Справа №592/2112/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/63/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2025 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_6

прокурорів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченої - ОСОБА_9

захисника - ОСОБА_10

потерпілого - ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_11 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 липня 2021 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Суми, громадянку України, з середньою спеціальною освітою, заміжню, не працюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2

було визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 382 КК України та виправдано,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_11 .

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить скасувати виправдувальний вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 липня 2021 року відносно ОСОБА_9 , у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_9 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13 600 грн.

Також прокурор просить дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, дані, що характеризують особу обвинуваченої, пом`якшують та обтяжують її покарання, докази надані у підтвердження вини обвинуваченої та допитати обвинувачену і потерпілого.

В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_11 просить, за результатом апеляційного розгляду, скасувати вирок судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 липня 2021 року, як незаконний, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити останній покарання.

Просив задовольнити цивільний позов та стягнути з обвинуваченої ОСОБА_9 150 000 грн. заподіяної йому моральної шкоди.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 1 ст. 382 КК України та виправдано за недоведеністю наявності в її діях складу цього кримінального правопорушення.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор зазначає, що органами досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що упродовж 2016-2017 років, а саме 20 вересня 2016 року, 22 вересня 2016 року, 08 жовтня 2016 року, 18 жовтня 2016 року, 26 листопада 2016 року, 24 січня 2017 року, 26 січня 2017 року, 06 квітня 2017 року, 06 травня 2017 року, 16 травня 2017 року, 23 травня 2017 року, 08 червня 2017 року умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, не виконувала рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 червня 2016 року, яке набрало законної сили 02 серпня 2016 року, шляхом систематичного перешкоджання ОСОБА_11 у спілкуванні з малолітньою дитиною - донькою ОСОБА_12 у визначений судом час.

Дослідивши в судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази на підтвердження вини ОСОБА_9 , суд дійшов необґрунтованого висновку про недоведеність вини особи у вчиненні злочину та, фактично, під час судового провадження, прийняв сторону захисту, порушивши загальні засади об`єктивного та неупередженого розгляду кримінального провадження при цьому частину досліджених доказів визнав недопустимими або трактував на користь обвинуваченої.

Прокурор зазначає, що у своєму рішенні суд першої інстанції поставив під сумнів наявність у ОСОБА_9 можливості виконання рішення суду, зазначивши про те, що графіки роботи та табелі обліку робочого часу були орієнтовними для оплати праці за виконану роботу, однак не врахував, що відповідно до п.1.4 наказу Державного комітету статистики України №489 від 05 грудня 2008 року, затверджено та введено в дію з 1 січня 2009 року типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій, у тому числі № П-5 «Табель обліку використання робочого часу», що свідчить про офіційність такого документу, а за внесення недостовірних відомостей до нього, передбачена кримінальна відповідальність. За порушення законодавства про працю ФОП « ОСОБА_13 » за період роботи ОСОБА_9 , будь-якими контролюючими органами до відповідальності не притягувалась, а тому твердження суду першої інстанції про неможливість ОСОБА_9 виконати рішення суду, є безпідставними.

Крім того, судом першої інстанції, в порушення вимог КПК України, визнано недопустимим доказом CD-R диск з відеозаписами датованими 22 вересня 2016 року, 08 жовтня 2016 року, 11 жовтня 2016 року, 26 листопада 2016 року, який у даному кримінальному провадженні визнано речовим доказом, з тих підстав, що потерпілий проводив зйомку без згоди обвинуваченої ОСОБА_9 , а сама дія, на думку суду, проведена у спосіб не передбачений КПК України. Однак такі висновки суду не ґрунтуються на вимогах ч. 1 ст. 269 КПК України, а сам потерпілий не позбавлений можливості, як сторона обвинувачення, збирати докази у відповідності до закону та подавати їх для приєднання до матеріалів кримінального провадження, при цьому, потерпілий у відкритій формі здійснював фіксацію протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_9 , яка продовжувала вчиняти нетяжкий злочин. При цьому, однією з обставин визнання судом вказаного доказу недопустимим було те, що відеозаписи не містили відображення дати та часу проведення відео зйомки потерпілим, однак такі висновки суду є необгрунтованими, оскільки такі реквізити не є обов`язковими під час відео зйомки і у кожному технічному пристрої налаштовуються окремо та є його опціональною функцією.

Крім того, як зазначає прокурор, висновки суду про те, що з`єднання абонентського номеру НОМЕР_1 , яким користувалася ОСОБА_9 підтверджує лише з`єднання і місцезнаходження терміналу на час з`єднання, а не підтверджує невиконання судового рішення, яким зобов`язано обвинувачену не чинити перешкод у спілкуванні потерпілого ОСОБА_11 з його малолітньою дитиною, є помилковими, оскільки стороною обвинувачення вказаний доказ надавався як підтвердження того що, незважаючи на можливість у ОСОБА_9 виконати рішення суду, остання перебувала поза межами м. Суми, що, у сукупності з іншими доказами, і підтверджує факт вчинення останньою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Вимоги поданої апеляційної скарги потерпілий ОСОБА_11 обґрунтовує тим, що суддя фактично самоусунулася від постановлення обвинувального вироку, з метою захисту своїх попередніх, неправосудних судових рішень, в яких застосовані неправомірні норми, які спрямовані на погіршення його Конституційно захищеного права на виховання та особистого, прямого контакту та спілкування з малолітньою донькою, які на даний час перебувають на розгляді в ЄСПЛ, про, що було повідомлено суддю під час розгляду справи, у зв`язку з чим ним був заявлений головуючому судді відвід, у задоволенні якого, ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 березня 2020 року було відмовлено.

Апелянт зазначає, що фактично рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 червня 2016 року, яке набрало законної сили 02 серпня 2016 року, ОСОБА_9 було зобов`язано не чинити йому перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною - донькою ОСОБА_12 . Цим же рішенням йому було визначено час для спілкування з дитиною - кожного вівторка та четверга з 16 до 20 год. та кожної суботи з 10 до 20 год. в присутності матері дитини за умови, що дитина в той день не хворіє, у разі відсутності дитини за її місцем реєстрації замінити побачення телефонною розмовою протягом півгодини або відео зв`язком за допомогою «Skype». З даним рішенням ОСОБА_9 погодилася та не оскаржувала.

Апелянт вказує, що ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ) зобов`язалася не чинити йому перешкод у спілкуванні з донькою, вона була попереджена про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду, а тому, за таких обставин, остання, з прямим умислом, як особа, якій необхідно виконувати судове рішення та взяті особисті зобов`язання, усвідомлюючи характер своїх зобов`язань, не виконала рішення суду, за наявності реальних можливостей його виконати. За період часу 2016 - 2017 років ОСОБА_9 вчинила 97 фактів умисного невиконання рішення суду і дані обставини були досліджені суддею у справі при вирішенні цивільного позову і прийнятті рішення від 03 серпня 2017 року.

Апелянт посилається на те, що судовим рішенням повністю знівельовані його зусилля, спрямовані на фіксування вчинення злочинів обвинуваченою, а також не надана належна оцінка діям останньої на умисне переховування дитини в дні, визначені судовим рішенням для проведення побачень. Також, знехтуваний факт того, що обвинувачена мала реальну змогу виконати рішення суду та провести побачення.

Апелянт вказує, що питання умисного невиконання рішення суду і реальна можливість його виконання, розглянуто, з наданням відповідної правової оцінки ЄСПЛ, а відмова вирішувати питання цивільного позову, взагалі ставить під сумнів об`єктивність та неупередженість розгляду справи у суді першої інстанції.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Від захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_17 надійшли заперечення, в яких останні посилаються на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора, захисники зазначають, що судом вірно визнано докази обвинувачення щодо їх неналежності та недопустимості, з наданням, при цьому, належної правової оцінки, що знайшло своє відображення в оскаржуваному рішенні.

Щодо доводів апеляційної скарги потерпілого, то захисники вказують на те, що його посилання з приводу того, що суддя фактично самоусунулася від постановлення обвинувального вироку, з метою захисту своїх попередніх неправосудних судових рішень, не відповідає дійсності, і за цих же обставин потерпілому було обґрунтовано відмовлено у задоволенні його клопотання про відвід судді ОСОБА_1 ..

Також, захисники вказують про те, що при розгляді даної справи суд встановив, що потерпілий, прибуваючи у визначені рішенням суду дні, неодноразово - 87 раз, звертався до служби 102 з приводу перешкод у спілкуванні з дочкою, а тому, його посилання на те, що за період часу 2016 - 2017 років ОСОБА_9 вчинила 97 фактів умисного невиконання рішення суду і дані обставини були досліджені суддею при вирішенні цивільного позову і постановки рішення від 03 серпня 2017 року у справі №592/1574/17, також, не відповідають дійсності.

При цьому, захисники зазначають, що твердження потерпілого в апеляційній скарзі про те, що судом знехтувані спроби батька малолітньої дитини як відстояти свої права, так і захистити свою дитину від відвертого материнського свавілля, що матір примушує дитину проживати з особою яка зловживає наркотичні засоби, а дитина перебуває під його контролем, що судом повністю знівельовані його титанічні зусилля, спрямовані на фіксування злочинів обвинуваченою, що обвинувачена з підстав материнського деспотизму та цинічної помсти батьку дитини, переміщала дитину в різні місця, а також те, що свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 надали неправдиві покази, є особистою думкою потерпілого, і не підтверджені жодними доказами.

Крім того, захисники посилаються на те, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до вимог ст.ст. 22, 26, 404 КПК України, умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків місцевим судом були забезпечені, ніяких перешкод у збиранні, перевірці доказів під час судового розгляду з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, судом першої інстанції не створювалось, підстави для повторного дослідження обставин відсутні, оскільки вони були досліджені судом першої інстанції повністю і без порушень КПК України, а тому клопотання апелянтів про повторний допит свідків та дослідження доказів є необгрунтованими, оскільки по суті, як прокурор, так і потерпілий наводять власну оцінку доказам на користь винуватості обвинуваченої ОСОБА_9 , відмінну від оцінки доказів, наданої судом, і замість правової аргументації застосування апеляційним судом ч. 3 ст. 404 КПК України, викладають свою позицію, щодо винуватості останньої.

За таких обставин, на думку захисників, апеляційні скарги потерпілого та прокурора є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України за наступних обставин.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 червня 2016 року у справі №592/2788/16-ц, яке набрало законної сили 02 серпня 2016 року, ОСОБА_9 зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_11 у спілкуванні з малолітньою дитиною - донькою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Цим же рішенням ОСОБА_11 визначено час спілкування з дитиною - кожного вівторка та четверга з 16 до 20 год. та кожної суботи з 10 до 20 год. в присутності матері дитини за умови, що дитина в той день не хворіє, у разі відсутності дитини за її місцем реєстрації, замінити побачення телефонною розмовою протягом півгодини або відеозв`язком за допомогою «Sкуре».

Відповідно до акту державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_20 від 09 вересня 2016 року та заяви ОСОБА_9 від 09 вересня 2016 року, остання зобов`язалася не чинити перешкод ОСОБА_11 у спілкуванні з донькою, водночас ОСОБА_9 була попереджена про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду.

Відповідно до свідоцтва від 09 вересня 2017 року ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_21 , після чого змінила прізвище на ОСОБА_9 .

У вівторок 20 вересня 2016 року о 16 год. ОСОБА_11 прийшов за місцем реєстрації своєї доньки ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою поспілкуватись з останньою, відповідно до визначеного рішенням суду часу побачень. В подальшому з даного домоволодіння вийшла ОСОБА_22 , яка повідомила що її донька ОСОБА_9 знаходиться на роботі. Відповідно до графіку роботи ФОП « ОСОБА_23 », ОСОБА_9 вказаного дня не працювала, її місце перебування 20 вересня 2016 року, в ході досудового слідства, не встановлено. Також 20 вересня 2016 року, в період часу з 16 год. до 20 год. ОСОБА_11 неодноразово телефонував ОСОБА_9 , але остання не надала можливості поспілкуватись з донькою.

У четвер 22 вересня 2016 року, близько 16 год. ОСОБА_9 , забравши ОСОБА_12 з дошкільного навчального закладу «Дельфін», що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Лєрмонтова, буд. 2, та зустрівши у даному закладі ОСОБА_11 , не реагуючи на прохання останнього щодо спілкування з донькою, відвела їх спільну доньку додому за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином перешкодивши ОСОБА_11 у спілкуванні зі ОСОБА_12 .

У суботу 08 жовтня 2016 року, о 10 год. ОСОБА_11 прийшов за місцем реєстрації своєї доньки ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою спілкування з останньою, відповідно до визначеного рішенням суду часу побачень. В подальшому, з даного домоволодіння вийшла ОСОБА_9 , яка вчинила словесний конфлікт з ОСОБА_11 , перешкодила побаченню останнього з донькою за реальної можливості його провести. Також 08 жовтня 2016 року, в період часу з 11 год. до 20 год., ОСОБА_11 неодноразово телефонував ОСОБА_9 , але остання не надала йому можливості поспілкуватись з донькою.

У четвер 11 жовтня 2016 року, близько 16 год. ОСОБА_9 , продовжуючи свої протиправні дії, забравши ОСОБА_12 з дошкільного навчального закладу «Дельфін», що знаходиться за адресою м. Суми, вул. Лєрмонтова, 2, та зустрівши у даному закладі ОСОБА_11 , не реагуючи на прохання останнього щодо спілкування з донькою, відвела їх спільну доньку додому за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином перешкодивши ОСОБА_11 у спілкуванні зі ОСОБА_12 .

У вівторок 18 жовтня 2016 року, о 16 год. ОСОБА_11 прийшов за місцем реєстрації своєї доньки ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою спілкування з останньою, відповідно до визначеного рішенням суду часу побачень. В подальшому, з даного домоволодіння вийшла ОСОБА_9 , яка без будь яких поважних причин, відмовилась проводити побачення та не надала ОСОБА_11 можливості спілкуватись зі ОСОБА_12 особисто, шляхом телефонної розмови або відеозв`язку.

У суботу 26 листопада 2016 року, о 10 год. ОСОБА_11 прийшов за місцем реєстрації своєї доньки ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою спілкування з останньою, відповідно визначеного рішенням суду часу побачень. В подальшому з даного домоволодіння вийшла ОСОБА_24 , яка повідомила що її сестра ОСОБА_9 знаходиться на роботі. Відповідно до графіку роботи ФОП « ОСОБА_23 » ОСОБА_9 вказаного дня не працювала, її місце перебування 26 листопада 2016 року, в ході досудового слідства, не встановлено. Також 26 листопада 2016 року, в період часу з 18 год. до 19 год., ОСОБА_11 , неодноразово телефонував ОСОБА_9 , але остання не надала можливості поспілкуватись з донькою ОСОБА_12 .

У вівторок 24 січня 2017 року, у період часу з 16 до 17 год. ОСОБА_9 , знаходячись в АДРЕСА_2, не реагуючи на неодноразові дзвінки ОСОБА_11 з проханням надати можливість поспілкуватись з донькою ОСОБА_12 , відмовилась дати телефон донці, чим не надала ОСОБА_11 можливості спілкуватись із ОСОБА_12 , шляхом телефонної розмови або відеозв`язку.

У четвер 26 січня 2017 року, о 12 год. 36 хв., ОСОБА_11 зателефонував ОСОБА_9 та попрохав надати можливість зустрітись з донькою в кінотеатрі «Дружба» в м. Суми, але ОСОБА_9 , без будь яких підстав відмовила у проведенні побачення та відмовилась давати телефон доньці для спілкування з батьком. О 17 год. 27 хв. ОСОБА_11 прийшов за місцем реєстрації своєї доньки ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою спілкування з останньою, відповідно до визначеного судом часу побачень та викликав працівників поліції за даною адресою. В подальшому, лише після прибуття працівників поліції, о 17 год. 34 хв., ОСОБА_9 вивела ОСОБА_12 на вулицю для проведення побачення. Також у період часу з 16 до 20 год. 26 січня 2017 року, ОСОБА_9 не надала ОСОБА_11 можливості спілкуватись із ОСОБА_12 шляхом телефонної розмови або відеозв`язку, таким чином усіма вищевказаними діями перешкодивши останньому у спілкуванні зі ОСОБА_12 .

У четвер 06 квітня 2017 року, о 16 год. ОСОБА_11 зателефонував ОСОБА_9 та попрохав надати можливість зустрітись з донькою, але ОСОБА_9 , повідомила, що на даний час перебуває на роботі, а тому не може провести дане побачення. Відповідно до графіку роботи ФОП « ОСОБА_13 », ОСОБА_9 , вказаного дня не працювала, її місце перебування 06 квітня 2017 в ході досудового слідства не встановлено. Також 06 квітня 2017 року, в період часу з 17:00 год. до 20 год., ОСОБА_11 , неодноразово телефонував ОСОБА_9 , але остання відмовилась давати телефон доньці для спілкування зі ОСОБА_11 . Також 06.04.2016 в період часу з 17:00 год. до 20 год., ОСОБА_11 , неодноразово телефонував ОСОБА_9 , але остання відмовилась давати телефон доньці для спілкування зі ОСОБА_11 . Таким чином ОСОБА_9 у період часу з 16 до 20 год. 06 квітня 2017 року не надала ОСОБА_11 можливості спілкуватись із ОСОБА_12 особисто, шляхом телефонної розмови або відеозв`язку.

У четвер 06 травня 2017 року, близько 14 год. ОСОБА_9 виїхала з м. Суми до м. Білопілля, Сумської області. Також 06 травня 2016 року, в період часу з 10 год. до 19 год. ОСОБА_11 неодноразово телефонував ОСОБА_9 , але остання не надала можливості поспілкуватись з донькою.

У вівторок 16 травня 2017 року, о 16 год. ОСОБА_11 прийшов за місцем реєстрації своєї доньки ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою спілкування з останньою, відповідно до визначеного рішенням суду часу побачень. Із вказаного домоволодіння до ОСОБА_11 ніхто не вийшов, ОСОБА_9 , не реагуючи на неодноразові дзвінки ОСОБА_11 з проханням надати можливість поспілкуватись з донькою ОСОБА_12 не надала ОСОБА_11 можливості спілкуватись із ОСОБА_12 особисто, шляхом телефонної розмови або відеозв`язку.

У вівторок 23 травня 2017 року, о 16 год. ОСОБА_11 прийшов за місцем реєстрації своєї доньки ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою спілкування з останньою, відповідно до визначеного судом часу побачень. Із вказаного домоволодіння до потерпілого ніхто не вийшов, ОСОБА_9 , не реагуючи на неодноразові дзвінки ОСОБА_11 з проханням надати можливість поспілкуватись з донькою ОСОБА_12 не надала ОСОБА_11 можливості спілкуватись із ОСОБА_12 особисто, шляхом телефонної розмови або відео зв`язку.

У четвер 08 червня 2017 року, в період часу з 17 год. до 20 год., ОСОБА_11 неодноразово телефонував ОСОБА_9 та просив останню надати можливість поговорити по телефону з донькою, але ОСОБА_9 , перебуваючи в м. Білопілля Сумської області, а з 17 год. 19 хв. у м. Суми, більш точного місця її перебування слідством не встановлено, відмовилась давати телефон доньці, перешкодила ОСОБА_11 у спілкуванні зі ОСОБА_12 .

Своїми діями ОСОБА_9 упродовж 2016 та 2017 років, а саме 20 вересня 2016 року, 22 вересня 2016 року, 08 жовтня 2016 року, 11 жовтня 2016 року, 18 жовтня 2016 року, 26 листопада 2016 року, 24 січня 2017 року, 26 січня 2017 року, 06 квітня 2017 року, 06 травня 2017 року, 16 травня 2017 року, 23 травня 2017 року, 08 червня 2017 року, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, не виконувала рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 22 червня 2016 року, яке набрало законної сили 02 серпня 2016 року, шляхом систематичного перешкоджання ОСОБА_11 у спілкуванні з малолітньою дитиною - донькою ОСОБА_12 у визначений судом час, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України - умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг, прокурорів та потерпілого на підтримку апеляційних доводів та вимог, обвинувачену та її захисника, які вважали виправдувальний вирок законним та обґрунтованим, просили залишити його без зміни, а апеляційні скарги - без задоволення, перевіривши матеріали справи, допитавши потерпілого, повторно дослідивши наявні у справі докази та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, ч. 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України, суд ухвалює виправдувальний вирок у разі, якщо не доведено, що:

-було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

-кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим;

-у діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Мотивувальна частина виправдувального вироку має містити підстави для виправдання обвинуваченого та мотиви, виходячи з яких, суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку, при розгляді вказаного провадження судом першої інстанції вищезазначені вимоги закону належним чином дотримано не було, з огляду на наступне.

Так, зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що ОСОБА_9 у пред`явленому обвинуваченні вину не визнала, цивільний позов не визнала, показання суду надавати відмовилася, а у судових дебатах просила виправдати.

У своїх поясненнях потерпілий ОСОБА_11 наполягав на тому, що обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 382 КК України є обґрунтованим на наводив аргументи на підтвердження вказаних обставин.

Судом, також, під час розгляду даної справи було допитано і ряд свідків, а саме, старшого державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області ОСОБА_20 , інспектора роти № 3 взводу № 2 БУПП в Сумській області ОСОБА_26 , командира роти ТОР УПП в Сумській області ОСОБА_27 , командира роти № 4 БУПП в Сумській області ОСОБА_28 , ОСОБА_13 , ОСОБА_30 , з якими працювала обвинувачена, представника Служби у справах дітей Сумської міської ради ОСОБА_18 та інспектора ювенальної превенції сектору превенції Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_19 .

Так, у своїх показаннях старший державний виконавець Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області ОСОБА_20 вказувалал на те, що у неї перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 592/2788/16, відкрите 05 вересня 2016 року. Виконавча група у складі, окрім неї - ОСОБА_31 та ОСОБА_3 виїхали за місцем проживання боржника за адресою: м. Суми, проїзд Урицького. У боржника ОСОБА_9 відібрано заяву за якою вона зобов`язалася не чинити перешкод ОСОБА_11 . При цьому ОСОБА_31 оголосила резолютивну частину рішення суду, попередили боржника про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду. 12 вересня 2016 року виконавче провадження було закрито, оскільки виконувалася немайнова вимога., а у редакції Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла на той час, відновлення провадження у зв`язку з невиконанням не передбачалося. Щодо подальшого виконання рішення суду не пересвідчувалися. Під час виїзду на місце дитину особисто не бачила.

Допитаний в якості свідка інспектор роти №3 взводу № 2 БУПП в Сумській області ОСОБА_26 , вказував, що взимку, точного часу не пам`ятає, виїздив до ТРЦ «Лавина» на виклик. Згідно повідомлення була конфліктна ситуація між колишніми чоловіком і дружиною. По приїзді на місці був інший екіпаж з учасниками конфлікту. Пам`ятає, що ОСОБА_9 доставив у Сумський ВП для написання заяви про вчинення злочину. Були працівники моніторингу, можливо була скарга. ОСОБА_9 повідомила що конфлікт виник, бо ОСОБА_11 вимагав повернути дитину. ОСОБА_11 особисто не бачив. Більш подробиць не пам`ятає, бо пройшов тривалий час.

У своїх поясненнях свідок - командир роти ТОР УПП в Сумській області ОСОБА_27 , зазначав, що був на чергуванні, точний час і рік не пам`ятає, виїжджали за викликом потерпілого, що дружина не дає бачитися з дочкою двічі - один раз у день, іншого разу - ввечері. Показував рішення, дружина сказала, що не в Сумах. Це відбувалося у районі Холодногірської -Горького у м. Суми у приватному секторі. Одного дня виїздили додому за аналогічним викликом коли було холодно і сутеніло у день і час вказаний у рішенні суду. ОСОБА_9 вивела дитину, ОСОБА_11 хвилин 10 погуляв з дочкою. Було темно. Атмосфера була напружена. При ньому ОСОБА_9 не казала, що не буде давати дитину. Негативного відношення до батька дитини не було, і не відчувалося що дитина за ним скучила. Оскільки було холодно і темно, погулявши хвилин 10 батько сказав достатньо.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_28 - командир роти № 4 БУПП в Сумській області, вказував, що він у складі екіпажу неодноразово виїздив за викликом ОСОБА_11 з приводу дитини у район Урицького у м. Суми щодо невиконання припису суду. Одного разу була слідчо-оперативна група Сумського ВП ГУНП в Сумській області. Дитина була на території подвір`я. В будинок зайшов один співробітник поліції і пересвідчився, що дитина жива і здорова. Батько перебував біля двору. ОСОБА_11 особливо не рвався до дитини, писав заяву. Прагнення побачити дитину у ОСОБА_11 того дня не побачив. Одно разу виїздив на виклик до хлібного кіоску по вул. Холодногірська у м. Суми за заявою ОСОБА_11 . Обвинувачена працювала продавцем. Потім поїхали на АДРЕСА_4. Він не бачив, щоб обвинувачена перешкоджала потерпілому бачитися з дочкою. На подвір`я будинку не заходив. Дитину не бачив, намір не давати бачитися з дитиною не чув. Години встановлені рішенням суду для побачень йому не відомі. ОСОБА_11 фіксував всі події на телефон, покликати дитину і спілкуватися не намагався. На прохання матері працівники зайшли. Чи була сама ОСОБА_9 чи її мати вдома не пам`ятає.

У своїх поясненнях свідок ОСОБА_13 , зазначала, що вона є приватним підприємцем, у 2016-2017 роках займалася реалізацією продовольчих товарів у кіосках, зокрема по вул. Холодногірській у м. Суми. У кіоску працювало декілька продавців, ОСОБА_9 працювала у неї продавцем у кіоску на вул. Холодногірській з реалізації хлібобулочних виробів. Режим роботи продавця - чотири дні через чотири дні. Графіки роботи складалися наперед. Продавці могли мінятися один з одним за потреби, для неї головне щоб кіоск працював. Підміна не впливала на заробітну плату і на роботу, її могли не повідомляти. З рішенням суду де боржником є ОСОБА_9 її не знайомили. Вести бізнес їй допомагав ОСОБА_35 . Могло бути, що обвинувачена відпросилася і її підміняли на робочому місті, таку підміну не фіксували у графіках.

Допитана в якості свідка ОСОБА_30 пояснювала, що роки три тому працювала разом з ОСОБА_9 у хлібобулочному кіоску по АДРЕСА_3 у ФОП ОСОБА_13 . Працювали вони приблизно рік з моменту початку роботи цього кіоску з 08 години до 17 години чотири робочі дні через чотири вихідні дні. Вони мали змогу відлучатися, інколи мінялися коли, наприклад, хворіла дитина чи інші обставини, а потім відпрацьовували. Коли виникала потреба помінятися на початку роботи телефонували ОСОБА_13 , але згодом вона сказала щоб самі вирішували і одна за одну відпрацьовували без її сповіщення. Одного разу взимку приходив ОСОБА_11 , запитував де ОСОБА_9 , яка тоді відпросилася чи у суд чи до юриста. Потім потерпілий повернувся близько 15-16 години, викликав поліцію. Про рішення суду їй не було відомо. Обвинувачена скаржилася, що це колишній чоловік. Подробиць вже не пам`ятає коли точно відпрошувалась, але це було на пару годин, а змінами мінялись тільки по хворобі.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_18 вказував, що працюючи у Службі у справах дітей Сумської міської ради від колег чув про існування рішення суду. Один раз йому зателефонувала з сектору ювенальної превенції ОСОБА_19 повідомила про звернення ОСОБА_11 і попросила поспілкуватися з матір`ю його дитини. Вони спланували зустріч у день побачень і біля 16-00 разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_11 прийшли додому до ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_4. ОСОБА_9 повідомила що дитина не хоче зустрічатись. Дитину одягли, вивели, але вона не охоче йшла до батька. Було темно і холодно. Хтось запропонував поїхати до ТРЦ «Київ» на виставку тварин. ОСОБА_11 з дочкою дивилася тварин десь годину. У них з ОСОБА_19 закінчився робочий час і вони пішли додому. Як довго продовжилась зустріч батька з дочкою не відомо. Брав участь у розгляді звернення ОСОБА_40 щодо неналежних умов проживання його дочки. Дитина бачила батька у вікно і не бажала виходити на вулицю, була налякана наявністю працівників поліції та інших людей. ОСОБА_11 повідомляв, що придбав телефон дитині. Спілкування між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 відбувалося на підвищених тонах він пропонував примиритися.

У своїх показання свідок ОСОБА_19 зазначала, що з 2015 року вона працювала на посаді інспектора ювенальної превенції сектору превенції Сумського ВП ГУНП в Сумській області, неодноразово надходили на лінію 102 заяви від ОСОБА_11 що йому бачитись з дочкою не дають, а не з приводу невиконання рішення суду. Одного дня, було прохолодно чи осінь чи рання зима, вона разом з представником Служби у справах дітей ОСОБА_18 виходили за місцем проживання дитини та її матері, де їх під воротами чекав ОСОБА_11 . Вони зайшли до будинку, подивилися умови проживання. Дівчинка 4-5 років на ім`я ОСОБА_12 дивилася діафільми. Вони запропонували і всі разом поїхали на маршрутці в Універмаг «Київ», де була виставка тварин. Дитина з батьком пішли дивитися тварин, а вони з обвинуваченою і ОСОБА_18 чекали перед входом. Пробувши пару годин поїхали додому, а батько з дитиною та матір`ю ще залишалися. За звареннями потерпілого на лінію «102» вона виходила і за місцем роботи обвинуваченої де вона продавала у кіоску хліб на вул. Холодногірській, але це не у день звернення, а згодом. Обвинувачена пояснювала, що відбувалось, чому не було зустрічі. Обвинувачена повідомляла, що дитина хвора, пару раз надавала медичну довідку. Між обвинуваченою і потерпілим не зовсім приязні відносини - вони конфліктували, причина їй не відома. Фактично завжди була причина чому зустріч не відбувалася - чи дитина хвора, чи тільки за її участі зустріч, а вона на роботі. При ній обвинувачена не повідомляла, що не буде давати бачитися з дитиною, перешкод не чинила. Рішення суду не пам`ятає бачила чи ні.

Крім того, судом було досліджено подані стороною обвинувачення докази, а саме:

- дані про те, що 21 жовтня 2016 року за заявою ОСОБА_11 , в якій останній вказував на те, що ОСОБА_9 не виконує рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 червня 2016 року про зобов`язання не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною, до ЄРДР було внесено дані та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0004583 за попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 382 КК України;

- рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 червня 2016 року, яким ОСОБА_9 зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_11 у спілкуванні з малолітньою дитиною - донькою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено ОСОБА_11 час спілкування з дитиною кожного вівторка та четверга з 16 до 20 год. та кожної суботи з 10 до 20 год. в присутності матері дитини при умові, що дитина в той день не хворіє, у разі відсутності дитини за її місцем реєстрації замінити побачення телефонною розмовою протягом півгодини або відео зв`язком за допомогою «Skype»;

- виконавчий лист Ковпаківського районного суду м. Суми №592/2788/16-ц, виданий 30 серпня 2016 року, в якому викладено суть рішення, яке підлягає виконанню: «Ковпаківський районний суд м. Суми 22 червня 2016 року розглянувши справу за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_9 , третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради про усунення перешкод виконання батьківських прав та обов`язків і встановлення графіку спілкування з дитиною суд вирішив: зобов`язати ОСОБА_9 не чинити перешкод ОСОБА_42 у спілкуванні з малолітньою дитиною донькою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ». «Судове рішення набрало законної сили 02 серпня 2016 року».

