Справа № 138/539/25
Провадження №11-сс/801/770/2025
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

18 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08 вересня 2025 року,

про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000093 від 21 лютого 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156, ч. 1, 2, 3, 4 ст. 301-1 КК України,

встановив:

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно матеріалів кримінального провадження № 0000093, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21 лютого 2025 року, ОСОБА_6 оголошено підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 1 ,2, 3, 4 ст. 301-1, ч. 3 ст. 149 КК України.

Ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08 вересня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 та продовжено строк запобіжного заходу ОСОБА_6 у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 11 жовтня 2025 року включно.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, за які законом передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років.

В судовому засіданні прокурором доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а застосування менш суворих запобіжних заходів не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних рішень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову про застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою або визначення розміру застави в межах, встановлених законом.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку адвоката прокурором не доведені обставини для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання ризикам, указаним у клопотанні.

Так, посилаючись на ризик переховування від органів досудового розслідування обґрунтований наявністю воєнного стану, тимчасово окупованих територій, які не контролюються з боку правоохоронних органів та органів Державної прикордонної служби, прокурор вважає, що підозрюваний може виїхати на них та там переховуватись.

Проте у клопотанні прокурор не зазначає посилання на матеріали, які підтверджують вказані факти, не вказано й де знаходяться ці території, а також відсутні відомості, які б свідчили, що у ОСОБА_6 є наміри покинути територію України.

Органом досудового розслідування проведено ряд слідчих дій, під час яких вилучено телефони ОСОБА_9 , які на даний час знаходяться у їх розпорядженні, що повністю виключає доступ до них (телефонів) ОСОБА_6 та можливість знищення інформації, яка мітиться на них. А тому наявність ризику знищення, приховування або спотворення речей та документів, які мають значення для справи, відсутній.

Такі ризики, як невизнання вини ОСОБА_6 , відсутність співпраці з органом досудового розслідування, неповідомлення ним інших відомих фактів протиправної діяльності та можливість знищення речей і документів, які не були вилучені, на думку захисника ОСОБА_7 виходять за рамки розуміння того, яким чином таке обґрунтування може свідчити про наявність цих ризиків.

Як вважає захисник, ОСОБА_6 має статус підозрюваного, а не обвинуваченого, а тому він і не може визнавати свою вину, оскільки це питання стане можливим на стадії судового розгляду. Ризик незаконного впливу на свідків чи інших співучасників інкримінованого злочину, не підтверджений будь-якими матеріалами, а тому, як вказує адвокат ОСОБА_7 , є надуманим.

Щодо ризиків перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, то захисник ОСОБА_7 зазначає про їх відсутність, оскільки відомості про кримінальні правопорушення внесені до ЄРДР сім місяців тому, по справі можливо проводилися негласні слідчі (розшукові) дії, а тому у органів досудового розслідування може бути інформація про спілкування ОСОБА_6 з так званими спільниками, якщо такі є.

В апеляційній скарзі сторона захисту наполягає на застосуванні щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту, про що подав окреме клопотання, в якому просить врахувати, що підозрюваний ОСОБА_6 має постійне місце проживання, має дружину, яка хворіє та неповнолітню дитину. Крім того, на утриманні у ОСОБА_6 перебуває мати пенсійного віку, яка є одинокою та хворіє, а також ОСОБА_10 , інвалід ІІ групи, яка потребує постійного догляду, що підтверджується відповідними доказами. З 28.02.2022 по 21.06.2023 року ОСОБА_6 проходив військову службу.

Вказані факти на думку сторони захисту зменшують ризик продовження чи повторення протиправної поведінки ОСОБА_6 .

Позиції учасників судового провадження

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, указала, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, заявлені ризики доведені, а розмір застави судом не визначався в зв`язку з тим, що один із інкримінованих ОСОБА_6 злочинів вчинений із застосуванням насильства.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді відповідає.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема, переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень.

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України).

Згідно з частиною 3 статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої узвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що СВ Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000093, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21 лютого 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156, ч. 1, 2, 3, 4 ст. 301-1, КК України.

11 липня 2025 року в межах указаного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156, ч. 1, 2, 3, 4 ст. 301-1 КК України.

Крім того, 20 серпня 2025 року розпочато досудове розслідування за №0000409 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України.

Зазначені кримінальні правопорушення об`єднані в одне провадження за №0000093.

26 серпня 2025 року в межах указаного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України.

