У Х В А Л А

щодо заяви обвинуваченого про здійснення психологічного тиску під час досудового слідства, а також продовження терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою

05.01.2026 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 1 Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 00000130 від 29 березня 2025 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Северинівка Жмеринського району Вінницької області, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 досудовим слідством обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) ОСОБА_7 , вчиненої в умовах воєнного стану 29 березня 2025 року у потязі "Жмеринка - Могилів-Подільський" на станції Чернятин Жмеринського району Вінницької області.

При допиті у судовому засіданні обвинуваченого він не визнає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України. Обвинувачений вказує на те, що під час досудового слідства працівниками поліції на нього вчинявся психологічний тиск. Конкретні прізвища цих працівників він не знає, але вони примусили давати зазнавальні показання під погрозою "посадити на все життя". І обіцяли, що його не візьмуть під варту, якщо він зізнається у крадіжці. Тому на досудовому слідстві, зокрема, під час слідчого експерименту він давав зізнавальні показання, фактично оговорюючи себе. Водночас пояснює, що під час досудового слідства з письмовими заявами щодо порушення порядку проведення досудового слідства та отримання доказів він нікуди не звертався.

Захисник обвинуваченого просить суд організувати перевірку таких тверджень його підзахисного з метою подальшої оцінки доказів.

Прокурор не заперечує.

Водночас прокурор у судовому засіданні заявляє клопотання про продовження терміну дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого на 60 днів з огляду на продовження існування ризиків, які існували при обранні цього запобіжного заходу, і які не зникли, а саме можливість переховування від суду, вчинення інших злочинів, обвинувачення у тяжкому злочині.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечує. Просить змінити йому запобіжний захід на більш м`який. Зобов`язується не переховуватись від суду та виконувати всі вказівки суду.

Захисник у судовому засіданні підтримує думку свого підзахисного. Пояснює, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не відповідає фактичній тяжкості вчиненої крадіжки двох сумок. У прокурора є тільки припущення з приводу переховування обвинуваченого від суду та вчинення тиску на потерпілу та свідків. Також з огляду на наявність у обвинуваченого зареєстрованого місця проживання просить змінити його підзахисному запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши клопотання та думки учасників процесу, суд приходить до такого.

Згідно із статтею 3 Конвенції про захист прав людини нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Верховним Судом у постанові від 29 жовтня 2019 року (справа № 515/2020/16-к, провадження № 51-2904км18) зазначено, що для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують статтю 3 Конвенції, така заява має бути небезпідставною, тобто містити в своєму змісті конкретні обставини такого поводження і мати певне підтвердження цим обставинам, або інформацію, яка дає можливість перевірити чи має заява певні підстави.

Виходячи зі змісту статті 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, а тим більше обґрунтовувати ними свої рішення.

Те, що сторона захисту самостійно не звернулася до компетентних органів із заявою в порядку, передбаченому статтею 214 Кримінального процесуального кодексу України, для перевірки заявлених фактів про погане поводження, за обставин цього кримінального провадження, не є достатньою підставою для відхилення доводів засудженого і не звільняє державні органи провести офіційне розслідування таких фактів, а суд і сторона обвинувачення повинні сприяти цьому.

Отже, суд вважає, що залишення без процесуальної уваги заяви обвинуваченої особи про фізичний та психологічний тиск є істотним порушенням кримінального процесуального закону. А тому суду слід організувати перевірку такої заяви обвинуваченого.

Що стосується продовження терміну дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід продовжити обвинуваченому на 60 днів з огляду на тяжкість вчиненого злочину та заявлених при обранні запобіжного заходу ризиків, зокрема, запобігання можливості переховуватись від суду за наявності тяжкості потенційного кримінального покарання у разі визнання його винуватості в рамках цього судового провадження, перешкоджання проведенню судового розгляду у розумні строки, а також запобігання спробам вчинення ним іншого кримінального правопорушення за ознак стійкої схильності до вчинення умисних протиправних дій, які не зменшилися і не зникли, а також враховуючи, що він раніше судимий і обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, - тому всі ці обставини виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 196 Кримінального процесуального кодексу України, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дату закінчення її у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 197 Кримінального процесуального кодексу України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись статтями 194, 196, 197, 331, 333 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

п о с т а н о в и в :

Судовий розгляд відкласти на 14 год 19 лютого 2026 року.

Доручити начальнику територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Хмельницькому в термін до 16 лютого 2026 року провести перевірку викладених фактів у заяві обвинуваченого ОСОБА_3 щодо тиску зі сторони працівників поліції під час досудового слідства у кримінальному провадженні № 00000130 від 29 березня 2025 року відносно ОСОБА_3 по обвинуваченню за частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України.

Контроль за виконанням доручення покласти на прокурора ОСОБА_8 .

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Северинівка Жмеринського району Вінницької області, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України, продовжити на 60 (шістдесят) днів - з 5 січня 2026 року по 5 березня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження запобіжного заходу до Вінницького апеляційного суду на протязі п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1