Справа № 738/2531/25
№ провадження 1-кп/738/182/2025
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2025 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чернігівської області у складі:

судді - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 квітня 2025 року за №0001468, про обвинувачення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Овруч Коростенського району Житомирської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану» № 64/2022, затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України запроваджено правовий режим воєнного стану.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №352 від 17.12.2024 матрос ОСОБА_2 , призначений наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 15.12.2024 №392-РС на посаду солдата резерву третього запасного взводу 97 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , з 17.12.2024 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 та вважається таким, що з 17.12.2024 справи та посаду прийняв, приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації матрос ОСОБА_2 відповідно до положень Військової присяги та вимог ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

21.12.2024 організовано марш (переміщення) особового складу 97 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , в тому числі і військовослужбовця ОСОБА_2 , визначеним маршрутом від м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області до м. Мена Корюківського району Чернігівської області, що було визначене як місце служби.

У свою чергу, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації матрос ОСОБА_2 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, 21.12.2024 близько 11 години 00 хвилин, рухаючись на автобусі в організованій колоні затвердженим маршрутом з м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області до м. Мена Корюківського району Чернігівської області, що було визначене як місце служби, знаходячись на автозаправній станції, яка розташована на автодорозі між м. Жашків Черкаської області та м. Київ, в порушення ст.ст.17, 65 Конституції України, пунктів 1, 2, ст. 1, пункту 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем та повинен проходити військову службу, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, відхилився від визначеного маршруту руху в організованій колоні, так як наслідок 21.12.2024 не з`явився вчасно без поважних причин на службу у м. Мена Корюківського району Чернігівської області.

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеса від 18.07.2025 до матроса ОСОБА_2 в рамках кримінального провадження № 0000985 від 20.12.2023 за підозрою останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , звідки він звільнений 02.09.2025.

Так, матрос ОСОБА_2 , внаслідок нез`явлення вчасно без поважних причин на службу до м. Мена Корюківського району Чернігівської област, обов`язки військової служби у період часу 21.12.2024 до 17.07.2025 включно не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків в даний період не вживав, займаючись особистими справами, не пов`язаними із проходженням військової служби.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винуватим у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Дії ОСОБА_2 підлягають кваліфікації за частиною п`ятою статті 407 КК України як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Позиції сторін кримінального провадження.

Позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті від 11 листопада 2025 року.

За змістом обвинувального акту, який підтримала прокурор, остання вважала установленим те, що ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною п`ятою статті 407 КК України.

Під час виступу у судових дебатах прокурор просила визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України, зазначила, що обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому є щире каяття, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.

Прокурор просила призначити ОСОБА_2 покарання за частиною п`ятою статті 407 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Позиція сторони захисту.

Обвинувачений ОСОБА_2 вину у вчиненні кримінального правопорушення за пред`явленим обвинуваченнями визнав, надав показання, правову кваліфікацію дій та фактичні обставини не оспорював, у вчиненому щиро розкаявся, при призначенні покарання погодився із позицією прокурора.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_2 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, ніхто з учасників судового провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, а також доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_2 під час судового розгляду показав, що, рухаючись на автобусі з м. Ладижин Гайсинського району Вінницької області до м. Мена Корюківського району Чернігівської області, для проходження військової служби, знаходячись на одній із автозаправних станції, вийшов з автобуса випити кави, а потім з іншими військовослужбовцями, вирішили не повертатися до автобуса та поїхати додому. Він поїхав в село до бабусі, де й перебував там весь час, займався особистими справами, був затриманий у липні 2025 року. Підтвердив, що вже звільнявся від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому ч. 5 ст.401 КК України. Після звільнення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України, на військову службу не повернувся. Зазначив, що під час перебування під вартою зробив для себе певні висновки та усвідомив, що бажає повернутися на військову службу.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_2 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_2 , не встановлено. Мотиви призначення покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненного кримінального правопорушення.

Статті 65-73 КК є кримінально-правовими нормами, які визначають загальні засади та правила призначення покарання.

Питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Обвинувачений ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, раніше в силу статті 89 КК України несудимий, на обліку у лікаря-нарколога та на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, неодружений, військовослужбовець, за місцем служби характеризується негативно.

Враховуючи особу обвинуваченого його вік, матеріальний та сімейний стан, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, наслідки, які настали від його вчинення, відношення обвинуваченого до вчиненого і його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання; з урахуванням позиції сторін кримінального провадження, а також використовуючи дискреційні повноваження, суд дійшов висновку призначити ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі у межах, передбачених санкцією частини 5 статті 407 КК України.

Підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання відсутні.

Положеннями статей 69, 75 КК України визначено, що особі, яка засуджується за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану, не можна призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, а також звільнити цю особу від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням особи, яка, будучи військовослужбовцем, самовільно залишила місце служби, сприятиме тому, що інші громадяни України, які проходять військову службу під час мобілізації на особливий період та самовільно залишатимуть місце служби, будуть впевненими у безкарності за залишення місця служби під час мобілізації, на особливий період, для виконання обов`язку із захисту Батьківщини, що є неприпустимим та сприятиме погіршенню обороноздатності та захисту держави в умовах ведення війни з країною-агресором російською федерацією.

Підстав для застосування до ОСОБА_2 положень ст. 69-1 КК України судом не встановлено.

Також, відсутні підстави, передбачені ч.5 ст. 401 КК України, для звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, для продовження проходження військової служби, незважаючи на наявність у обвинуваченого бажання проходити військову службу, про що ним було заявлено у судовому засіданні, оскільки ОСОБА_2 ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 02 вересня 2025 року був звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, проте не повернувся для продовження проходження військової служби.

Мотиви ухвалення рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження до ОСОБА_2 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 29 вересня 2025 року, ОСОБА_2 затримано 29 вересня 2025 року о 10 годині 50 хвилин.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2025 року до ОСОБА_2 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який було продовжено ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 20 листопада 2025 року.

Суд дійшов висновку про необхідність до набрання вироком законної сили продовжити застосований до ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_2 обчислювати з часу його затримання, тобто з 29 вересня 2025 року.

Мотиви ухвалення рішення щодо цивільного позову.

У даному кримінальному провадженні цивільний позов не заявлений.

Мотиви ухвалення рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Речові докази та документи, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статей 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_2 обчислювати з часу його затримання, тобто з 29 вересня 2025 року.

Продовжити до набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1