Справа № 201/526/26
Провадження № 1-кс/201/135/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі слідчого судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі Соборного районного суду міста Дніпра клопотання слідчого 3 відділення слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сіверськодонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні прокурором відділу Луганської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000233 від 25.04.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1 та ч. 1 ст. 111-2 КК України,

У судовому засіданні брали участь:

слідчий ОСОБА_3 ,

власник майна ОСОБА_5

УСТАНОВИВ:

До Соборного районного суду міста Дніпра надійшло вказане клопотання.

В обґрунтування поданого клопотання слідчим зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що 24 лютого 2022 року о 05 годині президент РФ оголосив про рішення розпочати «військову операцію» в Україні. Того ж дня, близько 05 год. 10 хв. збройними силами РФ, що діяли за наказом керівництва РФ та збройних сил РФ, здійснено запуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах, складах, підрозділах Збройних Сил України та інших військових формувань. Після чого, тоді ж, війська РФ вторглися на територію суверенної держави України.

У зв`язку з чим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який продовжено і діє на даний час.

У подальшому, 24.02.2022 військовослужбовці збройних сил РФ, шляхом збройної агресії, спільно з представниками так званої «ЛНР», які є частиною окупаційної адміністрації РФ, вдерлися на територію України та здійснили тимчасову окупацію Луганської області, зокрема територіальних громад Луганського та інших районів Луганської області разом із державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами суверенної держави України. Після чого, наприкінці лютого початку березня 2022 державою-агресором РФ функціонально відповідальними за управління тимчасово окупованою (захопленою) територію створено підконтрольні РФ самопроголошені окупаційні адміністрації та органи, які узурпували виконання владних, адміністративних повноважень та розпочали виконувати властиві органам державної влади та органам місцевого самоврядування функції.

Узурпувавши владні повноваження на тимчасово окупованій території Луганської області, представники окупаційної адміністрації стали формувати вертикаль влади, вживати безліч військових, соціальних, економічних, правових, бюрократичних та адміністративних заходів для того, щоб стерти українську ідентичність місцевих жителів, у тому числі проводити примусову паспортизацію, перереєстрацію українських підприємств та майна юридичних та фізичних осіб за російським законодавством.

3 метою забезпечення адміністрування податків та зборів окупаційна адміністрація анонсувала перереєстрацію українських підприємств на тимчасово окупованій території за російським законодавством.

Згідно з п.2 ст.13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. № 1207-VІІ (далі - Закон) здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, та провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем доживання) яких є тимчасово окупована російською федерацією територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України.

17.04.2022 співзасновники ООО «АГРО ДАР 2010» (мовою оригіналу), а саме громадяни України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи відповідного до законодавства держави-агресора - рф, здійснили перереєстрацію вище вказаного суб`єкта господарювання відповідно до вказаних норм.

Так, вище вказані особи вчинили реєстраційні дії відносно ООО «АГРО ДАР 2010» (мовою оригіналу), а саме внесли відомості про основний вид діяльності підприємства - «Выращивание зерновых (кроме риса), зернобобовых культур и семян масличных культур» (мовою оригіналу).

Крім того, з травня 2022 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , на виконання спільного злочинного умислу, спрямованого на провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, останні почали активно співпрацювати з незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території Луганської області, а саме з т.зв. «міністерством торгівлі та промисловості лнр» та долучились до реалізації т.зв. «государственной целой программы «Развитие промышленого лнр на 2022 2024 года» (мовою оригіналу), прийнятої т.зв. «урядом лнр».

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , будучи співзасновника та діючи від імені ООО «АГРО ДАР 2010» (мовою оригіналу), використовуючи фінансову допомогу, отриману в рамках т.зв. «государственной целой программы «Развитие промышленого лнр на 2022 2024 года» від т.зв. «міністерства торгівлі та промисловості лнр», здійснювали вирощування зернових культур та їх передачу і продаж зернотрейдерам на тимчасово окупованій території Луганської області.

Таким чином в даному випадку підставою для накладення арешту на майно, яке вилучене 14.01.2026, є п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою забезпечення збереження речових доказів та п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою забезпечення спеціальної конфіскації грошових коштів, одержаних в наслідок вчинення злочину та які є доходом від його вчинення.

Незастосування в даному випадку арешту вказаних речових доказів призведе до їх втрати, оскільки згідно ч. 3 та ч. 6 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення майна особі, у якої воно було вилучено. При цьому, з урахуванням викладеного, є підстави вважати, що останній отримавши речові докази, які підтверджують його причетність, а також причетність інших осіб до скоєння вказаного кримінального правопорушення, з метою уникнення кримінальної відповідальності, приховає, знищить або іншим чином спотворить отримані речові докази.

У поданому клопотанні слідчим зазначено, що таким чином, враховуючи, що вищевказані грошові кошти є речовим доказом, тому накладення на них арешту являється обґрунтованим та запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, в тому числі пошкодженню, знищенню або втраті майна. Арешт майна є необхідним також задля забезпечення в подальшому дослідження обставин, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, з метою забезпечення збереження речових доказів та забезпечення спеціальної конфіскації а також запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, слідчий просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно, вилучене 14.01.2026 під час обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: аркуші паперу, за зовнішніми ознаками схожі на Долари США 10575 доларів та заборонити розпоряджатися та відчужувати вказане майно на час досудового розслідування та судового розгляду у даному кримінальному провадженні.

Слідчий у судовому засіданні подане клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав наведених у ньому.

Власник майна у судовому засіданні заперечував проти задоволення поданого клопотання про арешт майна, вважаючи його не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, у зв`язку із відсутністю підстав, визначених ч.2 ст.170 КПК України для накладення арешту майно.

Заслухавши думку слідчого, власника майна, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вважаю, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що слідчим відділом 3 управління (з дислокацією у м. Сіверськодонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за №0000233 від 25.04.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1 та ч. 1 ст. 111-2 КК України.

14.01.2026 на підставі ухвали слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, будинок 18-Б, квартира Б118 було проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 10575 доларів США.

Відповідно до протоколу огляду від 15.01.2026 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000233 від 25.04.2025, проведено огляд додатку №6 до протоколу обшуку від 14.01.2026, а саме паперового конверту коричневого кольору, з биркою та пояснювальними записами, в якому знаходяться речі вилучені 14.01.2026 в ході проведення обшуку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого 3 відділення слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сіверськодонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 від 15.01.2026 аркуші паперу, за зовнішніми ознаками схожі на долари США 10575 доларів визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000233 від 25.04.2025.

Слідчий просить накласти арешт на зазначене у клопотанні майно з метою збереження речових доказів.

Вирішуючи питання про накладення арешту на вилучене майно, слідчий суддя керується таким.

Відповідно до ст.131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинен вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1)збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно зі статтею 98 КПК України, речові докази - це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень слідчого судді.

Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений лише оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

При цьому арешт майна має на меті забезпечити докази у кримінальному провадженні, оскільки вилучені предмети підпадають під ознаки ст. 98 КПК України, тобто мають ознаки речового доказу, і вони можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження, в рамках якого здійснюється досудове розслідування та є достатні підстави вважати, що вказані речі та документи можуть бути прихованим, пошкодженим, зіпсованим, знищеним, у зв`язку з чим клопотання слідчого в цій частині підлягає задоволенню.

Одночасно доводи власника майна не заслуговують на увагу та спростовуються наданими матеріалами клопотання, зважаючи на встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1 та ч. 1 ст. 111-2 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування, що містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно може містити відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження та може бути використане як доказ факту протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження.

Матеріали клопотання свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Разом з тим, відповідно до постанови слідчого 3 відділення слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сіверськодонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 від 15.01.2026 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000233 від 25.04.2025, визначено місце зберігання вилучених в ході проведення обшуку за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, будинок 18-Б, квартира Б118 речей, а відтак, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання в іншій частині.

Зважаючи на викладене, оскільки вказане у клопотанні майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, могло зберегти сліди злочину, а також може бути використане слідчим як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, і для запобігання його втрати або пошкодження є доцільним накласти на нього арешт.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 131, 170, 171 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого 3 відділення слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сіверськодонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні прокурором відділу Луганської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000233 від 25.04.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1 та ч. 1 ст. 111-2 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000233 від 25.04.2025 на тимчасово вилучене 14.01.2026 під час обшуку за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, будинок 18-Б, квартира Б118 майно, а саме на аркуші паперу, за зовнішніми ознаками схожі на долари США 10575 доларів.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений і оголошений о 12-50 годині 06.02.2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1