Провадження № 1-кс/161/5902/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 16 жовтня 2025 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вилучене 01.10.2025 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_1 (на даний час змінено на №32) майно, зокрема: мобільний телефон марки «IPHONE» білого кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , MEID: НОМЕР_2 , з встановленою сім картою оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна» НОМЕР_3 , належний ОСОБА_6 , з позбавленням права на його відчуження, розпорядження та користування.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що слідчим управлінням ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №000113 від 12.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 240-1 КК України.

У ході проведення обшуку 01.10.2025 було виявлено та вилучено вищевказаний мобільний телефон, який, на думку сторони обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів, а тому слідчий, за погодженням із прокурором, просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

У судовому засіданні прокурор та слідчий, кожен зокрема, клопотання підтримали з викладених у ньому мотивів, представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 клопотання слідчого заперечила.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та додані докази, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами, згідно ст.98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається із матеріалів клопотання, ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.09.2025 було надано дозвіл на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_7 , за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як встановлено у судовому засіданні, 01.10.2025 фактично слідчим було проведено обшук житла за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно наданих стороною захисту доказів, власником зазначеного приміщення є ОСОБА_8 , на підставі договору-купівлі продажу від 01.10.2003.

У протоколі обшуку від 01.10.2025 та у клопотанні про арешт майна слідчим зазначено про проведення ним 01.10.2025 обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 (змінено на 32), в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «IPHONE» білого кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , MEID: НОМЕР_2 , з встановленою сім картою оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна» НОМЕР_3 , належний ОСОБА_6 , що фактично підтверджує обставини, на які вказує сторона захисту, а саме проведення обшуку за адресою, відмінною від тієї, яка вказана в ухвалі слідчого судді від 30.09.2025 про дозвіл на проведення обшуку.

Зважаючи на те, що слідчим суддею не надавався дозвіл на проведення обшуку житла за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_8 , а тому вилучене в ході його проведення майно є недопустимим доказом, та не може оцінюватись слідчим суддею на предмет його відповідності критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Доводи сторони обвинувачення про те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , та квартира за адресою: АДРЕСА_2 , фактично є одним і тим же приміщенням, на думку слідчого судді, не спростовують вищенаведені висновки про допущені органом досудового розслідування порушення, оскільки згідно п.п.5, 6 ч.3 ст.234 КПК України саме на слідчого та прокурора покладено обов`язок вказати житло, де планується проведення обшуку та його власника.

Враховуючи вищевикладене, законних підстав для задоволення вимог поданого клопотання немає.

Керуючись ст.ст.170-173, 369, 372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, яке вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_1 (на даний час змінено на №32), а саме мобільного телефону марки «IPHONE» білого кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 , MEID: НОМЕР_2 , з встановленою сім картою оператора мобільного зв`язку «ВФ Україна» НОМЕР_3 , відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя