Справа № 461/2767/20
Провадження № 1-в/461/120/25
УХВАЛА

Іменем України

02.10.2025 суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у в м.Львові клопотання ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 про вирішення питання щодо його звільнення від призначеного покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 07 травня 2020 року, у справі №461/2767/20 у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ним діяння-

в с т а н о в и в :

Захисник ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , звернувся до суду із клопотанням в порядку п.13 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, в якому просить вирішити питання про звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 07.05.2020 у справі №461/2767/20, у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ним діяння.

Засуджений ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явився, однак про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, шляхом скерування судової повістки на електронну адресу ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Прокурор в судовому засіданні щодо клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_5 у зв`язку з декриміналізацією вчинених ним діянь не заперечив.

Захисник ОСОБА_6 підтримав клопотання, просив задоволити.

Відповідно до ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов висновку.

Згідно із ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що згідно вироку Галицького районного суду м.Львова від 07.05.2020 у справі №461/2767/20, за результатом розгляду кримінального провадження № 0001196, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років та 3 (трьох) місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного засудженому ОСОБА_5 покарання, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м.Львова від 24.10.2019, та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. Також ухвалено початок строку відбування покарання ОСОБА_5 за цим вироком рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18.03.2021 вирок Галицького районного суду м.Львова від 07 травня 2020 року відносно ОСОБА_5 залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 11.11.2021 вирок Галицького районного суду м.Львова від 07 травня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 18.03.2021 стосовно ОСОБА_5 залишено без змін.

Вирок суду від 07.05.2020 набрав законної сили 18.03.2021.

Із зазначеного вироку вбачається, що ОСОБА_5 25.02.2020 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), на загальну суму 815,98 гривень.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК Українираніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1ст. 5 КК України).

На час, до якого відносяться інкриміноване за ч.2 ст.185 КК України обвинуваченому ОСОБА_5 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» №1449-VI від 04.06.2009 (далі - Закон України №1449-VI від 04.06.2009), згідно з яким було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009 у 2020 році на час, до якого відносяться інкриміноване ОСОБА_5 діяння за ч.2 ст.185 КК України, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 210,20 грн. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 210,20 грн. то наставала кримінальна відповідальність.

З 09.08.2024 набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції. Зокрема, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Згідно із ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначені зміни до законодавства, а також положення наведеної вище ч.2 ст. 4 КК України та ч.1 ст.5 КК України, таємне викрадення чужого майна вартістю до 2 102 грн. у 2020 році, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_5 діяння, кваліфікувалися б за ст.51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки.

З огляду на наведене, оскільки згідно із вироком Галицького районного суду м.Львова від 07.05.2020 у справі №461/2767/20 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні крадіжки 25.02.2020 на загальну суму 815,98 грн., а кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна у 2020 році настає за крадіжку вартістю понад 2 102 грн., відтак ОСОБА_5 підлягає звільненню від призначеного покарання у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Керуючись ч.2 ст.74 КК України, ст.ст.369-372, 376, п.13 ч.1 ст.537, 539 КПК України, суд -

у х в а л и в:

клопотання ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 про вирішення питання щодо його звільнення від призначеного покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 07 травня 2020 року, у справі №461/2767/20 у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ним діяння- задоволити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання призначеного вироком Галицького районного суду м. Львова від 07.05.2020 (справа №461/2767/20) за ч.2 ст.185 КК України, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку із усуненням Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 караності діяння, за яке він був засуджений.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1