печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0002143 від 18.10.2024, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шелехове Хмельницької області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, не адвоката, не депутата, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 за погодженням прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0002143 від 18.10.2024, відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що у вказаному провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам, з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень та перешкоджання слідству.

Необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі, що вже саме по собі може бути вагомою підставою і мотивом для підозрюваного переховуватися від слідства та суду.

На даний час існують ризики того, що він, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та реальність покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Копія клопотання та матеріалів на його обґрунтування відповідно до ч. 2 ст. 184 КПК України отримані стороною захисту 09.10.2025.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання з підстав в ньому зазначених. Сторона обвинувачення вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом забезпечення процесуальної поведінки підозрюваного.

Підозрюваний та його захисник заперечили щодо задоволення клопотання. Захисник зазначив, що стороною обвинувачення не доведені мета застосування запобіжного заходу, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначили про необґрунтованість повідомленої підозри, оскільки доказів, які б підтверджували версію органу досудового розслідування щодо вчинення ним будь-яких кримінальних правопорушень, не надано та до клопотання не долучено. Просили відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши клопотання та дослідивши докази, якими обґрунтовується клопотання, письмові заперечення та докази, якими обґрунтовуються такі заперечення, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002143 від 18.10.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України.

Так, 24.02.2022 о 04 год 30 хв російська федерація перейшла до відкритої збройної агресії проти України, що супроводжується безпрецедентними за своїм цинізмом і жорстокістю воєнними злочинами, злочинами проти людяності, злочинами геноциду та ядерним шантажем, внаслідок якої порушено загальновизнані норми та принципи міжнародного права: територіальна цілісність і непорушність кордонів суверенної держави.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону, крім того згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України строком на 30 діб та в подальшому продовжено Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023, затвердженим Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07.02.2023» № 2915-ІX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 19.02.2023 строком на 90 діб. Крім того, відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 № 2105-ІХ, оголошено та розпочато загальну мобілізацію протягом 90 діб, яку неодноразово продовжено, востаннє Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 15.04.2025 № 236/2025, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 16.04.2025 № 4357-ІХ, з 09.05.2025 строк проведення загальної мобілізації продовжено на 90 діб, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є особливим періодом.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування. Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Водночас Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію. Строк проведення загальної мобілізації неодноразово продовжувався згідно з Указами Президента України, затвердженими Законами України.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено комплекс заходів щодо здійснення мобілізаційної підготовки Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Змістом мобілізаційної підготовки є: створення мобілізаційного резерву, підготовка та накопичення військово-навчених людських ресурсів призовників, військовозобов`язаних та резервістів для комплектування посад, передбачених штатами воєнного часу.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» організаційну структуру Збройних Сил України серед іншого складають органи військового управління, до яких віднесено територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з п. 1 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК та СП) є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

З огляду на п.п. 9, 13, 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема: зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду; які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю; члени сім`ї другого ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи, зайняті постійним доглядом за нею (не більше одного та за умови відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення або якщо члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи). У разі відсутності членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення норма цього пункту поширюється на членів сім`ї третього ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи.

Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі - Порядок), установлено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають:

1) здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури;

2) наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів фахової передвищої освіти, професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ході досудового розслідування встановлено, що в період з січня по червень 2025 року, ОСОБА_5 , ігноруючи введений військовий стан та загальну мобілізацію, сприяв ОСОБА_7 у перешкоджанні Збройним Силам України та іншим військовим формуванням в особливий період чим скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України за таких обставин.

У невстановлений досудовим розслідуванням час та місце ОСОБА_7 , користуючись обставинами, які виникли у зв`язку з введенням воєнного стану та мобілізації, розробив протиправний план, який полягав у фіктивному працевлаштуванні за грошову винагороду осіб призовного віку до Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту на посаду викладачів з подальшим отриманням відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Разом з цим, ОСОБА_7 розуміючи, що для реалізації свого злочинного задуму йому необхідна допомога з пошуком осіб для фіктивного працевлаштування до коледжу, повідомив своєму знайомому який на той час працював заступником декана Київського національного університет ім. Тараса Шевченка ОСОБА_5 протиправний план дій та запропонував вступити в злочинну змову, на що останній надав добровільну згоду.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час та спосіб, однак не пізніше 02.01.2025, ОСОБА_8 звернувся до свого знайомого ОСОБА_5 з проханням посприяти у вирішенні питання щодо отримання відстрочки чи бронювання від призову на військову службу під час мобілізації.

ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою перешкоджання Збройним Силам України та іншим військовим формуванням у залученні мобілізаційних ресурсів, маючи на меті посприяти ухиленню ОСОБА_8 від несення військової служби, повідомив останньому що є можливість фіктивно працевлаштуватись на посаду викладача до Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту з подальшою можливістю оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за грошову винагороду, на що останній надав свою згоду.