Отже під час досудового розслідування об`єм обвинувачення збільшився, по справі призначено ряд експертиз, що підтверджується матеріалами справи, а відтак наявні обставини, що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо обґрунтованості підозри апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється у порядку, встановленому ст. 278 КПК України у разі затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення.

Разом з тим, у кримінальному процесуальному розумінні існує відмінність між обґрунтованістю та доведеністю висунутої підозри, у тому числі на підставі достатніх, допустимих та достовірних доказів.

Європейський Суд з прав людини у справі «Кавала проти Туреччини» (заява 28749/18, рішення від 10 лютого 2019 року) указав, що:

«Особа може бути затримана, відповідно до пункту 1 (с) статті 5 Конвенції, лише в рамках кримінального провадження з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення.

Для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом.

Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або, навіть, притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Разом з тим, «обґрунтованість» підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у пункті 1 (с) статті 5. Слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано «розумним», залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої пунктом 1 (с) статті 5.

Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін «обґрунтованість» також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень».

Зі змісту оголошеної підозри в достатній мірі можна дійти висновку, що підозрюваний ОСОБА_6 може бути причетний до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 1, 2, 3, 4 ст. 301-1 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, та за які законом передбачено можливість призначення покарання у виді позбавлення волі, а відтак становлять значну суспільну небезпеку.

Слідчий суддя урахував обставини кримінального правопорушення, його наслідки, особу підозрюваного, відсутність у нього значних соціально стримуючих факторів, дійшов обґрунтованого висновку, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тим самим перешкоджати повному та всебічному розслідуванню кримінального провадження, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Посилання захисту на те, що обставини існування в Україні тимчасово окупованих територій чи територій, що тимчасово не контролюються органами влади України, не підтверджені матеріалами справи, колегія суддів відхиляє, так як зазначені обставини є загальновідомими і не потребують доведення.

Ті обставини, що органами досудового розслідування встановлюються додаткові свідки, потерпілі, підтверджується наявністю в матеріалах справи переписок підозрюваного з іншими особами, в тому числі неповнолітніми, які підлягають встановленню.

З огляду на це апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо наявності підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, оскільки з урахуванням обставин кримінального правопорушення, його наслідків, тяжкості ймовірного покарання за злочин, по якому оголошено підозру, підозрюваний перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, тим самим перешкоджати повному та всебічному розслідуванню кримінального провадження, що унеможливлює обрання їй більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ст. 131 КПК).

Слідчий суддя у відповідності до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ураховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про недоцільність визначення підозрюваному альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, який на даному етапі досудового розслідування не зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Щодо посилань захисту на фактичне неврахування судом першої інстанції клопотання захисту про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, що обґрунтовується наявністю в підозрюваного стійких соціальних зв`язків, а також осіб, який він доглядає і підтримує, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Сторони кримінального провадження просили суд про застосування двох взаємовиключних запобіжних заходів, так як домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби, а тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавлення особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Відтак обрання (продовження застосування) слідчим суддею до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою фактично виключає обрання (зміну) запобіжного заходу на інший менш суворий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Щодо наявності в ОСОБА_6 стійких соціальних зв`язків, зокрема, осіб, яких він зобов`язаний утримувати, то апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_6 зареєстрований і фактично проживав до арешту за адресою: АДРЕСА_1 . Крім нього за цією адресою зареєстрований лише його брат ОСОБА_11 , який наразі проходить військову службу.

ОСОБА_6 також проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, проте 21 червня 2023 року звільнений у запас через сімейні обставини у зв`язку з наявністю одного з батьків дружини із числі осіб з інвалідністю І чи ІІ групи.

Такою особою з інвалідністю є ОСОБА_12 (теща ОСОБА_6 ), яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , потребує постійного догляду і обрала ОСОБА_6 як особу, що має його здійснювати.

Отже посилання ОСОБА_6 на те, що він нібито доглядатиме за матір`ю, яка проживає одиноко в зв`язку з тим, що її син, брат ОСОБА_6 ОСОБА_13 служить в ЗСУ, входить із суперечність із раніше взятими ним зобов`язання по догляду за ОСОБА_12 , в зв`язку з якими він був звільнений з військової служби, а адреса місця реєстрації та проживання його дружини ОСОБА_14 та сина ОСОБА_11 , 2007 р.н., матеріалами справи не підтверджена, й спільне проживання не доведене.

Відтак соціальні зв`язки не є настільки міцними й значущими, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 та перешкодити вчиненню ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08 вересня 2025 року без змін, як законна, і обґрунтована.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08 вересня 2025 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3