Провадження № 1-кп/643/94/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2025 м. Харків

Салтівський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001305 від 12.06.2021, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красний Луч Луганської області, громадянина України, який не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України

ВСТАНОВИВ

Прокурором 30.10.2025 подане письмове клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 (обвинувачений), на строк 60 діб.

В обґрунтування клопотання про продовження ОСОБА_4 дії запобіжного заходу зазначено, що він обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, санкція за який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. Існує ризик того, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу буде переховуватись з метою уникнення покарання. Обвинувачений не одружений, офіційно не працює, у нього відсутні стабільні соціальні зв`язки, які утримують його від спроби втечі. Крім того, існує ризик незаконно впливу обвинуваченого на свідків з метою зміни їх показань.

У судовому засіданні 30.10.2025 прокурор підтримав клопотання та викладені в ньому доводи. Заперечував проти клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 заперечували проти клопотання прокурора. Просили змінити запобіжний захід на більш м`який або визначити розмір застави.

Вирішуючи заявлені стороною обвинувачення та стороною захисту клопотання щодо запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого, суд керується таким.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у скоєнні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки, а також до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні двох злочинів, один з яких є тяжким насильницьким злочином, внаслідок якого настала смерть потерпілого та за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, є учасником бойових дій.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 убачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Враховуючи дані про особи обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винними, інші обставини кримінального провадження, суд вважає доведеним наявність ризиків, зазначених прокурором, у тому числі ризику переховування обвинуваченого від суду через усвідомлення імовірності визнання вини обвинуваченого за висунутим йому обвинуваченням та тиску тягаря можливого відбування покарання, та відхиляє доводи захисника щодо відсутності ризиків.

У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ураховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується в тому числі у вчиненні тяжкого насильницького злочину, внаслідок якого настала смерть людини, а також дані про його особу, суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи.

З урахуванням наведеного суд не може визнати обґрунтованими доводи сторони захисту відносно того, що тривалість перебування обвинуваченого під вартою на даній стадії судового провадження сама по собі є достатньою підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора.

Суд також враховує, що ухвала суду про продовження тримання ОСОБА_4 під вартою залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 21.05.2025. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Ураховуючи наведене та дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винними, інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на цій стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний запобігти вказаним ризикам.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на строк до 24:00 год. 26.12.2025 включно.

Відповідно, суд не може визнати обґрунтованими доводи сторони захисту щодо наявності підстав для зміни запобіжного заходу, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченим вищезазначених дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

З наведених вище підстав суд відмовляє в клопотанні сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Вирішуючи клопотання сторони захисту про визначення розміру застави, суд керується таким.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного насильницького злочину, внаслідок якого настала смерть потерпілого.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для визначення застави, оскільки на даній стадії судового провадження застава не здатна запобігти ризикам вчинення обвинуваченим вказаних вище дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ст. 205 КПК України ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Одночасно суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_4 , що він має право оскаржити дану ухвалу в апеляційному порядку.

Керуючись ст. 34, 183, 331, 369-372 КПК України

УХВАЛИВ

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , на більш м`який запобіжний захід або визначення розміру застави відмовити.

Клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , на строк до 24:00 годин 26 грудня 2025 року включно.

Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для ОСОБА_4 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали в цій частині можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено в приміщенні Салтівського районного суду міста Харкова 30.10.2025 о 16-50 год.

Суддя ОСОБА_1