Справа № 642/4601/25
Провадження № 1-кс/642/1469/25
УХВАЛА

Іменем України

02.10.25 м. Харків

Слідчий суддя Холодногірського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні №0001024 від 02.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До Холодногірського районного суду м. Харкова звернувся слідчий СВ ВП № 2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_3 із клопотанням про накладення арешту на майно.

В обґрунтування зазначила, що у провадженні слідчого СВ ВП №2 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 перебуває кримінальне провадження №0001024 від 02.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000090 від 30.01.2021, в якому 08.05.2025 повідомлено про підозру, зокрема, приватному нотаріусу Харківського МНО ОСОБА_5 у вчиненні, у співучасті з іншими особами, заволодіння шляхом обману, з використанням підроблених документів, квартирою АДРЕСА_1 , з метою встановлення інших епізодів протиправної діяльності (зокрема, протиправного заволодіння об`єктами нерухомого майна, розташованими поза межами Харківського міського нотаріального округу, на який розповсюджувалась юрисдикція згаданого нотаріуса), встановлено, зокрема, наступне.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 01.08.2025 вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя залишено 2 заповіти: на бланку НВІ 532349, номер в реєстрі нотаріальних дій 5-1231, посвідчений та зареєстрований 21.03.2017 Другою київською державною нотаріальною конторою, номер у Спадковому реєстрі 60403565, стан заповіту - чинний; на бланку НМХ 156371, номер в реєстрі нотаріальних дій 5-5978, посвідчений та зареєстрований 07.04.2018 Другою київською державною нотаріальною конторою, номер у Спадковому реєстрі 62257667, стан заповіту чинний.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 01.08.2025 вбачається, що після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_5 21.03.2025 заведено спадкову справу №01/2025 (номер у Спадковому реєстрі - 73834896). При цьому, з внесеної до Спадкового реєстру інформації про спадкодавця вбачається, що датою його смерті вказано 21.09.2024.

Аналізом відомостей Державного реєстру актів цивільного стану відомостей про наявні актові записи про смерть вказаної особи на теперішній час не встановлено.

Водночас, згідно відомостей Інформаційного порталу Національної поліції, 17.08.2024 квартиру АДРЕСА_2 відчинено працівниками поліції в зв`язку зі скаргами на трупний запах та виявлено ОСОБА_6 без ознак життя.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_6 помер раніше ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ніж вказано нотаріусом у відомостях щодо згаданого спадкодавця у Спадковому реєстрі (21.09.2024). Таким чином, відповідні заяви про прийняття спадщини спадкоємцями могли бути подані не пізніше 17.02.2025. Отже, з наведеного вбачається ймовірне підроблення наявних у спадковій справі документів про смерть спадкодавця з метою створення враження про звернення із заявою про прийняття спадщини в межах передбаченого ст.1270 ЦК України 6-місячного строку її прийняття з часу відкриття спадщини (з моменту смерті особи, яка наступила не пізніше 17.08.2024).

За загальним правилом, встановленим у підпункті 2.1. пункту 2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за №296/5 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595) спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої що надійшла засобами поштового зв`язку або технічними засобами електронних комунікацій) першою заяви про прийняття спадщини.

За змістом підпунктів 1.12., 1.13. пункту 1 глави 10 розділу ІІ згаданого вище Порядку, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Місце відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання спадкодавця; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (рішення суду, документи, до яких вносились відомості про місце проживання тощо).

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та електронній складовій Реєстру прав власності на нерухоме майно відсутні відомості про належні ОСОБА_6 на праві власності об`єкти нерухомого майна.

Водночас, аналізом відомостей офіційного веб-порталу «Судова влада України» та Єдиного державного реєстру судових рішень щодо ОСОБА_6 встановлено наявність заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2023 по справі №757/5535/23-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої затопленням квартири. Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_2 , при цьому, будинок по АДРЕСА_3 є одним і тим самим будинком.

