Справа № 383/86/26
Номер провадження 1-кс/383/20/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 року слідчий суддя Бобринецького районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області, клопотання начальника слідчого відділення відділення поліції № 3 (м. Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000069 від 01.11.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 5 ст. 407 КК України відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Начальник слідчого відділення відділення поліції № 3 (м. Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Кропивницького спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000069 від 01.11.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 5 ст. 407 КК України відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовуючи його тим, що 27.09.2025 року ОСОБА_5 , на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію», призваний по мобілізації до Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 270 від 27.09.2025 року, солдата ОСОБА_5 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, а також визнано таким, що справу та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків на посаді солдата резерву запасної роти, ВОС-110712. 28.09.2025 року, солдата ОСОБА_5 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, а також визнано таким, що справу та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків на посаді номера обслуги 2 відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки 1 десантно-штурмового батальйону.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з моменту зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, ст.ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, ст. 1, ч. 3, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, додержуватись правил військової поведінки, поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили в цілому; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Однак, ОСОБА_5 , підозрюється у тому, що, 30.09.2025 року більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, проходячи військову службу на посаді солдата номера обслуги 2 відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки 1 десантно-штурмового батальйону, в порушення вимог ст. ст. 2, 11, 16-17, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з мотивів небажання проходити військову службу за мобілізацією, та метою ухилення від виконання Конституційного обов`язку - захисту Вітчизни, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, в порушення вимог ст.ст. 17 та 65 Конституції України, діючи з прямим умислом та суспільно небезпечним характером свого вчинку, передбачаючи настання негативних наслідків (порушення військової дисципліни, підрив авторитету служби, зниження рівня боєздатності частини) та бажаючи їх настання, спланував здійснити втечу з вказаної військової частини. У вищезазначений час, ОСОБА_5 , знаходячись на території військової частини НОМЕР_1 , особовий склад якої перебуває на казарменому положенні, з дислокацією в районі АДРЕСА_1 , реалізовуючи свій злочинний умисел, з метою ухилення від військової служби, без відповідних дозволів командирів, начальників та без поважних причин, самовільно залишив територію вказаної військової частини. Після втечі із розташування військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , понад три доби проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім цього, ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, проходячи військову службу на посаді солдата номера обслуги 2 відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки 1 десантно-штурмового батальйону, 30.10.2025 року, близько 11 години 40 хвилин, встановити більш точного часу в ході досудового розслідування не представилось можливим, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванні місці, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи кримінальну протиправність своїх дій, розуміючи, що його дії викличуть у потерпілого ОСОБА_8 побоювання за власне життя, маючи на меті залякати останнього, на грунті тривалих особистих неприязних відносин, використовуючи засіб зв`язку, надіслав відеоповідомлення у соціальній мережі Instagram, в якому виразив погрозу вбивством останньому, та яку ОСОБА_8 сприйняв як реальну загрозу життю та здоров`ю, маючи достатньо підстав для побоювання її виконання.

01 листопада 2025 року за даними фактами внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000069 від 01.11.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.129, ч. 5 ст. 407 КК України.

21 січня 2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч.5 ст. 407 КК України, а саме, самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану за ч. 5 ст. 407 КК України та погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози за ч. 1 ст. 129 КК України.

В обґрунтування необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор послався на обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4, ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, яке просив задовольнити.

Слідчий ОСОБА_9 в судовому засіданні також підтримав клопотання про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні обставини, викладенні в клопотанні заперечив та просив відмовити у задоволенні клопотання пояснюючи, що 27.09.2025 року був примусово мобілізований до Збройних Сил України без проходження ВЛК, та після повідомлення ним командиру військової частини, що його незаконно мобілізували та про існуючі щодо нього в Знам`янському районному суді Кіровоградської області та Компаніївському районному суді Кіровоградської області кримінальні справи на розгляді, останній 30.09.2025 року відпустив його з військової частини додому. Також пояснив, що дійсно у вказаний в клопотанні день направив на адресу ОСОБА_8 через месенджер, назву якого точно не назвав, відеоповідомлення, але не висловлював там будь-яких погроз на його адресу. Також просив урахувати, що він не має судимостей, оскільки вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області щодо нього ще не набрав чинності та вказав, що відносно нього може бути обрано більш м`якіший запобіжний захід, такий як домашній арешт, оскільки він має постійне місце проживання, де наразі живе один та де утримує тварин - собак, за якими необхідний постійний догляд.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні також заперечив щодо задоволення клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою вказуючи, що відносно підозрюваного можливо обрати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт, при цьому звернув увагу на необґрунтованість підозри та на неналежний орган досудового розслідування даної справи.