Також, судом було досліджено матеріали виконавчого провадження № 585/17 ЄДРВП НОМЕР_2 отриманого у порядку тимчасового доступу до документів на підставі ухвали слідчого судді, а саме, постанову державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області ОСОБА_20 від 05 вересня 2016 року про відкриття даного виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа про зобов`язання ОСОБА_9 не чинити перешкод ОСОБА_11 у спілкуванні з малолітньою дитиною донькою ОСОБА_12 ;

- письмова заява ОСОБА_9 від 09 вересня 2016 року, в якій остання зобов`язалася не чинити перешкод ОСОБА_11 у спілкуванні з донькою ОСОБА_12 з відміткою про те, що про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду вона попереджена і їй доведено до відома резолютивну частину виконавчого листа;

- постанова державного виконавця ОСОБА_20 про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2 на підставі п. 8 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», яка вмотивована тим, що згідно заяви боржника від 09 вересня 2016 року остання зобов`язується не чинити перешкод ОСОБА_11 у спілкуванні з донькою ОСОБА_12 , про кримінальну відповідальність попереджена, про що складено акт державного виконавця від 09 вересня 2016 року.

Крім того, судом було досліджено і скаргу ОСОБА_11 , з якою останній звертався до суду та просив скасувати постанову державного виконавця ОСОБА_20 про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2 від 10 вересня 2016 року, як таку що є необґрунтованою та прийнятою передчасно, та постановити рішення, яким зобов`язати державного виконавця ОСОБА_20 відновити дане виконавче провадження, прийняти постанову про накладення на боржника ( ОСОБА_12 ) штрафу та надіслати до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення останньою кримінального правопорушення, а також ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 листопада 2016 року, якою скаргу ОСОБА_11 залишено без задоволення з посиланням на те, що виконавчий лист виданий 30 серпня 2016 року Ковпаківським районним судом м. Суми та примусове виконання якого закінчено оскаржуваною постановою державного виконавця, не містить встановлений рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 червня 2016 року порядок участі ОСОБА_11 у спілкуванні з дитиною у формі систематичних побачень з нею, та що на виконання рішення суду в цій частині було видано інший виконавчий лист.

Також, судом було досліджено і скаргу ОСОБА_11 від 14 вересня 2016 року, подану до Головного територіального управління юстиції в Сумській області, в якій він, зокрема, зазначав, що ОСОБА_9 не виконала судове рішення і ці факти зафіксовані працівниками патрульної поліції та Сумським ВП ГУНП в Сумській області 09,16,22,30 липня 2016 року, 06,11,13,20,23,27,30 серпня 2016 року.

Були досліджені судом першої інстанції і графіки робочого часу та табелі обліку використовування робочого часу за період з 03 травня 2017 року по 05 липня 2017 року, коли ОСОБА_9 працювала у ФОП « ОСОБА_13 » та під час її роботи у ФОП « ОСОБА_23 » за період з вересня 2016 по січень 2017, витребувані в ході досудового розслідування даного кримінального провадження у порядку ст. 93 КПК України та оптичний DVD-R диск 4GB з відеозаписами за 22 вересня 2016 року, 08 жовтня 2016 року, 11 жовтня 2016 року, 26 листопада 2016 року, який у даному кримінальному провадженні було визнано речовим доказом.

Аналізуючи вказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що досліджені під час судового розгляду докази не підтверджують висновок сторони обвинувачення про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_9 у пред`явленому обвинуваченні, а саме що вона своїми діями 20 вересня 2016 року, 22 вересня 2016 року, 08 жовтня 2016 року, 11 жовтня 2016 року, 18 жовтня 2016 року, 26 листопада 2016 року, 24 січня 2017 року, 26 січня 2017 року, 06 квітня 2017 року, 06 травня 2017 року, 16 травня 2017 року, 23 травня 2017 року, 08 червня 2017 року, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, не виконувала рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 22 червня 2016 року, яке набрало законної сили 02.08.2016, шляхом систематичного перешкоджання ОСОБА_11 у спілкуванні з малолітньою дитиною - донькою ОСОБА_12 у визначений судом час, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України - умисному невиконанні рішення суду, що набрало законної сили.

Проте, з такою позицією суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, та вважає, що висновки, викладені в оскаржуваному виправдувальному вироку про те, що досліджені під час судового розгляду докази не доводять поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_9 у пред`явленому обвинуваченні є такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

За результатами проведеного апеляційного розгляду, колегія суддів, на задоволення клопотання прокурорів та потерпілого, повторно дослідивши протокол тимчасового доступу до речей і документів від 05 лютого 2018 року, протокол тимчасового доступу до речей і документів від 19 жовтня 2017 року, графіки роботи і графіки обліку робочого часу ФОП « ОСОБА_13 » за період січня - червня 2017 року, матеріали виконавчого провадження №585/17, речовий доказ - CD-R диск з відеозаписами, рішення ЄСПЛ та допитавши потерпілого ОСОБА_11 , встановила наступне.