Наведене вказує також на порушення нотаріусом та/або особою, яка звернулась із заявою про прийняття спадщини встановленого законом порядку відкриття спадщини за останнім місцем проживання спадкодавця, ймовірно шляхом долучення до спадкової справи підроблених документів для створення враження про те, що останнє місце проживання померлого перебуває в межах Харківського міського нотаріального округу.

Наведене у сукупності вказує на можливе вчинення невстановленими на теперішній час особами дій, спрямованих на заволодіння шляхом обману, з використанням підроблених документів, нерухомим майном, яке за життя належало ОСОБА_6 .

Вказані дії містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України, тобто закінчений замах на шахрайство, вчинене за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану у великих розмірах.

Як вбачається з клопотання, що на теперішній час нотаріальну діяльність приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_5 припинено, а матеріали відповідної, заведеної згаданим нотаріусом, спадкової справи, фактично перебувають у володінні іншого нотаріуса приватного нотаріуса Харківського МНО ОСОБА_8 (без внесення останньою відповідних відомостей до Спадкового реєстру про ведення нею на теперішній час відповідної спадкової справи), що підтверджується відповідним рапортом оперативного співробітника.

Проведеним тимчасовим доступом до речей і документів у КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» Київської міської ради, встановлено, що 08.04.2025 приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат» здійснено запит до вказаної установи щодо надання останніми інформації на підставі яких документів та за ким зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4 . При цьому, ОСОБА_5 зазначила, що спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому, у заповітах, які залишені за життя ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , датовані 21.03.2017 та 07.04.2018 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не значиться як спадкоємиця. Також ОСОБА_9 звернулася до приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини встановленого законом порядку відкриття спадщини за останнім місцем проживання спадкодавця, ймовірно шляхом долучення до спадкової справи підроблених документів для створення враження про те, що останнє місце проживання померлого перебуває в межах Харківського міського нотаріального округу.

Відповідно до рапорту ст. о/у СКП ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області, ними під час здійснення оперативних заходів встановлено особу, яка може бути причетною до вказаного кримінального правопорушення, а саме ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_5 .

29.09.2025 у період часу з 10 год. 11 хв. по 12 год. 11 хв., проведено обшук за адресою: АДРЕСА_5 на підставі ухвали слідчого судді Холодногірського районного суду міста Харкова від 04.09.2025, по справі №642/4601/25, провадження №1-кс/642/1318/25, за місцем мешкання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В ході проведення обшуку було вилучено наступне: мобільний телефон марки «iPhone 16 Pro Max» (ІМЕІ1 НОМЕР_1 ) із сім картою: НОМЕР_2 в чохлі чорного кольору із полімерного матеріалу, у справному стані, поміщено до одного паперового конверту із пояснювальним написом та підписами учасників слідчої дії. Даний мобільний телефон належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_5 , поміщено до одного паперового конверту із пояснювальним написом та підписами учасників слідчої дії.

Вказане було вилучене, так як у разі не вилучення, інформація, яка міститься на даній техніці могла бути знищена чи передана іншим особам, що унеможливило б у подальшому проведення досудового розслідування та доказування складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

Слідчий зазначає, що вищевказані предмети матимуть суттєве значення у кримінальному провадженні як речові докази та для запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Вищевказане визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню, оскільки встановлено достатньо об`єктивних підстав вважати, що вилучене може використовуватись, як фактичний доказ під час досудового розслідування та в подальшому судовому розгляді.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження арешту зумовить труднощі в частині встановлення істини у кримінальному провадженні, внаслідок того, що таке майно (інформація) може бути приховане, знищене.

З метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування тимчасово вилученого майна, виникає необхідність накласти на нього арешт, шляхом встановлення заборони користування, розпорядження та відчуження вказаним майном.

