Справа № 629/312/26
Провадження № 1-кс/629/104/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Лозівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000059 від 16.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, -

встановив:

Прокурор Лозівської окружної прокуратури ОСОБА_3 16.01.2026 звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: автомобілі марки марки BYD р.н. НОМЕР_1 , марки Skoda Octavia Combi, р.н. НОМЕР_2 , марки Opel Astra, p.н. НОМЕР_3 , заборонити будь-кому будь-яким способом відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися, вказаними вище речовими доказами..

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що 15.01.2026 приблизно о 10:00 на автодорозі Мерефа - Лозова - Павлоград, між смт. Краснопавлівка та с. Яковлівка Лозівського району Харківської області водій автомобілю марки BYD, р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, рухаючись зі сторони м. Харків в бік м. Лозова, підчас обгону снігорозчисного автомобілю який рухався в попутному йому напрямку, не впевнився в безпеці свого маневру здійснив виїзд на зустрічну полосу руху та в результаті чого здійснив лобове зіткнення з автомобілем марки Skoda Octavia Combi, р.н. НОМЕР_2 - під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за яким в попутному йому напрямку рухався автомобіль марки Opel Astra, р.н. НОМЕР_3 - під керуванням водія ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та який також здійснив зіткнення своєю передньої частиною з задньою частиною автомобілю марки Skoda Octavia Combi. В результаті ДТП водії та пасажир автомобілю марки Opel Astra отримали тілесні ушкодження. 15.01.2026 в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та огляду транспортних засобів виявлено та вилучено: автомобіль марки BYD, р.н. НОМЕР_1 - який належить ОСОБА_7 та яким керував ОСОБА_4 ; автомобіль марки Skoda Octavia Combi, р.н. НОМЕР_4 - який належить та яким керував водій ОСОБА_5 ; автомобіль марки Opel Astra, р.н. НОМЕР_3 який належить ОСОБА_8 , яким керувала ОСОБА_6 (м.т. НОМЕР_5 ).

Відомості за даним фактом 16.01.2026 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000059 за ч.1 ст.286-1 КК України.

Автомобілі марки BYD р.н. НОМЕР_1 , та марки Skoda Octavia Combi, р.н. НОМЕР_2 - здано на зберігання на майданчик тимчасового тримання Лозівського РВП ГУНП в Харківській області за адресою: Харківська обл., м. Лозова, вул. Свободи, 2/12, автомобіль марки Opel Astra, р.н. НОМЕР_3 - передано на зберігання ОСОБА_6 .

Прокурор ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання просить задовільнити .

Власник майна ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі, також просив відмовити в арешті майна в силу того, що автомобіль йому потрібен для сімейних потреб. Зобов`язується не проводити по автомобілю ніяких ремонтних робіт. Також просить врахувати його сімейне становище має на утриманні четверо малолітній дітей.

Власники майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд клопотання без їх участі та задовольнити клопотання прокурора в повному обсязі.

Відповідно до ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання про арешт майна за їх відсутності.

Дослідивши надані докази, слідчий суддя дійшов наступного.

Під час вирішення питання накладення арешту на майно слід враховувати положення статі 131 КПК України, яка вказує про необхідність досягнення дієвості кримінального провадження під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися й у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (псуванню, перетворенню, використанню) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідно до ч. 10, 11 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, зокрема, на рухоме, нерухоме майно. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Враховуючи, що майно, вилучене 15.01.2026 в ході огляду місця дорожньо-транспортної події, має істотне значення для досудового розслідування даного кримінального провадження, з урахуванням правової підстави для арешту майна - з метою забезпечення його збереження, призначення та проведення відповідних експертиз, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ним.

Керуючись ст.170,172,173 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: автомобілі марки марки BYD р.н. НОМЕР_1 , марки Skoda Octavia Combi, р.н. НОМЕР_2 , марки Opel Astra, p.н. НОМЕР_3 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Зберігання арештованого майна, здійснювати відповідно до «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду» затвердженої наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України №51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення слідчим та/або прокурором.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 5-денний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_9