Так, у своїх поясненнях потерпілий ОСОБА_11 зазначав про те, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 червня 2016 року було визначено час для його побачення з малолітньою донькою, і саме ОСОБА_9 наполягала на тому, щоб такі побачення відбувались виключно за її участі, тобто, взяла на себе обов`язки прибувати чи домовлятися про такі побачення та, відповідно, виконувати таке рішення. При цьому, він заперечував щодо цього з посиланням на те, що це суперечить його батьківським почуттям, оскільки всі ці побачення за участі матері приводили до психологічного насильства над дитиною і все закінчилось скандалом. Потерпілий зауважував, що з самого початку дитина до нього як до батька ставилась дуже позитивно, однак, у подальшому, те, що створювалось у родині ОСОБА_9 відносно нього, призвело до того, що відношення доньки змінилось в іншу сторону, і оскільки він з цим не погоджувався, згідно рішення суду, для зустрічей з дитиною приїздив за місцем її та ОСОБА_9 проживання. Такі його відвідування супроводжувались образами від ОСОБА_9 , які чула дитина, з якою він, згідно рішення суду, побачити не міг, і у нього не залишалось вибору, окрім як викликати працівників поліції та проводити відефіксацію таких дій як останньої, так і її родини. При цьому, інколи, навіть у присутності працівників поліції, так і у присутності працівників Служби у справах дітей, ОСОБА_9 відмовлялась давати йому дитину, а якщо і давала, то як тільки ці особи залишали місце події, вона у нього насильно забирала дитину і заносила її у будинок. Тобто, у такий спосіб було знищено нормальне розуміння дитини, хто такий батько і на даний час донька, якій вже дванадцять з половиною років, ставлення до нього не змінила. Фактично, як зазначає потерпілий, ОСОБА_9 умисно та свідомо не хотіла виконувати рішення суду і любими шляхами намагалась знищити її добрі спогади про нього, як батька. Через це, він звернувся за захистом до ЄСПЛ, який, за результатом розгляду його скарги, прийняв рішення, що під час проведення побачень з дитиною державними виконавцями не було належним чином виконано покладених на них обов`язків, щоб досягти виконання ОСОБА_9 судового рішення та який визнав, що у даному випадку відбулося відчуження одного з батьків і ці дії приводять до психологічної травми дитини. Також, потерпілий зазначав, що з початку повномасштабного вторгнення, яке триває вже три з половиною роки, він став на захист нашої держави, має нагороди, був звільнений за віком, тричі намагався з`єднатись з дитиною за наявним у нього номером мобільного телефону, однак поспілкуватись йому не вдалося, його номер телефону заблокований, місце проживання ОСОБА_9 змінила, йому не повідомила, що вказує на те, що остання продовжує не виконувати судове рішення, а на дитину вчиняється психологічний тиск.

При цьому, на задане прокурором запитання, потерпілий відповів, що любі його спроби викликати виконавців за місцем проживання ОСОБА_9 для фіксації того, що остання відмовляється виконувати судове рішення, були марними, вони лише один раз приїхали, у його присутності ознайомили її з виконавчим листом, повідомили про відповідальність, відібрали заяву про зобов`язання виконувати це рішення, склали відповідний Акт та закрили виконавче провадження. Також, потерпілий пояснив, що поважні причини, за яких не відбувались побачення з дитиною по епізодам, які зазначені в обвинуваченні, чи то хвороба ОСОБА_9 , чи її перебування на роботі, відсутні, при цьому, вона чітко знала, що у визначені судом дні він приходить до доньки, однак, свідомо та умисно забирала дитину та уїжджала, вимикала телефон. Крім того він фіксував, що у визначені дні, згідно графіку, ОСОБА_9 повинна була бути на роботі, однак, фактично, її там не було, тобто, вона могла виконувати судове рішення, проте, цього не робила.

Також в ході апеляційного розгляду були повторно досліджено наявні у даному провадженні письмові докази, а саме:

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 05 лютого 2018 року, з якого вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 січня 2018 року, на задоволення клопотання слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області, поданого в рамках кримінального провадження №0004583 від 21 жовтня 2016 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, було надано доступ до документів оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Лейпцизька, 15, в яких міститься інформація про вхідні, вихідні дзвінки, sms-повідомлення із зазначенням дати, часу тривалості з`єднання, номер ІМЕІ мобільного терміналу з прив`язкою до базових станцій та адреси їх розташування, дзвінки, під час яких з`єднання не відбувалось (нульові дзвінки), за період часу з 16.00 до 20.00 год. 20 вересня 2016 року; у період часу з 10.00 до 20.00 год. 08 жовтня 2016 року; у період часу з 16.00 до 20.00 год. 18 жовтня 2016 року; у період часу з 10.00 до 20.00 год. 26 листопада 2016 року; у період часу з 16.00 до 20.00 год. 13 грудня 2016 року; у період часу з 16.00 до 20.00 год. 24 січня 2017 року; у період часу з 16.00 до 20.00 год. 26 січня 2017 року; у період часу з 16.00 до 20.00 год. 06 квітня 2017 року; у період часу з 16.00 до 20.00 год. 16 травня 2017 року; у період часу з 16.00 до 20.00 год. 23 травня 2017 року за номером НОМЕР_1 у вигляді роздруківки даної інформації, з можливістю її вилучення;

- опис речей та документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 05 січня 2018 року по кримінальному провадженню №0004583 від 21 жовтня 2016 року на оптичному диску CD-R вих.№OUT-GD-18-00792/KI від 30 січня 2018 року, довідку проведеного мобільним оператором ПрАТ «ВФ Україна» аналізу відомостей з таблицями з`єднань абонента НОМЕР_1 за вказаними слідчим датами;

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 19 жовтня 2017 року, з якого вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 вересня 2017 року, на задоволення клопотання слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області, поданого в рамках кримінального провадження №0004583 від 21 жовтня 2016 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, було надано доступ до документів оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Лейпцизька, 15, в яких міститься інформація про вхідні, вихідні дзвінки, sms-повідомлення із зазначенням дати, часу тривалості з`єднання, номер ІМЕІ мобільного терміналу з прив`язкою до базових станцій та адреси їх розташування, дзвінки, під час яких з`єднання не відбувалось (нульові дзвінки), за період часу з 03 травня 2017 року по 10 травня 2017 року, з 03 червня 2017 року по 10 червня 2017 року, з 27 червня 2017 року по 05 липня 2017 року, з 05 вересня 2017 року по 16 вересня 2017 року за номером: НОМЕР_1 у вигляді роздруківки даної інформації, з можливістю її вилучення;

- опис речей та документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 20 вересня 2017 року по кримінальному провадженню №0004583 від 21 жовтня 2016 року на оптичному диску CD/KI-14/17/10078/2 від 19 жовтня 2017 року, довідку проведеного мобільним оператором ПрАТ «ВФ Україна» аналізу відомостей з таблицями з`єднань абонента НОМЕР_1 за вказаними слідчим датами;

- графіки роботи у ФОП ОСОБА_13 з 08 до 20 год. за період з січня по червень 2017 року, в якому вказано, що ОСОБА_9 працювала з 11 по 12, з 17 по 20, з 25 по 28 у січні, з 02 по 05, з 10 по 13, з 18 по 21, з 26 по 28 у лютому, 01, з 06 по 08, з 14 по 18, з 22 по 26, з 30 по 31 у березні, з 01 по 02, з 07 по 10, 15, 18, 23, з 25 по 26, з 29 по 30 у квітні, з 01 по 04, з 10 по 12, з 17 по 20, з 25 по 28 у травні, з 02 по 04, з 10 по 12, з 18 по 21 у червні та табелі обліку використання робочого часу;