Після цього, ОСОБА_5 діючи умисно, перешкоджаючи Збройним Силам України та іншим військовим формуванням у залученні мобілізаційних ресурсів, з метою посприяти ухиленню ОСОБА_8 від несення військової служби звернувся до свого знайомого ОСОБА_7 який обіймав посаду директора Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту з пропозицією фіктивного працевлаштування ОСОБА_8 на посаду викладача за грошову винагороду.

ОСОБА_7 , діючи заздалегідь розробленому злочинному плану, діючи умисно, розглянувши кандидатуру ОСОБА_8 , погодився на пропозицію ОСОБА_5 та надав останньому покрокову інструкцію щодо працевлаштування на посаду вчителя, а саме: підготувати пакет документів, написати заяву на працевлаштування, відкрити рахунок в АТ «Райффайзен Банк» для отримання заробітної плати.

В подальшому ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , сприяючи реалізації спільного злочинного умислу, направленого на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, однак не пізніше 02.01.2025, довів ОСОБА_8 вимоги для фіктивного працевлаштування викладачем до Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту з подальшим отримання відстрочки від призову на військову службу.

02.01.2025 ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Г. Ковбасюка, 15, заповнив свою автобіографію, написав заяву на прийняття його на посаду викладача комп`ютерно-інформаційного навчально-методичного центру на повну ставку та передав пакет документів для оформлення на роботу.

Наказом від 10.01.2025 № 7-к Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту ОСОБА_8 призначено на посаду викладача комп`ютерно-інформаційного навчально-методичного центру за основним місцем роботи на 1,00 ставки від посадового окладу 10 700 грн з 13.01.2025.

14.01.2025 ОСОБА_7 діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , перешкоджаючи Збройним Силам України та іншим військовим формуванням у залученні мобілізаційних ресурсів, з метою посприяти ухиленню від несення військової служби ОСОБА_8 , надав вказівку невстановленим службовим особами Фахового коледжу підготовити та направити до ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлення про зміну облікових даних в якому зазначено, що ОСОБА_8 прийнято на посаду викладача, що стало підставою для надання йому відстрочки від призову під час мобілізації, тим самим вчинивши дії, що призвели до ухилення військовозобов`язаного від військової служби, зменшення кількості мобілізаційних ресурсів (військовозобов`язаних), що у свою чергу ставить під загрозу терміни та обсяги виконання заходів комплектування військово-організаційних структур Збройних Сил України, та виконання завдань з протидії збройній агресії РФ.

Окрім того, у невстановлений досудовим розслідуванням час та спосіб, однак не пізніше 15.04.2025, ОСОБА_9 звернувся до свого знайомого ОСОБА_5 з проханням посприяти у вирішенні питання щодо отримання відстрочки чи бронювання від призову на військову службу під час мобілізації.

ОСОБА_5 , діючи умисно, згідно заздалегідь розробленого плану, з метою перешкоджання Збройним Силам України та іншим військовим формуванням у залученні мобілізаційних ресурсів, маючи на меті посприяти ухиленню ОСОБА_9 від несення військової служби, повідомив останньому що є можливість фіктивно працевлаштуватись на посаду викладача до Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту з подальшою можливістю оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за грошову винагороду, на що останній надав свою згоду.

Після цього, ОСОБА_5 діючи умисно, перешкоджаючи Збройним Силам України та іншим військовим формуванням у залученні мобілізаційних ресурсів, з метою посприяти ухиленню ОСОБА_9 від несення військової служби звернувся до свого знайомого ОСОБА_7 який обіймав посаду директора Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту з пропозицією фіктивного працевлаштування ОСОБА_9 на посаду викладача за грошову винагороду.

ОСОБА_7 , діючи заздалегідь розробленому злочинному плану, діючи умисно, розглянувши кандидатуру ОСОБА_9 , погодився на пропозицію ОСОБА_5 та надав останньому покрокову інструкцію щодо працевлаштування на посаду вчителя, а саме: підготувати пакет документів, написати заяву на працевлаштування, відкрити рахунок в АТ «Райффайзен Банк» для отримання заробітної плати.

В подальшому ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , сприяючи реалізації спільного злочинного умислу, направленого на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, однак не пізніше 15.04.2025, довів ОСОБА_9 вимоги для фіктивного працевлаштування викладачем до Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту з подальшим отримання відстрочки від призову на військову службу.

15.04.2025 та 17.04.2025 ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Г. Ковбасюка, 15, заповнив свою автобіографію, написав заяву на прийняття його на посаду викладача комп`ютерно-інформаційного навчально-методичного центру на повну ставку та передав пакет документів для оформлення на роботу.

Наказом від 17.04.2025 № 61-к Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту ОСОБА_9 призначено на посаду викладача комп`ютерно-інформаційного навчально-методичного центру за основним місцем роботи на 1,00 ставки від посадового окладу 10 700 грн з 18.04.2025.

