ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/1485/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/2148/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 28, ч.1 ст. 111-2 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25.09.2025 року про продовження ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000265 від 16.02.2024 за частиною 3 статті 28 частиною 1 статті 111-2 КК України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.09.2025 року клопотання прокурора задоволено та продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) діб, тобто до 23.11.2025 року включно, без застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду змінити та змінити застосований до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, або визначити обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розмір застави. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник вказує, що сторона обвинувачення обгрунтовує необхідність продовження строку тримання під вартою матеріалами, які не є доказами, зокрема протоколами допитів свідків. При цьому, навіть вказані протоколи допитів до матеріалів клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, не долучені. Захисник вказує, що повідомлення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про підозру є необгрунтованим, оскільки містить припущення щодо мотиву нібито вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення та посилання на докази, які не досліджувалися судом.

Обвинувачений ОСОБА_10 одружений, має родину, є фізичною особою-підприємцем, а обвинувачений ОСОБА_8 має місце офіційного працевлаштування, обвинувачені раніше не були судимі, про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень їм не повідомлялося, матеріальна шкода в даному кримінальному провадженні, відсутня. Захисник посилається на те, що ризик, передбачений пунктом 2 частини 1 статті 177 КПК України відсутній, оскільки органом досудового розслідування вже зібрані необхідні докази.

На момент звернення прокурора із клопотання про продовження строку тримання під варто обвинувачених, кваліфікація діяння була змінена з частини 2 статті 111 на частину 1 статті 111-2 КК України, що свідчить про те, що суспільна небезпечність діяння, у нібито вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зменшилася.

Крім того, за весь час кримінального провадження жоден із свідків не заявляв про тиск на них з боку обвинувачених. Частина ризиків відпала у зв`язку із закінченням досудового розслідування, а нові ризики сторона обвинувачення не зазначає. Вказує, що жоден об`єкт матеріального світу не передавався ОСОБА_11 .

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення захисника обвинувачених, який просив задовольнити апеляційні вимоги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не встановила, виходячи з наступного.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого їм злочину та покарання, яке може загрожувати обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, та дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, не зменшилися, продовжують існувати, у зв`язку із чим, застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Судом першої інстанції зазначено, що не є обґрунтованим посилання прокурора на ризик приховування, знищення чи спотворення обвинуваченими доказів схем, креслень, службової документації АТ «Укренергомашини», електронних пристроїв чи магнітних носіїв інформації, які обвинувачені використовували під час вчинення злочинів, оскільки зазначені вище схеми, креслення, службова документація, інформація, що міститься на електронних пристроях і магнітних носіях і має доказове значення у цій справі, були вилучені чи скопійовані органом досудового розслідування і перебувають у розпорядженні сторони обвинувачення.

Зі змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається, що свідки у судовому засіданні ще не були допитані, допитано лише обвинувачених та досліджено письмові докази.

Крім цього, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 поставлено за провину систематичне вчинення під час збройної агресії Російської Федерації проти України сприяння державі-агресору впродовж тривалого часу, що підвищує ризик продовження кримінально-протиправної діяльності та в умовах воєнного стану становить істотну загрозу інтересам держави й суспільства.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, можуть вдатися до відповідних дій. Крім того, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи зміст пред`явленого обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 28 частини 1 статті 111-2 КК України, спрямованого проти основ національної безпеки України під час воєнного стану, а саме: вчинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів представнику держави-агресора, вчинених організованою групою, що є особливо тяжким злочином, суд апеляційної інстанції підстав для застосування до ОСОБА_12 та ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не встановив. При цьому, посилання захисника на наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, місця проживання, роботи, не є достатніми для висновку про можливість запобігання встановлених ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Судом першої інстанції встановлено, що за результатами НСРД, протоколи яких досліджено під час судового розгляду, одержано відомості: у ході зняття інформації з електронних комунікаційних мереж щодо спілкування ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 з приводу надання останньому на його прохання одержаних на АТ «Українські енергетичні машини» креслень цього підприємства.

Під час аудіоконтролю особи щодо проведення ОСОБА_7 спільних аудіоконференцій за участю його, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 з розмовами про переліки схем і креслень, передати які громадянин РФ просив ОСОБА_7 , і консультування ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ОСОБА_11 на предмет особливостей використання цих схем і креслень.

Висновок спеціаліста від 09.04.2024 року містить дані щодо номенклатури деталей (виробів), зображених на кресленнях, скопійованих ОСОБА_7 та переданих ОСОБА_11 , а також шкоди, завданої державі Україна відповідними діями.

У протоколах обшуків та оглядів задокументовано виявлення за місцем проживання ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 низки креслень АТ «Українські енергетичні машини», а в особистих ґаджетах обвинувачених електронних копій креслень цього ж підприємства й інформації про листування у месенджерах ОСОБА_7 з ОСОБА_9 і ОСОБА_8 та ОСОБА_7 із ОСОБА_11 , з приводу передання відповідних матеріалів.

У висновках судових фоноскопічних експертиз ідентифіковано голоси обвинувачених на одержаних у результаті НСРД аудіозаписах.

При цьому, судом першої інстанції обгрунтовано зазначено, що оцінка цих доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності у їх взаємозв`язку для висновку про доведеність або недоведеність обвинувачення, на даній стадії процесу є передчасною. Колегія суддів зазначає, що на даній стадії провадження апеляційний суд, переглядаючи ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою в порядку статті 422-1 КПК України, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення. Суд апеляційної інстанції при перевірці ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не досліджує докази, які має досліджувати суд першої інстанції під час здійснення судового провадження, не надає наперед оцінки зібраним доказам, у зв`язку із чим доводи захисника про необгрунтованість підозри, відсутність предмета кримінального правопорушення, є передчасними та мають бути перевірені саме судом першої інстанції в сукупності з іншими доказами під час судового провадження. Суд апеляційної інстанції в межах процедури перегляду ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в порядку статті 422-1 КПК України, не досліджує докази, що є предметом дослідження суду першої інстанції, та не надає їм оцінку.

Щодо вимоги захисника обвинувачених про визначення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розміру застави, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 -114-1, 258 - 258-5, 260, 261, 437 - 442 КК України. З огляду на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 28 частиною 1 статті 111-2 КК України, під час воєнного стану, в умовах збройної агресії рф проти України, висновки суду щодо не визначення розміру застави в даному випадку, є цілком законними та обґрунтованими, підстав для визначення обвинуваченим такого альтернативного запобіжного заходу судом апеляційної інстанції, не встановлено. З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для визначення обвинуваченим розміру застави чи застосування до них іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25.09.2025 року про продовження ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: