1Справа № 335/9750/25 1-кп/335/913/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-Б, кримінальне провадження, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001557 від 30.07.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Катеринівки, Лозівського району Харківської області, який є громадянином України, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, обіймає посаду т.в.о. контролера ІІ категорії СЗДС РСВ Управління служби безпеки України в Запорізькій області, звання «майстер-сержант», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

30 липня 2024 року, приблизно о 18 год. 20 хв., ОСОБА_5 , діючи зі злочинною недбалістю, в порушення вимог п.п. 18.4, 12.4, 12.9. б) Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом «Audi A4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по лівій смузі проїзної частини пр. Соборного у м. Запоріжжі, з боку вул. Дмитра Апухтіна (Гагаріна) в напрямку майдану Героїв (площі Фестивальної), зі швидкістю не менше 69,84 км/год, що перевищує дозволену швидкість руху в населених пунктах, в районі будинку 129 по пр. Соборному, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити, що перед нерегульованим пішохідним переходом почав знижувати швидкість водій іншого транспортного засобу, що рухався по сусідній смузі, та маючи при цьому технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 , шляхом зменшення швидкості та зупинки керованого ним транспортного засобу перед пішохідним переходом, відповідних заходів не вжив та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході, позначеному дорожньою розміткою 1.14.2 «зебра» та дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2, справа наліво по ходу руху автомобіля, внаслідок чого пішоходу ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження, від яких 15.08.2024 настала його смерть.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, надавши суду наступні пояснення по суті пред`явленого обвинувачення.

Так, 30.07.2024, приблизно о 18 год. 20 хв., він рухався на транспортному засобі «Audi A4», по пр. Соборному, з вул. Гагаріна в сторону площі Фестивальної, у крайній лівій смузі для руху. У крайній правій смузі рух здійснював муніципальний транспорт, а в середній смузі рухався автомобіль Fiat. Під`їжджаючи до пішохідного переходу, він помітив, що автомобіль Fiat зупинився, і помітив пішохода, але свій транспортний засіб він не зупинив, та продовжив рух, оскільки сподівався, що встигне проїхати. Між тим, проїхати пішохідний перехід він не встиг, і передньою центральною частиною свого транспортного засобу він збив пішохода ОСОБА_7 . Після дорожньо-транспортної пригоди він одразу зупинився, викликав швидку та поліцію. По приїзду швидкої, він допоміг медичним працівникам покласти потерпілого у машину швидкої допомоги, після чого став чекати приїзду поліції. Одразу після ДТП потерпілий був не притомним, але у машині швидкої допомоги він прийшов до тями. Наступного дня він приїжджав до медичного закладу, де проходив лікування потерпілий, але останній перебував у реанімації і він з ним не зміг зустрітися, а через декілька днів у лікарні він вже зустрівся із донькою ОСОБА_7 ОСОБА_8 , якій добровільно запропонував надати допомогу для відшкодування моральної шкоди. В подальшому, від ОСОБА_9 він дізнався, що її батько помер.

Із ОСОБА_9 вони домовилися, що він добровільно відшкодує їй моральну шкоду, в сумі 480 000 грн. Спочатку, на відшкодування моральної шкоди, він передав потерпілій 12 200 грн., потім 5 000 доларів США, одним платежем, а іншу частину коштів він зобов`язався відшкодувати періодичними платежами щомісячно, і цей свій обов`язок він виконує належним чином та добровільно, вже протягом року. На сьогодні залишилася не відшкодованою незначна частина.

Також зазначив, що він дуже шкодує про те, що сталося, повністю розуміє що внаслідок його дій померла людина, але він цього не хотів, він виявляє щирі співчуття потерпілій та просив у неї пробачення. У самого померлого, за його життя, він не зміг попросити пробачення, оскільки, за словами ОСОБА_9 , він був спочатку у важкому стані, а потім помер.

Потерпіла у судове засідання не з`явилася, її інтереси під час судового розгляду кримінального провадження представляв адвокат ОСОБА_4 . Цивільний позов потерпілою ні на стадії досудового розслідування, ні на стадії судового розгляду не подавався. У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтвердив домовленість обвинуваченого та потерпілої про відшкодування моральної шкоди, і зазначив, що, за повідомленням потерпілої, з якою він має постійний зв`язок, свій обов`язок ОСОБА_5 виконує належним чином.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження не оспорювали всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням даних про особу обвинуваченого, процесуальних документів, необхідних для ухвалення вироку. При цьому, судом було роз`яснено учасникам кримінального провадження про позбавлення їх права на оскарження даних обставин в апеляційному порядку.

