ЛЕТИЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер судової справи №678/117/26
Номер провадження №1-кс-678-71/26
УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна

26 січня 2026 року селище Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Летичів, у відсутність осіб, які беруть участь у судовому провадженні, без фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів, клопотання про арешт майна, яке подане слідчим слідчого відділення відділу поліції №3 Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 і погоджене прокурором Летичівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 25 січня 2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000032 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

І. СУТЬ ПИТАННЯ, ЩО ВИРІШУЄТЬСЯ СУДОМ

1. 26 січня 2026 року до суду надійшло вказане клопотання за змістом якого його ініціатор просить накласти арешт на транспортний засіб, з позбавленням власника / користувача права на відчуження, розпорядження, користування ним, який є речовим доказом і зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

2. Ініціатор та прокурор просять розгляд клопотання проводити у їх відсутність, таке підтримують і просять задовольнити.

ІІ. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

3. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

4. В силу ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Як зазначено у ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом (ч. 1). Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено (ч. 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (абз. 1 ч. 1). Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз. 2 ч. 1). Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2). У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3).

Згідно ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (абз. 1 ч. 1). При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2).

В силу ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

5. При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Із клопотання та доданих матеріалів вбачається, що 25 січня 2026 року близько 14 год. на 320 км. автодороги Стрий-Ізварино, неподалік с. Бохни Летичівської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області, працівниками відділу поліції №3 Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області зупинено автомобіль марки «Fiat Linea» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, будучи позбавлений права керування транспортними засобами, умисно не виконує судове рішення.

За вказаним фактом відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000032 від 25 січня 2026 року за ч. 1 ст. 382 КК України та розпочато досудове розслідування.

25 січня 2026 року в період часу з 15 год. 35 хв. до 17 год. 15 хв. проведено огляд місця події на ділянці автодороги М-30 сполученням «Стрий-Ізварине», в ході якого вилучено автомобіль марки «Fiat», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким ОСОБА_5 керував, будучи позбавленим права на його керування.

Після проведення огляду автомобіль марки «Fiat», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , поміщено на автомобільну стоянку відділу поліції №3 Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, що знаходиться за адресою: вул. Івана Франка, 20 селище Летичів Хмельницького району Хмельницької області.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником автомобіля марки «Fiat», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

25 січня 2026 року постановою слідчого автомобіль визнано речовим доказом.

7. Слідчий та прокурор у клопотанні зазначають, що вказаний транспортний засіб - автомобіль марки Fiat, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є знаряддям вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, адже останній, будучи позбавленим права керування, умисно продовжував керувати автомобілем всупереч рішенню суду. Використання транспортного засобу в таких умовах підтверджує, що саме автомобіль був безпосереднім знаряддям для вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

За цих обставин у клопотанні зазначається, що транспортний засіб є речовим доказом на якому збереглись сліди вчинення кримінального правопорушення, містяться відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, об`єкт, що був предметом кримінально протиправних дій, й тому для забезпечення збереження речового доказу, недопущення його приховування, відчуження третім особам, знищення або пошкодження, використання для продовження його незаконної експлуатації й виникла необхідність накладення арешту на вказане рухоме майно.

ІV. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

8. Із матеріалів клопотання про арешт майна випливає, що наразі здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України й досудовим розслідування встановлено, що 25 січня 2026 року ОСОБА_5 керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, тому умисно не виконує судове рішення.

9. Законодавець у ч. 1 ст. 382 КК України визначив, що умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню - карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

Форми (способи) невиконання судового акта можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати.

Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання (умисно не розпечатує пошту, не приймає державного виконавця, направляє документ не за адресою тощо).

Отже, невиконання судового рішення проявляється саме у поведінці винної особи, яка усвідомлюючи встановлену судом заборону умисно її ігнорує.

10. На переконання слідчого судді, клопотання про арешт майна не містить відомостей, які б давали розумні підстави вважати, що транспортний засіб, який є предметом арешту, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зокрема, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набутий кримінально протиправним шляхом.

Крім того, власником транспортного засобу Fiat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_5 , є ОСОБА_6 , тобто особа, яка не керувала транспортним засобом.

Отже, арешт майна транспортного засобу може призвести до порушення прав власника на законне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Посилання слідчого і прокурора у клопотанні на те, що транспортний засіб є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та є речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя не приймає до уваги зважаючи на склад вказаного кримінального правопорушення.

Зокрема, у даному випадку протиправна поведінка особи була реалізована шляхом керування транспортним засобом. Однак, склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, полягає не у факті керування як такому, а в умисному невиконанні судового рішення про позбавлення права керування. Тобто, автомобіль не був засобом досягнення злочинного результату, а лише середовищем, у якому проявилася протиправна поведінка особи.

Сам по собі факт притягнення до адміністративної відповідальності не створює правових підстав для втручання у право власності третьої особи, якій належить транспортний засіб, та не може слугувати обґрунтуванням застосування арешту майна в межах кримінального провадження.

При цьому, відомості про транспортний засіб були зафіксовані слідчим під час виявлення факту вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення у відповідних процесуальних документах протоколі огляду, постанові про визнання речовим доказом.

У зв`язку із цим відсутність обтяжень на це майно у виді арешту, як засобу забезпечення кримінального провадження, жодним чином чином не буде перешкоджати продовженню досудового розслідування за ч. 1 ст. 382 КК України та досягненню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

11. За цих обставин підстави для накладення арешту на транспортний засіб відсутні.

V. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

12. Клопотання про накладення арешту на майно задоволенню не підлягає, адже слідчим і прокурором не доведено підстав, завдань та мети накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 2, 100, 107, 110, 131-132, 170-175, 309-310, 369-372, 392-395 КПК України,

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя підпис ОСОБА_1

Слідчий суддя ОСОБА_1