нічний період доби, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання у зв`язку з тим, що суд, не бере до уваги посилання захисника на те що обвинувачений є особою середнього віку, на день розгляду клопотання досяг 49-ти річного віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має зареєстроване місце проживання. Є інвалідом ІІ групи безтерміново. Має ряд важких кардіологічних, неврологічних захворювань, захворювань кишково-шлункового тракту, тобто потребує нагляду лікарів. Приймав участь у бойових діях. За час служби у правоохоронних органах зарекомендував себе лише з позитивної сторони за що був нагороджений відзнаками медалями. Має постійне місце роботи, пов`язане з доступом до матеріальних цінностей. По місцю роботи характеризується виключно позитивно. Матеріально забезпечений. Зокрема має у власності дві земельні ділянки та частину квартири АДРЕСА_1 , де й зареєстрований. Одружений має на утриманні неповнолітню дитину, а також повнолітню доньку, яка самостійно виховує малолітню дитину та не має власного заробітку, як підстав для відмови у продовженні строку тримання під вартою та обрання менш суворого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не зменшують суспільну небезпеку кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , та не виключають наявних ризиків. Крім того, зазначені обставини не є новими та існували під час обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу та були враховані судом з наданням відповідної правової оцінки.

Таким чином, при вирішенні питання щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_4 на більш м`який, суд вважає недоведеною та недостатньо обґрунтованою можливість застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки стороною захисту не надано переконливих доказів того, що такий запобіжний захід зможе запобігти наявним та доведеним ризикам.

Суд дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти наявним ризикам та забезпечити процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому вважає, що вказані обставини у своїй сукупності виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 369 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника Жашківського відділу Уманської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 - задовольнити.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити на строк шістдесят днів, тобто з 17 жовтня 2025 року по 15 грудня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору негайно після її оголошення, та направити до ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Повний текст ухвали проголошено 09 год. 00 хв. 21 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1