Справа № 638/2751/26
Провадження № 1-кс/638/469/26
УХВАЛА

Іменем України

13 лютого 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваної ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчої відділення № 2 СВ Ізюмського РУП ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором - начальником Барвінківського відділу Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Барвінкове Харківської області, громадянки України, яка працює на посаді «бібліотекар» Комунального закладу «Барвінківська міська бібліотека» Управління освіти, культури молоді та спорту, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за матеріалами кримінального провадження № 0000150 від 11 лютого 2026 року,

в с т а н о в и в:

13 лютого 2026 року слідча відділення № 2 СВ Ізюмського РУП ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором - начальником Барвінківського відділу Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернулася до суду з клопотанням, в якому просила слідчого суддю застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 11.04.2026 без визначення розміру застави.

Клопотанням мотивоване тим, що в рамках розслідування кримінального провадження № 0000127 від 21.01.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 ККУ, ухвалою слідчого судді Холодногірського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2026 року старшому слідчому СВ ВП №2 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 надано дозвіл на проведення обшуку домоволодіння АДРЕСА_2 , з метою виявлення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котрий вчинив дизертирство.

10.02.2026 року старшим слідчим СВ ВП №2 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 направлене доручення начальникові ВП №2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області на забезпечення правопорядку та безпеки учасників слідчих дій під час обшуку а також на залучення в якості силової підтримки до участі у проведенні обшуку поліцейських Батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області. Згідно доручення т.в.о. командира полку поліції особливого призначення ОСОБА_9 , до заходів по забезпеченню правопорядку проведення обшуку домоволодіння АДРЕСА_2 залучено працівників полку поліції особливого призначення, в тому числі заступника командира взводу №2 роти швидкого реагування «Схід» ППОП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 .

Так, 11.02.2026 року приблизно о 07.30 ОСОБА_10 , будучи одягненим у відповідний встановлений однострій, спільно із трьома поліцейськими полку поліції особливого призначення, старшим слідчим СВ ВП №2 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 , та іншими учасниками слідчої дії з метою проведення обшуку на підставі ухвали суду прибули до домоволодіння АДРЕСА_2 . В цей час слідча ОСОБА_7 , в дворі домоволодіння із застосуванням безперервної відеофіксації, почала проводити обшук, коли в цей час до учасників прийшла ОСОБА_4 , та у якої в подальшому виник словесний конфлікт щодо виконання слідчим та поліцейськими ППОП своїх службових обов`язків. В ході конфлікту ОСОБА_4 , близько 08.10, усвідомлюючи, що перед нею перебувають працівники правоохоронного органу, які виконують службові обов`язки, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на опір, а саме перешкоджання здійснення обшуку та з метою приховування дизертира ОСОБА_8 , взяла до рук металеву кувалду, що знаходилася на ганку, та, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу нанесла нею один удар в область обличчя ОСОБА_10 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді забійно-рваної рани правої брови, що за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.

11.02.2026 о 19:56 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

11.02.2026 о 18:30 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Слідча зазначає, що підставою застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нетяжкого злочину, яка підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а метою застосування запобіжного заходу є запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, усвідомлюючи можливість застосування до неї покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду; з метою уникнення нею покарання за вчинений злочин, будучи обізнаною про місце проживання свідків та потерпілого, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, в тому числі родичів з числа військовослужбовців, може здійснити вплив на свідків, потерпілого, шляхом відмови від показань, наданих на досудовому розслідуванні, та подальшого надання показань під час судового розгляду на її користь; може продовжити перешкоджати розслідуванню як вказаного кримінального провадження, так і розслідуванню провадження за ч. 2 ст. 345 КК України з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Ризики на сьогодні об`єктивно існують та можуть бути реалізовані підозрюваною у разі перебування її не в місцях попереднього ув`язнення, без застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Оскільки інкримінований злочин вчинений із застосуванням насильства, тому слідча просила не визначати заставу відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив задовольнити.

Підозрювана ОСОБА_4 у судовому засіданні проти тримання під вартою заперечувала та просила застосувати більш м`який запобіжний захід, враховуючи наявність у неї на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також наявність офіційного місця роботи (бібліотекар), де працює щодня з 12:00 до 16:00 год.

Захисник ОСОБА_11 просив відмовити у задоволенні клопотання та застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання з додатками, а також надані стороною захисту матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що Ізюмським РУП ГУНП в Харківській за процесуального керівництва Ізюмської окружної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000150 від 11 лютого 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за фактом того, що 11.02.2026 близько 08:14 год. під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді в рамках кримінального провадження № 0000127 від 21.01.2023 за ознаками ч. 5 ст. 407 КК України, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно, використовуючи молот нанесла один удар в область правого ока працівникові поліції заступнику командира взводу №2 роти швидкого реагування ППОС ГУНП в Харківській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 службовий жетон 0150106, який перебував під час виконання своїх службових обов`язків, чим спричинила тілесне ушкодження.