18.04.2025 ОСОБА_7 діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , перешкоджаючи Збройним Силам України та іншим військовим формуванням у залученні мобілізаційних ресурсів, з метою посприяти ухиленню від військової служби ОСОБА_9 , надав вказівку невстановленим службовим особами Фахового коледжу підготовити та видати останньому для подальшого пред`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлення про зміну облікових даних в якому зазначено, що ОСОБА_9 прийнято на посаду викладача, що стало підставою для надання йому відстрочки від призову під час мобілізації, тим самим вчинивши дії, що призвели до ухилення військовозобов`язаного від військової служби, зменшення кількості мобілізаційних ресурсів (військовозобов`язаних), що у свою чергу ставить під загрозу терміни та обсяги виконання заходів комплектування військово-організаційних структур Збройних Сил України, та виконання завдань з протидії збройній агресії РФ.

Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою, вчинили дії спрямовані на забезпечення ухилення військовозобов`язаних ОСОБА_8 і ОСОБА_9 від призову на військову службу під час мобілізації, шляхом фіктивного працевлаштування на посаду викладачів Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту, що стало підставою для надання відстрочки від призову, чим перешкодили призову вказаних громадян на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 .

30.09.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series А, № 182).

Обґрунтованість повідомленої підозри підтверджується належними та допустимими доказами зібраними під час досудового розслідування зазначеного кримінального провадження, а саме: протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_7 ; протоколом додаткового допиту підозрюваного ОСОБА_7 ; протокол допиту свідка ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ; розсекреченими протоколами проведення стосовно фігурантів негласних слідчих (розшукових) дій; матеріалами особових справ ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які вилучені у ході проведення обшуку за місцем знаходження Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту; аналізом виписки з банківського рахунку працівників Фахового коледжу економіки та управління Національної академії статистики, обліку та аудиту; іншими матеріалами кримінального провадження та речовими доказами у своїй сукупності.

Виходячи з наявних в матеріалах даних, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

При цьому, докази на вказаній стадії кримінального процесу на їх допустимість відповідно до ст. 89 КПК України слідчим суддею не оцінюються.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_5 вини у вчиненні кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, ніж до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість покарання, особу підозрюваного, його вік, сімейний та майновий стан, та доходить висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та реальність покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

Так, наявність ризику переховуватися від органів досудового слідства та/або суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років. Враховуючи тяжкість та характер інкримінованого кримінального правопорушення, суворість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, і неможливість застосування у цьому випадку ст. ст. 69, 75 КК України, а тому існує обґрунтований та вагомий ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду для уникнення кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість ймовірного покарання не є самостійною підставою для утримання особи, проте у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначає, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів» та у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Разом з цим, суд вважає, що слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні не доведено наявність ризиків того, що ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється оскільки він жодним чином не підтверджений, а у клопотанні зроблено тільки формальне посилання на нього.

Таким чином, в судовому засіданні підтверджується наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Фактичні обставини злочинів, інкримінованих підозрюваному свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Проте, слідчий суддя вважає, що клопотання органу досудового розслідування та додані до нього матеріали не містять достатніх даних, які б вказували на безумовну необхідність обрання підозрюваному такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою застосування на стадії досудового розслідування запобіжного заходу відповідно до положень ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, про які зазначав прокурор у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Однак, вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , обставини вчинення злочину, його наслідки і суспільну небезпеку, особу підозрюваного, сімейний стан, стан здоров`я, його роль у вчиненні кримінальних правопорушень, а також те, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя бере до уваги, що заявлені органом досудового розслідування ризики, передбачені п.п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому суд оцінює їх критично, визнає недоведеним та такими, які зазначені у клопотанні лише формально.

Крім того, прокурором у судовому засіданні не доведено, що більш м`який запобіжний захід, який би міг бути застосованим до підозрюваного ОСОБА_5 , не зможе в повній мірі запобігти ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого.

Оцінивши в сукупності всі викладені обставини, враховуючи наявність обґрунтованої підозри та ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що до ОСОБА_5 можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який буде співмірним з існуючим ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, відповідає особі підозрюваного та тяжкості висунутої йому підозри і зможе забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Тому, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати у кримінальному провадженні № 0002143 від 18.10.2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, що полягає в забороні підозрюваному з 23 год. 00 хв. до 05 год. 00 хв. наступної доби залишати житло за адресою АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та/або необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги, в межах строку досудового розслідування, тобто до 04 грудня 2025 року.

Крім того, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з метою забезпечення процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного додаткові обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватись від спілкування з іншими підозрюваними, свідками щодо обставин кримінального провадження; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзду в Україну; носити електроннии? засіб контролю.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій, слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 177-179, 181, 193, 194, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання - залишити без задоволення.

Застосувати у кримінальному провадженні № 0002143 від 18.10.2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, що полягає в забороні підозрюваному з 23 год. 00 хв. до 05 год. 00 хв. наступної доби залишати житло за адресою АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та/або необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги, в межах строку досудового розслідування, тобто до 04 грудня 2025 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на підозрюваного такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватись від спілкування з іншими підозрюваними, свідками щодо обставин кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзду в Україну;

- носити електроннии? засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1