Перевіривши доводи клопотання, дослідивши докази, заслухавши думку учасників судового провадження приходжу до висновку, що клопотання про обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Із матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні слідчого відділення відділення поліції № 3 (м. Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження №0000069 від 01.11.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 5 ст. 407 КК України відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Слідчим суддею також встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану за ч. 5 ст. 407 КК України та погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози за ч. 1 ст. 129 КК України, про що 21.01.2026 року йому т.в.о. заступника начальника - начальником слідчого відділення відділення поліції № 3 (м. Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_7 повідомлено про підозру.

Відповідно до протоколу затримання особи від 21.01.2026 року, підозрюваного ОСОБА_5 фактично затримано працівниками відділення поліції № 3 (м. Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області 21.01.2026 року о 09 год 57 хв.

Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 01.11.2025 року, який надав покази про те, що 30.10.2025 року ОСОБА_5 у телефонному режимі, погрожував йому фізичною розправою; протоколом огляду предметів від 19.11.2025 року оглянуто відеозапис на диску; копією Акту службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_5 від 10.11.2025 року; протоколом допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 від 10.01.2026 року.

Згідно з ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , є тяжким злочином, санкцією даної частини статті передбачено покарання від п`яти до десяти років позбавленням волі, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 129 КК України, у вчиненні якого також підозрюється ОСОБА_5 , карається пробаційним наглядом на строк до двох років або обмеженням волі на той самий строк, тобто є кримінальним проступком.

Так, ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Згідно зі змістом ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей.

Матеріали клопотання, та досліджені в судовому засіданні докази дають підстави вважати підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень обґрунтованою, хоча обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують детальної перевірки та оцінці у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, проте, це не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на час розгляду цього клопотання, тому доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри спростовуються вищедослідженими доказами.

Все вище визначене, дає підстави вважати на даному етапі досудового слідства, що підозрюваний є особою, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Відповідно до змісту ст. ст. 178, 183 КПК України, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 підозрюється також і у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, має постійне зареєстроване місце проживання, одружений, осіб з інвалідністю на утриманні не має, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, проте на час розгляду клопотання вважається таким, що не має судимостей, також він не має офіційного місця роботи та самостійного доходу, посередньо характеризується за місцем проживання, відтак сталість соціальних зв`язків не доведена.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та те, що санкція інкримінованої статті, у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України, передбачає позбавлення волі строком від п`яти до десяти років позбавлення волі, у разі застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, уникаючи відповідальності останній може покинути місце свого проживання.

Окрім того, в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, враховуючи обставини інкримінованих злочинів, а саме те що підозрюваний ОСОБА_5 є військовослужбовцем, певний час перебував разом із іншими військовослужбовцями в одному місці, а тому має можливість вплинути на інших учасників кримінального провадження з використанням дружніх зв`язків, показання яких можуть зашкодити проведенню об`єктивного та неупередженого досудового розслідування даного кримінального провадження.

Наведені обставини свідчать про можливість незаконного впливу на потерпілих та свідків кримінального провадження, шляхом застосування до останніх методів прохання, погроз, залякування, методів фізичного та морального впливу.

Також, при встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Також, ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється, а саме продовжити ухилення від служби без поважних причин в умовах воєнного стану та переховуватись від органів слідства та суду.

Окрім цього слідчий суддя враховує, що 24.11.2025 року ОСОБА_5 засуджений вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області за ч.2 ст.189 КК України до трьох років позбавлення волі, та хоча вирок ще не набрав законної сили, проте ОСОБА_5 засуджено до реального відбування покарання, що свідчить про підвищений ступінь небезпеки його діяння, де в сукупності з мірою покарання, яка загрожує підозрюваному у разі визнання його винним та враховуючи наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду, усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень та суворість можливого покарання, підозрюваний зможе безперешкод залишити своє місце проживання.

Враховуючи наведене, а також дані про особу підозрюваного, обставини кримінальних правопорушень, у слідчого судді не має сумнівів відносно ризиків того, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, вчиняти нові кримінальні правопорушення (п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Відтак слідчий суддя вважає, що застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, є найбільш доцільним і обґрунтованим забезпечення кримінального провадження, оскільки інші запобіжні заходи виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, будуть не дієвими для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, навіть у разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Особиста порука не може бути застосована в силу того, що стороні обвинувачення не відомі відомості про осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу, а також гарантувати не вчинення підозрюваним дій передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Про вказані обставини свідчать і відсутність звернень вищевказаних осіб, до органу досудового розслідування та прокурора, поданих після безпосереднього затримання підозрюваного.