Слідчий СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив накласти арешт на мобільний телефон марки «iPhone 16 Pro Max» (ІМЕІ1 НОМЕР_1 ) із сім картою: НОМЕР_2 в чохлі чорного кольору із полімерного матеріалу, у справному стані, який належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та поміщено до одного паперового конверту із пояснювальним написом та підписами учасників слідчої дії, оскільки вказане матиме суттєве значення у кримінальному провадженні як доказ та для запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Крім того, зазначив, що накладення арешту необхідне, так як на вилученому мобільному телефоні знаходиться інформація (в тому числі видалена ОСОБА_9 інформація) щодо можливої злочинної діяльності ОСОБА_9 , яка займає великий обсяг пам`яті та аналіз якої потребує певного часу та спеціальних навичок.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 проти клопотання про арешт майна заперечував, вказавши що відповідно до ухвали слідчого судці Холодногірського районного суду м.

Харкова від 04.09.2025 слідчим суддею було надано дозвіл лише на виготовлення копій інформації з електронних носіїв (комп?ютери, ноутбуки, жорсткі диски, USB-накопичувачі, мобільні телефони тощо). Однак, всупереч ухвалі суду, під час проведення обшуку слідчі не обмежились зняттям інформації чи виготовленням копій, а фактично вилучили мобільний телефон Apple iPhone 16 Pro Max, IMEI: НОМЕР_1 , із SIM-картою оператора мобільного зв?язку № НОМЕР_3 , який належить Білоусовій 29.09.2025 під час перебування в ВП №2 ХРУП №3 ГУНІ в Харківській області свідок ОСОБА_9 повідомляла про стан вагітності та ускладнення, які в неї виникають під час вказаного процесу. На неодноразову вимогу повернути мобільний телефон Apple iPhone 16 Pro Max, IMEI: НОМЕР_1 , із SIM-картою оператора мобільного зв?язку № НОМЕР_3 слідчий відмовив в категоричній формі. Вказані дії вважає зловживанням. Крім того, адвокат вказав, слідчий не зазначив які сліди зберегли на собі мобільний телефон Apple iPhone 16 Pro Max, IMEI: НОМЕР_1 , із SIM-картою оператора мобільного зв?язку № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_9 який придбаний відповідно до вимог діючого законодавства предметом якого злочину, які судові експертизи необхідно проводити. Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна застосовується лише за наявності обгрунтованих підстав вважати, що воно: є доказом у кримінальному провадженні, підлягає спеціальній конфіскації, забезпечує відшкодування шкоди чи стягнення неправомірної вигоди. Мобільний телефон ОСОБА_9 не відповідає жодному з цих критеріїв.

Для дослідження достатньо було зняти інформацію з нього, що прямо передбачено

ухвалою суду. Непропорційне обмеження прав особи. Вилучення та арешт мобільного телефону фактично позбавляє громадянку ОСОБА_9 можливості користуватися засобом зв?язку, який є необхідним для навчання, комунікації з рідними та безпеки. Це є надмірним та непропорційним обмеженням права власності.

У судовому засіданні, на запитання слідчого судді, слідчий СВ відділу поліції №2 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 пояснив, що 29.09.2025 у період часу з 10 год. 11 хв. по 12 год. 11 хв. в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_5 вказаний телефон ОСОБА_9 містив пароль, а остання повідомити пароль та надати дозвіл на проведення огляду телефону для зняття інформації відмовилася.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, вислухавши думку слідчого, представника власника майна, вважає наступне.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно доч.11ст.170КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їхнє застосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Стаття 167 КПК України встановлює підстави для тимчасового вилучення майна, яке може вилучатися до вирішення питання про арешт такого майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати що вони використані як засоби кримінального правопорушення та (або) зберегли його сліди (п.1 ч. 2 ст. 167 КПК України).

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що у провадженні слідчого СВ ВП №2 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 перебуває кримінальне провадження №0001024 від 02.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Холодногірського районного суду м.Харкова від 04.09.2025 року надано слідчому СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області капітану поліції ОСОБА_3 та групі слідчих у даному кримінальному провадженні, прокурору Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_10 та прокурору Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_11 дозвіл на проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_6 (відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на праві приватної власності належить ОСОБА_12 , на підставі договору купівлі-продажу № 348, виданого 27.11.2019), за місцем фактичного мешкання ОСОБА_13 відповідно до актового запису про шлюб № 1086 від 25.06.2025) ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою виявлення та вилучення всіх документів, які стосуються квартири АДРЕСА_2 , оригіналу (копії) витягу/свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (видане Республікою Польща) номер актового запису 1064918/02/AZ/2024/22003 та інших документів пов`язаних із ОСОБА_6 , чорнових записів, які можуть мати значення для встановлення відомостей про обставини вчинення даного кримінального правопорушення.