11.02.2026 о 19:56 год. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

11.02.2026 о 18:30 год. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, скоєного за наступних обставин:

Так, в рамках розслідування кримінального провадження № 0000127 від 21.01.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 ККУ, ухвалою слідчого судді Холодногірського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2026 року старшому слідчому СВ ВП №2 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 надано дозвіл на проведення обшуку домоволодіння АДРЕСА_2 , з метою виявлення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котрий вчинив дизертирство.

10.02.2026 року старшим слідчим СВ ВП №2 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 направлене доручення начальникові ВП №2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області на забезпечення правопорядку та безпеки учасників слідчих дій під час обшуку а також на залучення в якості силової підтримки до участі у проведенні обшуку поліцейських Батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області. Згідно доручення т.в.о. командира полку поліції особливого призначення ОСОБА_9 , до заходів по забезпеченню правопорядку проведення обшуку домоволодіння АДРЕСА_2 залучено працівників полку поліції особливого призначення, в тому числі заступника командира взводу №2 роти швидкого реагування «Схід» ППОП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 .

Так, 11.02.2026 року приблизно о 07.30 ОСОБА_10 будучи одягненим у відповідний встановлений однострій, спільно із трьома поліцейськими полку поліції особливого призначення, старшим слідчим СВ ВП №2 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 , та іншими учасниками слідчої дії з метою проведення обшуку на підставі ухвали суду прибули до домоволодіння АДРЕСА_2 . В цей час слідча ОСОБА_7 , в дворі домоволодіння із застосуванням безперервної відеофіксації, почала проводити обшук, коли в цей час до учасників прийшла ОСОБА_4 , та у якої в подальшому виник словесний конфлікт щодо виконання слідчим та поліцейськими ППОП своїх службових обов`язків. В ході конфлікту ОСОБА_4 , близько 08.10, усвідомлюючи, що перед нею перебувають працівники правоохоронного органу, які виконують службові обов`язки, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на опір, а саме перешкоджання здійснення обшуку та з метою приховування дизертира ОСОБА_8 , взяла до рук металеву кувалду, що знаходилася на ганку, та, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу нанесла нею один удар в область обличчя ОСОБА_10 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді забійно-рваної рани правої брови, що за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочин), передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 133, п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Кримінальним процесуальним кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Згідно статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Тобто суд зобов`язаний з`ясувати, чи є підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_4 могла вчинити інкриміноване їй кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України. При цьому, варто зазначити, що остаточна оцінка та кваліфікація конкретних діянь здійснюється судом під час розгляду кримінального провадження по суті.

Досліджені в судовому засіданні докази, а саме: протокол огляду місця події від 11.02.2026, протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 від 11.02.2026, протоколи допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 від 11.02.2026, висновок судово-медичної експертизи № 12-14/3Бр/26 від 11.02.2026, протокол допиту підозрюваної ОСОБА_4 від 11.02.2026, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 11 лютого 2026 року, а також інші документами та матеріали, зібрані під час досудового розслідування, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за обставин, викладених у клопотанні.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали та обставини вчинення злочину, суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування з розумною достатністю та вірогідністю існує пов`язаність підозрюваної з вчиненими кримінальними правопорушеннями, оскільки для стороннього спостерігача прослідковується зв`язок між описаними діями та подіями, які відбулися.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Надаючи оцінку наявності ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявністю яких слідчий та прокурор обґрунтовують клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зазначає наступне.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Обґрунтовуючи наявність вказаного ризику, сторона обвинувачення посилається виключно на тяжкість можливого покарання (до 5 років позбавлення волі).

Суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній (до 5 років позбавлення волі), не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Зазначені висновки ЄСПЛ корелюються з положенням ст. 178 КПК України, якою передбачено, що слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Дослідженням даних про особу підозрюваної встановлено, що ОСОБА_4 є особою працездатного віку, офіційно працевлаштована в КЗ «Барвінківська міська бібліотека» Управління освіти, культури молоді та спорту на посаді «бібліотекар», одружена, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та неповнолітню дочку ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , раніше не судима, має зареєстроване місце проживання, де фактично і проживає, за місцем проживання характеризується позитивно.

Зазначені обставини свідчать про наявність у підозрюваної міцних соціальних зв`язків, які виконують роль стримуючого фактору щодо настання ризику переховування від правоохоронних органів та суду. Вказані обставини, якщо і не нівелюють повністю ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, то суттєво зменшують ймовірність його настання, оскільки негативні наслідки від вчинення дій, спрямованих на переховування від правоохоронних органів, є більш суттєвими за ризик можливого покарання, оскільки з огляду на санкцію ч. 2 ст. 345 КК України не виключається можливість призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України у разі визнання ОСОБА_4 винною у вчиненні інкримінованого їй злочину.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором доведено, проте неможливість запобігти його настання застосуванням виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою піддається розумному сумніву.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків.

Наявність цього ризику сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 , будучи обізнаною про місце проживання потерпілого та свідків, розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, в тому числі родичів з числа військовослужбовців, здійснити вплив на свідків, потерпілого, шляхом відмови від показань, наданих на досудовому розслідуванні, та подальшого надання показань під час судового розгляду на користь підозрюваної з метою уникнення нею покарання за вчинений злочин.