Крім того, щодо застосування особистої поруки слід зазначити наступне.

Особиста порука полягає у наданні особами, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу (ч. 1 ст. 180 КПК України).

Особиста порука, як і особисте зобов`язання, належить до тієї категорії запобіжних заходів, у ході яких використовується моральний (психічний) метод впливу на поведінку обвинуваченого.

Довіра до поручителя перш за все полягає в усвідомленні суду того факту, що поручитель зможе сприяти досягненню мети запобіжних заходів та виконанню обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Згідно ч. 2 ст.180 КПК України кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Особиста порука як запобіжний захід застосовується з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його своєчасної участі в кримінальному провадженні. Вона обирається за наявності загальних підстав (ст. 177 КПК), і, крім того, особливих підстав. Особиста порука основана на довірі до поручителя з боку суду, яка, в свою чергу, ґрунтується на особливих моральних якостях поручителя, його авторитеті, зокрема, для обвинуваченого, що робить можливим для поручителя забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та у разі потреби - доставку його до органу розслідування чи в суд на першу вимогу.

Таким чином, особиста порука належить до запобіжних заходів, які поєднані із психологічним впливом на поведінку підозрюваного, обвинуваченого, що ґрунтується на моральній відповідальності цієї особи перед тими особами, які за нього поручилися.

Суд, визначаючи одного поручителя - особу, яка заслуговує на особливу довіру, повинен встановити чи заслуговує поручитель на його довіру, чи здатний поручитель (в силу особливих моральних якостей, авторитету, фізичного і психічного стану здоров`я тощо) достатньо впливати на підозрюваного, обвинуваченого, щоб забезпечити його належну процесуальну поведінку. Авторитет поручителя визначається його службовим становищем, поведінкою в колективі, побуті, його особистими якостями, проте у суду відсутні данні про особу, яка би поручилася за підозрюваного ОСОБА_5 .

З урахуванням усіх обставин, встановлених на цьому етапі здійснюваного кримінального провадження, та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також враховуючи відсутність сталих соціальних зв`язків та попередню кримінальну налаштованість дій особи, та наявність незакінчених кримінальних провадждень, негативних характеристик особи, на думку слідчого судді, домашній арешт не здатен належним чином позитивно впливати на процесуальну поведінку ОСОБА_5 ..

Особисте зобов`язання також не може бути застосовано в зв`язку з тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні, у тому числі і тяжкого умисного кримінального правопорушення, та будь-які позитивні відомості, які б вказували на належну поведінку підозрюваного, не зменшують зазначених вище ризиків. Крім того, це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та його наслідкам.

Окрім того, слідчий суддя при прийнятті рішення щодо запобіжного заходу відносно підозрюваного у даному кримінальному провадженні вважає за необхідне зазначити, що частиною 8 статті 176 КПК України, яка є імперативною нормою закону передбачено, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Таким чином, необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, повністю збігається із правовою позицією Європейського суду з прав людини, зокрема викладених у наступних рішеннях, зокрема «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року, у якому Суд приходить до переконання, що враховуючи: характер кримінального правопорушення, його тяжкість, обізнаність підозрюваного про коло свідків у справі є всі підстави для висновку, що в даному випадку суспільний інтерес превелює над презумпцією невинуватості і виправдовує такий спосіб втручання в особисту свободу особи, як застосування тримання під вартою; «Москаленко проти України» від 20 травня 2010 у якому, Суд вважає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою; «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.

Враховуючи обставини провадження, слідчий суддя вважає, що у провадженні наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою, а тому клопотання слідчого підлягає задоволенню з обранням відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 09 год. 57 хв. 21.01.2026 року.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого ЗУ від 24.02.2022 року «2102-ІХ» в Україні введено воєнний стан, який діє на час розгляду клопотання.

Відповідно до абз. 3 ч.4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177та178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2,258-258-6,260,261,402-405,407,408,429,437-442 Кримінального кодексу України.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, тому відповідно до п.1) ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, тому слідчий суддя не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визнаяення застави підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника слідчого відділення відділення поліції № 3 (м. Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_7 задовольнити.

Обрати підозрюваному у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 21 березня 2026 року.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 обчислювати з 09 години 57 хвилин 21 січня 2026 року.

Строк дії цієї ухвали закінчується о 09 год 57 хв 21 березня 2026 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення та набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - при відхиленні апеляції.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошено 23.01.2026 року о 14 год.00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1