Справа №949/802/23
Провадження №1-кп/949/107/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року

Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

потерпілої: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000102 від 14 квітня 2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , маючи умисел на заподіяння психологічних страждань своїй сестрі ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, систематично у період часу з 05 жовтня 2020 року по 03 квітня 2023 року вчиняв відносно ОСОБА_5 акти психологічного домашнього насильства, що призвели до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої. Зокрема, ОСОБА_4 , 05 жовтня 2020 року близько 15 години, перебуваючи за місцем проживання, вчинив відносно ОСОБА_5 , акт психологічного домашнього насильства, що виразився у формі погроз фізичною розправою, образ, нецензурних висловлювань на адресу потерпілої, у зв`язку із чим ОСОБА_4 , відповідно до постанови Дубровицького районного суду Рівненської області від 08 жовтня 2020 року у справі №949/1197/20 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства. 30 жовтня 2020 року о 12 годині 00 хвилин, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_4 вчинив відносно ОСОБА_5 , акт психологічного домашнього насильства, який виразився у формі штовхань, нецензурних висловлювань на адресу потерпілої, у зв`язку з чим ОСОБА_4 , відповідно до постанови Дубровицького районного суду Рівненської області від 08 грудня 2022 року у справі №949/1709/22 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства. 03 квітня 2023 року о 18 годині 45 хвилин перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_4 вчинив відносно ОСОБА_5 , акт психологічного домашнього насильства, який виразився у формі погроз фізичною розправою, образ, нецензурних висловлювань на адресу потерпілої, у зв`язку із чим ОСОБА_4 , відповідно до постанови Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 квітня 2023 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства. Крім того, ОСОБА_4 , продовжуючи свої умисні протиправні дії, спрямованні на систематичне заподіяння психологічних страждань, 13 квітня 2023 року близько 17.00 години, перебуваючи в будинку за місцем проживання, вкотре проявив відносно своєї сестри ОСОБА_5 акт психологічного насильства у вигляді безпричинних словесних образ, нецензурної лайки, погроз фізичною розправою в адресу потерпілої. Внаслідок систематичних протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_5 завдано психологічних страждань, погіршилась якість її життя, що виразилось у втомі, фізичному дискомфорті, втраті повноцінного відпочинку.

Будучи допитаним в ході судового розгляду, в якості обвинуваченого ОСОБА_4 свою вину у скоєному вищевказаному кримінальному правопорушенні, передбаченому ст.126-1 КК України визнав повністю та дав суду показання, що він дійсно, при зазначених в обвинувальному акті обставинах, неодноразово вчиняв відносно своєї сестри ОСОБА_5 домашнє насильство психологічного характеру, про вчинене шкодує. Просив у потерпілої вибачення. При обранні міри покарання, погодився з думкою прокурора.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 підтвердила викладені у обвинувальному акті обставини та додатково пояснила, що її брат ОСОБА_4 систематично вчиняв відносно неї домашнє насильство, у зв`язку з чим їй неодноразово доводилось звертатись в поліцію. При призначенні покарання просила врахувати його стан здоров`я, оскільки він має онкологічне захворювання.

Прокурор в судовому засіданні просила визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік та покладенням обов`язків, передбачених ч.2 ст. 59-1 КК України та із застосуванням до обвинуваченого обмежувальних заходів, передбачених ст.91-1 КК України.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , повністю визнав себе винним, тому, за згодою сторін, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інші докази, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються, учасникам судового провадження було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу ОСОБА_4 .

Судом зроблений висновок про те, що вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведено повністю, а тому суд кваліфікує його дії: за ст.126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи з якою винний перебуває у близьких відносинах, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Відповідно до ст.65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України, згідно ст.12 КК України класифікується, як нетяжкий злочин.

Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує те, що він раніше не судимий, на "Д" обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , що передбачена ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України щодо обвинуваченого, не встановлено.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Тому визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин. Суд приймає до уваги також те, що обвинувачений, визнавши свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, надав показання в судовому засіданні щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, думку прокурора, потерпілої та вважає необхідним й достатнім призначити обвинуваченому покарання за ст.126-1 КК України у виді пробаційного нагляду із покладенням передбачених ч.2 ст. 59-1 ККК України обов`язків, який обчислюється з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації (ст.49-2 КВК України), оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Тому, призначення покарання обвинуваченому саме у виді пробаційного нагляду, на думку суду, зважаючи на контроль органу пробації за поведінкою засудженого, буде дієвим і виправданим та повністю відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та відповідатиме особі ОСОБА_4 .

Крім цього, законодавче визначення домашнього насильства міститься як в міжнародних, так і національних правових актах.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п. b ст. 3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні; також, згідно ст. 35 Стамбульської конвенції, Україна як держава учасник, вжила необхідних законодавчих заходів для забезпечення того, щоб умисну поведінку, яка полягає у вчиненні актів фізичного насильства проти іншої особи. було криміналізовано, а саме здійснено криміналізацію систематичного домашнього насильства.

При цьому, ст.2 цього Документу наголошує, що Стамбульська конвенція застосовується до всіх форм насильства стосовно жінок, у тому числі домашнього насильства, яке зачіпає жінок непропорційно. Таким чином, міжнародно-правова регламентація вказаного питання орієнтує, що визначальним є правова заборона будь-якої форми насильства, яка може відображатися у різних статтях КК, незалежно від родового об`єкта кримінально-правової охорони, оскільки принциповим є не сфера суспільних відносин, в яких відбувається насильство, а сам факт таких дій, які є забороненими.

На національному рівні у п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Отже, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що, у даній конкретній ситуації, обвинувачений вчинив нетяжкий злочин, пов`язаний із домашнім насильством.

Як зазначено у ч.2 ст.76 КК України, на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти обов`язки та заборони, передбачені ст. 91-1 КК України.

Відповідно до вимог ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, зокрема і заборону наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин.

Обмежувальні заходи при призначенні покарання можуть бути застосовані судом як за ініціативою (клопотанням) прокурора, так і за власною ініціативою суду.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на осіб, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхніх батьків та дітей.

Враховуючи, що обвинувачений проживає з потерпілою в одному будинку, характер фізичного насильства, яке обвинувачений вчинив стосовно потерпілої, положення статей 1,3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому в інтересах потерпілої особи від цього злочину ОСОБА_5 , суд вважає за необхідне одночасно застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_4 терміном на 1 (один) місяць обмежувальний захід, передбачений п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, а саме: направлення для проходження програми для кривдників.

Суд вважає, що такий обмежувальний захід буде сприяти виправленню обвинуваченого, покращенню психологічного здоров`я потерпілої, призначене судом покарання та обмежувальний захід у своїй сукупності будуть необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, цілком відповідають тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Майнова шкода та речові докази відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, до обвинуваченого не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-374, 394, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду.

Згідно ч.2 ст. 59-1 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі п.5 ч.1 ст.91-1 КК України застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 обмежувальний захід, а саме: пройти програму для кривдників строком на 1 (один) місяць.

Виконання обмежувального заходу обвинуваченим ОСОБА_4 у виді проходження програми для кривдників, передбаченого п.5 ч.1 ст.91-1 КК України - покласти на Дубровицьку міську раду Сарненського району Рівненської області.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області ОСОБА_1