№ 207/128/26
№ 1-кп/207/198/26
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року Південний районний суд міста Кам`янського Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 розглянувши у порядку спрощеного провадження кримінальне провадження №0000001 від 01.01.2026 року відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, має професійно-технічну освіту, розлучений, не працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно із судовим наказом Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07.09.2022, зобов`язаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Однак, ОСОБА_2 , якому відомо про обов`язковість виконання зазначеного рішення суду та про свій обов`язок, як батька дитини, визначений нормами ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного Кодексу України, якими передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними віку повноліття, допустив таким чином заборгованість зі сплати аліментів, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Так, ОСОБА_2 , будучи обізнаним про необхідність сплати аліментів на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , всупереч вимогам ст.ст. 18,27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України та ст.ст. 8,11 Закону України «Про охорону дитинства», маючи умисел на злісне ухилення від сплати встановлених рішення суду коштів на утримання неповнолітньої доньки, починаючи від травня 2024 року жодних дій спрямованих на виконання рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська не вжив, заходів до пошуку роботи та офіційного працевлаштування не здійснював, доходи від тимчасових заробітків не декларував, про суми заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв, в повному обсязі гроші на утримання дитини (аліменти) не сплачував, участі у вихованні доньки не приймав, будь-якої іншої допомоги своїй дитині не надавав.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Південного відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини за період з 01.05.2024 по 12.01.2026 у розмірі 110 810, 66 грн.

Отже, ОСОБА_2 в період з 01.05.2024 по 12.01.2026 злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складає суму виплат відповідних платежів, у розмірі 110 810, 66 грн.

Таким чином, ОСОБА_2 , органом досудового розслідування обвинувачується у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

Відповідно до положень ч.2 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 є кримінальним проступком.

Частинами 2 та 3 ст.381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Відповідно до ч.2 ст.382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

В обвинувальному акті прокурором викладено клопотання про розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту додано письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_2 , яка складена за участі захисника ОСОБА_5 , в якій обвинувачений беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст.164 КК України, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами; ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно із ч. 2 ст. 302 КПК України та надає згоду на розгляд обвинувального акта відносно нього у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Також до обвинувального акту додано заяву потерпілої ОСОБА_4 щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт слід розглянути в порядку, визначеному ч.2 ст.381 КПК України без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутністю учасників судового провадження.

Вивчивши обвинувальний акт та дослідивши додані до обвинувального акту матеріали досудового розслідування, суд доходить до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку повністю доведена, а його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Відповідно до положень ст. 50 КК України, до особи, визнаної винною за вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення застосовується покарання, яке є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_2 відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим проступку, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують його покарання, які наведені вище. Суд вважає, що обвинуваченому має бути призначене покарання в межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 164 КК України, а саме: у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України, тобто з випробуванням, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Крім того, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_2 обов`язки передбачені п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 381-382, 394 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити йому покарання у виді 01 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням строком на 01 (один) рік.

На підставі п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_2 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1