Під час допиту обвинувачений підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті з приводу обставин вчинення ним кримінального правопорушення. Показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Зважаючи на те, що обвинувачений підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини і беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, покази обвинуваченого суд вважає такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, які встановлені в судовому розгляді.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому діяння та кваліфікує дії останнього за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди, крім обставин, визначених ст. 65 КК України, мають враховувати не тільки наслідки, що настали внаслідок кримінального правопорушення, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб.

Таким чином, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів. При цьому, суд враховує, що зазначений злочин вчинено ОСОБА_5 з необережності, внаслідок протиправної недбалості.

Суд також враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, одружений, має двох малолітніх синів, ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є дітьми з інвалідністю та потребують тривалої реабілітації, згідно індивідуальної програми, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, є студентом заочної форми навчання факультету психолого-педагогічної освіти та мистецтв Бердянського державного педагогічного університету, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

ОСОБА_5 є учасником бойових дій, вказаний статус йому присвоєно за те, що він у період з 12 грудня 2017 року по 20 квітня 2018 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей.

Крім того, ОСОБА_5 є діючим військовослужбовцем, проходить військову службу в Управлінні служби безпеки України в Запорізькій області з 26 лютого 2019 року по теперішній час. За місцем проходження військової служби, згідно службової характеристики, ОСОБА_5 характеризується позитивно, за досягнуті результати в оперативно-службовій діяльності, професіоналізм, ініціативу та наполегливість під час роботи, неодноразово нагороджувався подяками, а за вагомий внесок у забезпечення стабільної ситуації в місті Запоріжжі, зміцнення національної безпеки, досягнуті результати в оперативно-службовій діяльності по відсічі збройній агресії РФ, проявлені при цьому високий професіоналізм, ініціативу та наполегливість нагороджений грамотою Запорізької міської ради. На теперішній час ОСОБА_5 задіяний у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, про що у своєму листі зазначив начальник Управління СБУ в Запорізькій області.

Крім того, суд враховує поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 після вчинення кримінального правопорушення, який одразу після дорожньо-транспортної пригоди зупинився, викликав швидку та поліцію. У період перебування потерпілого у лікарні після отриманих травм, навідувався до нього, тримав зв`язок із його донькою, потерпілою у даному кримінальному провадженні. Добровільно домовився із потерпілою ОСОБА_10 про відшкодування їй завданої моральної шкоди, що підтвердив у судовому засіданні її уповноважений представник адвокат ОСОБА_4 .

Згідно наданих суду документів та пояснень обвинуваченого і представника потерпілої, 08.08.2024 ОСОБА_5 передав ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 12 200 грн., а 21.11.2024 5 000 доларів США. Крім того, згідно письмової домовленості між обвинуваченим та потерпілою, іншу частину завданої моральної шкоди в сумі 271 500 грн., ОСОБА_5 зобов`язався виплачувати частинами, щомісячно по 20 000 грн., починаючи з грудня 2024 року до повного погашення.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд визнає добровільне відшкодування моральної шкоди потерпілій після вчиненого кримінального правопорушення, і задовго до направлення кримінального провадження до суду, визнання обвинуваченим вини, сприяння у встановленні об`єктивної істини у справі, а також його щире каяття у вчиненому, про що свідчить поведінка обвинуваченого після злочину, який одразу викликав швидку допомогу, під час проходження лікування потерпілим, цікавився його здоров`ям та потребами, а також його поведінка у судовому засіданні, яка безсумнівно свідчить про те, що обвинувачений шкодує про вчинене та про наслідки, які настали внаслідок його дій.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. При цьому, призначене покарання не має на меті завдати фізичних страждань та принизити людську гідність.

У судовому засіданні, під час судових дебатів, прокурор просив про призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі, представник потерпілої просив призначити покарання, або із звільненням від відбування покарання з випробуванням або у виді службового обмеження, не позбавляючи обвинуваченого волі, сторона захисту просила застосувати положення ст. 69 та ст. 58 КК України, і призначити покарання у виді службового обмеження військовослужбовця.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Таким чином, нормами ст. 69 КК України, положення якої покликані гуманізувати закон про кримінальну відповідальність передбачено призначення покарання «нижче нижчого». Проте, застосування даної норми може відбуватись лише за наявності певних обставин, а саме наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

У справі № 629/2739/18 від 03.02.2021 ККС ВС зазначив, що положення ч. 1 ст. 69 КК України надають повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд приймає до уваги сукупність вище перелічених обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування моральної шкоди потерпілій.