Надаючи оцінку таким доводам прокурора, суд враховує, що дійсно ОСОБА_4 на даному етапі досудового розслідування відомі адреси місця проживання та засоби зв`язку потерпілого та свідків. Також суд враховує, що статтями 23 та 224 КПК України передбачено процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Разом з тим, реальна можливість впливу ОСОБА_4 на вказаних осіб піддається розумному сумніву, з огляду на те, що як свідки, так і потерпілий, є особами чоловічої статі у віці 23-35 років, правоохоронцями поліцейськими полку спеціального призначення, що свідчить про наявність у них спеціальної фізичної підготовки, яка дозволяє виконувати спеціальні завдання у правоохоронних органах. Натомість, підозрювана є особою жіночої статі, працює бібліотекарем, не має доступу до зброї та не проходила спеціальну фізичну підготовку, оскільки доказів протилежного прокурором не надано.

Крім того, суд враховує наявність у підозрюваної міцних соціальних зв`язків, які в повній мірі зможуть виконати роль стримуючого фактору щодо настання вказаного ризику, оскільки негативні наслідки від вчинення таких дій як особисто для підозрюваної, так і для осіб, які перебувають на її утриманні, є більш суттєвими за ризик можливого покарання.

Зазначені обставини в сукупності спростовують доводи прокурора про можливість вчинення самостійно ОСОБА_4 впливу на свідків та потерпілого.

Твердження слідчої про можливість впливу на свідків та потерпілого заручившись підтримкою інших осіб, в тому числі родичів з числа військовослужбовців, не підтверджені жодним доказом, оскільки матеріали клопотання не містять доказів ані наявності у підозрюваної родичів з числа військовослужбовців, ані наявності будь-яких домовленостей, навіть гіпотетичних, з особами, які можуть вплинути на свідків та потерпілого, враховуючи їхній вік, стать, фізичні дані, рід діяльності.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що прокурором не доведено реальне існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то слідчим у клопотанні і прокурором у судовому засіданні не наведено жодного аргументу, яким саме чином, тобто вчиненням яких дій, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню. Доводи слідчого зводяться лише до обставин вчинення правопорушення, зокрема до того, що підозрювана перешкоджала виконанню ухвали суду. Проте, на переконання суду, ці обставини не дають підстав вважати, що підозрювана, перебуваючи на волі, може продовжити перешкоджати розслідуванню кримінального провадження, як про це зазначає слідчий. У цій частині доводи слідчого ґрунтуються на припущеннях. При цьому, на переконання суду, наявність у підозрюваної міцних соціальних зв`язків та інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, в повній мірі зможуть запобігти навіть гіпотетичній можливості цього ризику, оскільки негативні наслідки від вчинення будь-яких дій, спрямованих на перешкоджання цьому чи іншому кримінальному провадженню, як особисто для підозрюваної, так і для її дітей, є більш суттєвими за ризик можливого покарання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що прокурором не доведено наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про доцільність застосування саме виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею враховано, що слідчим у клопотанні, а прокурором в судовому засіданні не доведено неможливість запобігти настанню ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Натомість, слідчим суддею відповідно до ст. 178 КПК України враховано наявність у підозрюваної зареєстрованого та фактичного місця проживання, її офіційне працевлаштування, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивну характеристику за місцем проживання, непритягнення до кримінальної відповідальності у минулому, що в сукупності свідчить про можливість запобігти ризику переховування застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

На переконання суду, особисте зобов`язання не зможе запобігти вказаному ризику з огляду на неспівмірність обмежень, передбачених цим запобіжним заходом, з тяжкістю та обставинами вчинення кримінального правопорушення.

Проте, запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби, а саме з 20:00 год. до 08:00 год., зможе повністю запобігти настанню ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної, виконання нею своїх процесуальних обов`язків.

Враховуючи існування вищезазначеного ризику, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину; тяжкість покарання, що загрожує їй в разі визнання винною у злочинів; враховуючи дані про особу підозрюваної, суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому застосовує до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме з 20:00 год. до 08:00 год.

З урахуванням того, що до підозрюваної застосовано запобіжний захід, що не пов`язаний з тримання під вартою, суд вважає за необхідне покласти на підозрювану наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема: прибувати за викликом до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим з приводу обставин вчинення інкримінованого злочину; здати на зберігання слідчому або прокурору свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Слідчий суддя наголошує, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись ст. 177-178, 181, 183-184, 193-194, 196-197, 205, 309, 372, 395 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчої відділення № 2 СВ Ізюмського РУП ГУ Національної поліції в Харківській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором - начальником Барвінківського відділу Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за матеріалами кримінального провадження № 0000150 від 11 лютого 2026 року задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, заборонивши в період часу з 20:00 год. до 08:00 год. залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 місяці до 12 квітня 2026 року.

Покласти на підозрювану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим з приводу обставин вчинення інкримінованого злочину;

- здати на зберігання слідчому або прокурору свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 16 лютого 2026 року о 09 год 10 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1