Також, надано дозвіл на виготовлення копій електронних носіїв інформації (комп`ютерів, ноутбуків, жорстких дисків, лазерних дисків, USB-флеш-накопичувачів, мобільних телефонів та іншої техніки, необхідної для вчинення злочинної діяльності), на яких міститься інформація про обставини вчинення даного кримінального правопорушення - шляхом зняття інформації.

29.09.2025 у період часу з 10 год. 11 хв. по 12 год. 11 хв., проведено обшук за адресою: АДРЕСА_5 на підставі ухвали слідчого судді Холодногірського районного суду міста Харкова від 04.09.2025, по справі №642/4601/25, провадження №1-кс/642/1318/25, за місцем мешкання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В ході проведення обшуку було вилучено мобільний телефон марки «iPhone 16 Pro Max» (ІМЕІ1 НОМЕР_1 ) із сім картою: НОМЕР_2 в чохлі чорного кольору із полімерного матеріалу, у справному стані, поміщено до одного паперового конверту із пояснювальним написом та підписами учасників слідчої дії. Даний мобільний телефон належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В ході проведення обшуку було вилучено майно відповідно до переліку до протоколу обшуку.

Постановою слідчого СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області від 30.09.2025 вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Як убачається з матеріалів судового провадження, досудове розслідування здійснюється за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України, тобто закінчений замах на шахрайство, вчинене за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану у великих розмірах (вчинення невстановленими на теперішній час особами дій, спрямованих на заволодіння шляхом обману, з використанням підроблених документів, нерухомим майном, яке за життя належало ОСОБА_6 ).

Під час здійснення оперативних заходів встановлено особу, яка може бути причетною до вказаного кримінального правопорушення, а саме ОСОБА_9 . Тобто, вилучене майно у ОСОБА_9 за своєю специфікою та призначенням має певний зв`язок з розслідуваним кримінальним правопорушенням та могло зберегти на собі сліди кримінального правопорушення.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст.170КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слід зазначити, що арешт майна з підстав передбачених ч.2,3 ст.170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

На цьому етапі кримінального провадження достатньою мірою підтверджується наявність необхідності розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.4 ст.190 КК України.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майна ознакам речових доказів, оскільки воно з огляду на дані кримінального провадження та його специфіки може містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення судових експертиз, висновки яких є релевантними в таких кримінальних правопорушеннях.

Доводи адвоката ОСОБА_4 про те, що слідчим було безпідставно вилучено мобільний телефон, є необґрунтованими, оскільки вилучене майно повинно бути досліджене органом досудового розслідування, яким повинно бути встановлено чи має відношення вилучене майно до кримінального правопорушення за якими здійснюється досудове розслідування з урахуванням того, що вилучене майно може мати безпосереднє значення для встановлення факту причетності або відсутності такої причетності до кримінального правопорушення за фактом якого здійснюється досудове розслідування.

Слідчий суддя вважає, що вимоги клопотання на цьому етапі досудового розслідування виправдовують втручання у права і інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Тимчасове вилучення у власника електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі. При цьому, забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту (абз. 2, 3 ч. 2 ст. 168 КПК України).

Доказове значення у цьому кримінальному провадженні мають не самі по собі матеріальні носії інформації (телефон та ноутбук тощо), а наявні на них електронні файли і відомості.

У цьому контексті, слідчий суддя відзначає, що електронний документ не має жорсткої прив`язки до певного матеріального носія, тому один і той же документ (файл) може існувати у ідентичному вигляді на різних носіях. При цьому, всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення (аналогічна позиція міститься у постановах ККС ВС у справі №490/10025/17 від 19 травня 2020 року та у справі № № 677/2040/16-к від 22 жовтня 2020 року).