Також, на думку суду ОСОБА_5 не є особою, яка здатна до системного скоєння правопорушень, що вбачається із встановлених обставин справи. Він вперше вчинив кримінальне правопорушення, вибачився перед потерпілою, відшкодував спричинену моральну шкоду добровільно, і потерпіла будь-яких претензій до нього не має, а навпаки її представник у судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання, яке не пов`язане із позбавлення його волі.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість призначення покарання за вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, нижче від найнижчої межі вказаної санкції статті у виді позбавлення волі на строк два роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 58 КК України, покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк. Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Оскільки ОСОБА_5 є військовослужбовцем, проходить військову службу в системі СБУ, враховуючи думку потерпілої у кримінальному провадженні, яка була висловлена через її представника, відомості про особу винного та про його поведінку, його бажання продовжити військову службу, звернення начальника УСБУ в Запорізькій області, згідно якого набутий життєвий та професійний досвід майстер-сержанта ОСОБА_5 ефективно використовується та потрібен у службовій діяльності Управління за напрямком забезпечення оборони України, захисту безпеки населення, інтересів держави та відсічі збройної агресії російської федерації проти України, суд дійшов висновку про можливість замість позбавлення волі на строк два роки призначити ОСОБА_5 службове обмеження на той самий строк з відрахуванням у дохід держави, з урахуванням перебування на утриманні обвинуваченого двох малолітніх дітей з інвалідністю, 15 відсотків з його грошового забезпечення.

Визначене таким чином остаточне покарання у виді службового обмеження не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним) і пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

При цьому, суд вважає, що з огляду на продовження воєнного стану в Україні, високої необхідності держави у досвідчених військовослужбовцях, саме таке покарання надасть можливість обвинуваченому продовжувати проходити військову службу, зможе принести більшу суспільну користь.

На думку суду, у даному випадку з урахуванням принципу індивідуалізації, саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави.

Відповідно до ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що в ході досудового розслідування були проведені експертизи:

- судова інженерно-транспортна експертиза за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортних засобів», висновок № СЕ-19/108-24/14718-ІТ від 21.08.2024, і згідно довідки, її вартість становить 4 543 гривні 68 копійок;

- комплексна судова фототехнічна експертиза за експертною спеціальністю «Дослідження фотозображень та технічних засобів їх виготовлення» та інженерно-транспортна експертиза за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод», висновок №КСЕ-19/108-25/12625 від 05.09.2025, і згідно довідки, її вартість становить 10 696 гривень 80 копійок.

Загальна сума витрат, пов`язаних із залученням експертів у кримінальному провадженні, складає 15 240 гривень 48 копійок.

Враховуючи, що по даному кримінальному провадженню в ході досудового розслідування було проведено експертизи, висновки яких покладені в основу обвинувачення, і органом досудового розслідування документально підтверджені процесуальні витрати на проведення експертиз на загальну суму 15 240 грн. 48 коп., суд вважає за необхідне стягнути вказані витрати із обвинуваченого ОСОБА_5 на користь державного бюджету України

Крім того, як встановлено судом, у ході досудового розслідування даного кримінального провадження слідчим суддею було застосовано заходи забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на майно.

Частиною 4 ст. 174 КК України передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Згідно з ухвалою слідчого судді Ленінського (Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2024 року, накладено арешт на транспортний засіб «Audi А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , з позбавленням його власника права користування, розпорядження та володіння вказаним майном.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2025, за клопотанням адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 , скасовано арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Дніпровського (Ленінського) районного суду м. Запоріжжя від 31.07.2024, на автомобіль «Audi А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , в частині заборони користування вказаним автомобілем.

Таким чином, на даний час діє арешт в частині заборони ОСОБА_5 розпоряджатися та володіти арештованим майном.

Суд вважає, що арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського (Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2024 року, підлягає скасуванню в повному обсязі, відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України, оскільки у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна (речових доказів) відпала потреба.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Цивільні позови у даному кримінальному провадженні не заявлені.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання за цією статтею із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України, замість позбавлення волі строком на 2 роки, призначити військовослужбовцю ОСОБА_5 покарання у виді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 15 (п`ятнадцять) відсотків із суми грошового забезпечення засудженого.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати на проведення експертиз у загальному розмірі 15 240 (п`ятнадцять тисяч двісті сорок) гривень 48 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського (Ленінського) районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2024 року, на транспортний засіб «Audi А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , у виді позбавлення його власника права розпорядження та володіння вказаним майном.

Речові докази:

-транспортний засіб «Audi А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 залишити йому за належністю.

-DVD диск з відеозаписом обставин дорожньо-транспортної пригоди, з камер зовнішнього спостереження, що розміщені в районі місця ДТП, який долучений до матеріалів кримінального провадження, - залишити в них.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі п. 15 ст. 615 КПК України судом у судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Повний текст вироку після його проголошення вручається учасникам кримінального провадження, які присутні у судовому засіданні, та не пізніше наступного дня надсилається учаснику судового провадження, який в судове засідання на проголошення вироку не прибув.

Суддя ОСОБА_1