У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000197, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332 КК України, про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000197, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332 КК України, про накладення арешту на належне ОСОБА_4 , 0.01.1989 року народження, майно, вилучене у ході обшуку, проведеного 11.12.2025 у будинку АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «iPhone 14Pro» IMEI НОМЕР_1 , грошові кошти в сумі 11000 доларів США купюрами по 100 доларів, мобільний телефон марки «Redmi» IMEI НОМЕР_2 .

Клопотання мотивоване тим, що вищевказане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та може бути засобом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332 КК України. Крім того, відносно вилученого майна існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно може мати значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, перебування його на зберіганні у третіх осіб створює високі ризики щодо його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення передачі. У зв`язку з цим є необхідність у накладенні арешту на зазначене майно з метою збереження його як речових доказів.

Від представника володільця майна адвоката ОСОБА_5 надійшли письмові заперечення на клопотання, у яких він просить відмовити у задоволенні клопотання. Доводи представника зводяться до того, що ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні про підозру не повідомлялось, а відтак він не має статус підозрюваної особи. Вилучені під час обшуку речі не є предметом, знаряддям вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332 КК України. Разом з тим, право володіння ОСОБА_4 , користування та розпорядження власним майном, зокрема, мобільними телефонами та грошовими коштами було порушено. Вилучені під час обшуку грошові кошти в розмірі 11000 доларів США належать ОСОБА_6 , є її особистою власністю, про що вона повідомляла слідчого під час їх вилучення та зазначила про це у протоколі обшуку. Окрім цього, вищезгадані вилучені телефони та грошові кошти не мають жодного відношення до вчинення кримінальних правопорушень, які розслідуються в рамках кримінального провадження № 0000197. Накладення арешту безпідставно обмежить права ОСОБА_4 щодо володінні, користуватися та розпорядження належним йому майном, вилученим у ході проведеного обшуку.

Прокурор просив розгляд клопотання провести у його відсутності, про що подав відповідну письмову заяву, у якій також вказав, що клопотання підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити у повному обсязі.

Представник володільця майна адвокат ОСОБА_5 подав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд даного клопотання провести у відсутності власника майна та його представника, у задоволенні клопотання відмовити.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З огляду на положення частин 2 та 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000197, відомості про яке 17 квітня 2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 209 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З клопотання також встановлено, що досудове розслідування здійснюється за фактом збуту організованою групою психотропної речовини - «Метамфітамін» на території Закарпатської області та незаконного переправлення осіб призовного віку через державний кордон України поза пунктами пропуску.

З клопотання також встановлено, що мешканець Мукачівського району ОСОБА_7 , залучивши в якості співорганізаторів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , спільно стали на злочинний шлях нетрудового збагачення за рахунок вчинення протиправних дій, спрямованих на збут психотропних речовин, організували та очолили злочинну групу, до складу якої залучили своїх родичів та знайомих, а саме: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Переслідуючи кінцеву мету такої протиправної діяльності - отримання незаконного доходу, а як спосіб її досягнення перевезення, зберігання, пересилання та збут психотропних речовин з наступним оберненням отриманих грошових коштів на свою та співучасників користь, ОСОБА_7 , діючи як організатор у складі злочинного об`єднання, для реалізації своїх намірів розробив злочинний план, який передбачав вчинення неправомірних дій.

11 грудня 2025 року в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000197, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 квітня 2025 року, було проведено санкціонований обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у ході якого вилучено вищеописане майно, на яке прокурор просить накласти арешт.

Постановою слідчого від 11 грудня 2025 року, зазначене майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Арешт поданий з метою збереження речових доказів.

На переконання слідчого судді, стороною обвинувачення не доведено, що вилучене в ході обшуку майно може мати значення речових доказів. Зокрема, зібрані у ході досудового розслідування матеріали не є достатніми для висновку про те, що вилучені грошові кошти та мобільні телефони були знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, з приводу яких здійснюється досудове розслідування, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ наявності фактів чи обставин, які встановлюються у даному кримінальному провадженні. Крім того, з матеріалів клопотання не встановлено, що вилучені грошові кошти та мобільні телефони були здобуті злочинним шляхом у результаті вчинення таких кримінальних правопорушень. Водночас, з клопотання прокурора не вбачається необхідність проведення слідчий дій чи експертиз щодо вилученого майна.

Крім того, слідчий суддя враховує і те, що особа, у якої дане майно було вилучено, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні та не має іншого процесуального статусу в ньому.

Доводи представника власника майна слідчий суддя вважає доречними, їх не спростовано прокурором у ході розгляду клопотання.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність прокурором, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, у зв`язку з чим у його задоволенні слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні клопотання відмовити.

2. Мобільний телефон марки «iPhone 14Pro», IMEI НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «Redmi», IMEI НОМЕР_2 та грошові кошти в сумі 11000 доларів США купюрами по 100 доларів, вилучені у ході обшуку, проведеного 11.12.2025 у будинку АДРЕСА_1 , повернути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , або його уповноваженому представнику.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1