З огляду на це, електронні документи є самостійними джерелами доказів, а тому, у випадку їх копіювання на інший матеріальний носій і за умови належного фіксування результатів такої дії, немає необхідності у збереженні матеріальних носіїв інформації, на яких такі електронні документи початково містились.

Слід зазначити, що на вилученому мобільному телефоні можуть міститися видалені відомості, які можливо відновити лише із залученням експерта. У такому випадку суттєвим для відновлення такої інформації є наявність самого пристрою, який буде становити предмет дослідження відповідного експерта, що узгоджується з положеннями п. 13.3 розділу ІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5.З метою отримання відомостей, які мають значення для цього кримінального провадження та ймовірно містяться у вилученому мобільному телефоні є необхідність у призначенні судової експертизи.

За таких обставин, вважаю, що органом досудового розслідування обґрунтовано необхідність накладення арешту, оскільки на вилученому мобільному телефоні може знаходиться інформація (в тому числі видалена ОСОБА_9 ) щодо можливої злочинної діяльності останньої, яка займає великий обсяг пам`яті та аналіз якої потребує певного часу та спеціальних навичок.

Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. При цьому, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є їй пропорційними. Водночас, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Положення КПК України узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, який дійшов висновку, згідно з яким ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п. 203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини» / Uzan and others v. Turkey, заяви № 19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08).

Отже, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Частина четверта статті 173 КПК України визначає, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При цьому, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

У ході розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено негативних наслідків арешту майна. Що стосується прав та законних інтересів власника майна ОСОБА_9 , слідчий суддя вважає, що такі обмеження не є занадто обтяжливими для ней.

Враховуючи викладене, слідчий суддя переконаний, що накладення арешту у цьому випадку є пропорційним та співрозмірним завданням кримінального провадження та переслідує легітимну мету.

Крім того, слідчий суддя враховуючи, що ОСОБА_9 під час проведення обшуку повідомити пароль встановлений на телефоні та надати дозвіл на огляд телефону та зняття інформації відмовилася вважає доведеними слідчим ризики приховування, пошкодження, псування або знищення вилученого у ході проведення обшуку майна (мобільного телефону) та інформації, яка на ньому міститься.

При цьому, слідчий суддя зауважує, що на цьому етапі досудового розслідування не може вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі встановлювати наявність складу злочину, винуватість осіб чи ступінь вини.

Враховуючи викладене, наслідки арешту майна для його власника (володільця), розумність та співрозмірність обмеження права власності (володіння) завданням кримінального провадження, те, що арешт майна може бути накладений як з позбавленням права користування, так і без такого, слідчий суддя, відповідно положень п.5 ч.2 ст.173, ч.4 ст.173 КПК України, вбачає підстави для часткового задоволення клопотання, а саме слід накласти арешт на мобільний телефон марки «iPhone 16 Pro Max» (ІМЕІ1 НОМЕР_1 ) із сім картою: НОМЕР_2 в чохлі чорного кольору із полімерного матеріалу, і після проведення необхідного огляду та зняття інформації вказаний телефон повернути на відповідальне зберігання власнику - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому, слідчий суддя враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі наведеного, керуючись статтями 132, 170-173, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні №0001024 від 02.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст.190 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучений 29.09.2025 у період часу з 10 год. 11 хв. по 12 год. 11 хв. в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_5 на підставі ухвали слідчого судді Холодногірського районного суду міста Харкова від 04.09.2025, по справі №642/4601/25, провадження №1-кс/642/1318/25 мобільний телефон марки «iPhone 16 Pro Max» (ІМЕІ1 НОМЕР_1 ) із сім картою: НОМЕР_2 в чохлі чорного кольору із полімерного матеріалу, у справному стані, який поміщено до одного паперового конверту із пояснювальним написом та підписами учасників слідчої дії, який належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після проведення необхідного огляду та зняття інформації мобільний телефон марки «iPhone 16 Pro Max» (ІМЕІ1 НОМЕР_1 ) із сім картою: НОМЕР_2 в чохлі чорного кольору із полімерного матеріалу повернути на відповідальне зберігання власнику - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 07.10.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1