- матеріали виконавчого провадження № 585/17 ЄДРВП НОМЕР_2, отриманого слідчим СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області на виконання ухвали слідчого судді про надання тимчасового доступу до речей та документів, з постановою державного виконавця ОСОБА_20 від 05 вересня 2016 року про зобов`язання ОСОБА_9 не чинити перешкод ОСОБА_11 у спілкуванні з малолітньою дитиною - донькою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з відміткою про те, що постанову про відкриття даного провадження ОСОБА_9 отримала 09 вересня 2016 року, заява ОСОБА_9 від 09 вересня 2016 року, в якій остання зобов`язувалась не чинити перешкод ОСОБА_11 у спілкуванні з малолітньою дитиною, трудовий договір від 26 вересня 2016 року укладений між ФОП ОСОБА_35 та ОСОБА_9 , постанова державного виконавця від 12 вересня 2016 року про закінчення виконавчого провадження з підстав складання ОСОБА_9 заяви про зобов`язання не чинити перешкод ОСОБА_11 у спілкуванні з малолітньою дитиною.

Колегією суддів, також, було досліджено і матеріали, які містяться у вказаному виконавчому провадженні, за скаргою ОСОБА_11 на бездіяльність та умисне перешкоджання виконання рішення, в якій останній вказував на те, що ОСОБА_9 не виконала судове рішення і ці факти зафіксовані працівниками патрульної поліції та Сумським ВП ГУНП в Сумській області 09 липня 2016 року, 16 липня 2016 року, 22 липня 2016 року, 30 липня 2016 року, 06 серпня 2016 року, 11 серпня 2016 року, 13 серпня 2016 року, 20 серпня 2016 року, 23 серпня 2016 року, 27 серпня 2016 року, 30 серпня 2016 року, вважав постанову державного виконавця ОСОБА_20 про закриття даного виконавчого провадження необґрунтованою, прийнятою передчасно, без виконання всіх визначених законом заходів та просив зобов`язати державного виконавця Ковпаківського ВДВС Сумського МУ юстиції ОСОБА_20 відновлення виконавче провадження НОМЕР_2 від 10 вересня 2016 року, виконання вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», прийняти постанову про накладення на боржника ( ОСОБА_9 ) штрафу та надіслати до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

З вказаних матеріалів вбачається, що ОСОБА_11 звертався за захистом своїх прав не лише до Головного територіального управління юстиції Сумської області, а й до суду, і ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 листопада 2016 року його скаргу про скасування постанови державного виконавця ОСОБА_20 про закінчення виконавчого провадження було залишено без задоволення.

Крім того, під час апеляційного розгляду колегією суддів було досліджено і оптичний DVD-R диск 4GB, який містить папку з чотирма файлами відеозапису за 22 вересня 2016 року, 08 жовтня 2016 року, 11 жовтня 2016 року та 26 листопада 2016 року.

На першому файлі датованому 22 вересня 2016 року міститься відеозапис, під час якого ОСОБА_11 повідомляє про те, що день проведення зйомки четвер, зазначає про невиконання судового рішення та фіксує ОСОБА_9 з дитиною, які йдуть по вулиці, остання повідомляє, що вони гуляють, йдуть на площадку. ОСОБА_11 коментує такі дії ОСОБА_9 як перешкоджання йому у вихованні дитини та її налаштування проти нього, вказує на наявність в діях останньої ознак кримінального правопорушення, а саме, умисне невиконання судового рішення та з`ясовує з нею стосунки.

На другому файлі датованому 08 жовтня 2016 року ОСОБА_11 озвучує, що є судове рішення яким йому визначено дні побачення з донькою, що 08 жовтня 2016 року він прибув за місцем реєстрації дитини, і в цей час з-за паркану чутно жіночий голос. ОСОБА_11 просить дати йому дитину, а жінка просить не вести зйомку та питає, чи він прийшов на побачення чи для того, щоб здійснювати відеозапис. ОСОБА_11 вказує, що у такий спосіб йому чинять перешкоди у побаченні з дитиною, телефонує на лінію «102» та вимагає приїзду слідчо-оперативної групи на місце з метою фіксації злочину. По приїзду працівників поліції, ОСОБА_9 вийшла з подвір`я, ОСОБА_11 пояснює, що викликав поліцію через те, що йому, всупереч судового рішення, чинять перешкоди у побаченні з дитиною. Поліцейський зауважує щодо відеофіксації, на що ОСОБА_11 вказує, що він знімає усе, що з цим пов`язано. В подальшому, ОСОБА_11 повідомляє про час фіксації 16 година 08 жовтня 2016 року, що ним подано заяву про умисне невиконання судового рішення, що ОСОБА_9 не виконала свої обіцянки надавати йому побачення з дитиною. Біля паркану стоїть жінка, зі слів ОСОБА_11 , мати ОСОБА_9 , яка питає про подарунок дитині на день народження та зауважує, що донька та онука перебувають на її утриманні. ОСОБА_11 у свою чергу вказує на наявність у неї боргу перед ним, жінка заходить у двір, чутно жіночій голос, що дитину по дощу не пустять. ОСОБА_11 телефонує на лінію «102», викликає працівників поліції та наполягає на приїзді слідчо-оперативної групи

На третьому файлі датованому 11 жовтня 2016 року, ОСОБА_11 повідомляє про час - 15 год. 50 хв. та що прийшов він до дитячого садочку «Дельфін», відчиняє двері у групу, діти сидять за столами, він звертається до доньки, питає, чи все у неї добре. В подальшому, до садочка з`явилась ОСОБА_9 , ОСОБА_11 заперечує щодо повідомлення нею про відвідування дитини за «текущим графиком». ОСОБА_9 одягає дитину, ОСОБА_11 звертається до доньки, зауважує ОСОБА_9 , щоб вона не смикала дитину, потім вони виходять, і ОСОБА_11 з`ясовує, чи відмовляється вона виконувати рішення, на що відповідь не отримує. ОСОБА_11 повідомляє, що знову буде викликати працівників поліції і фіксувати зазначене та вказує, що відбувається налаштування дитини проти нього.Далі фіксується те, як ОСОБА_9 йде по вулиці, несе на руках дитину, ОСОБА_11 звертається до доньки по імені, торкається її руки, а ОСОБА_9 кричить, проганяє його та каже що дитина важка. ОСОБА_11 іде за ними та намагається поспілкуватись з дитиною, ОСОБА_9 продовжує рух, не зупиняється доходить до місця проживання та заходить у двір. ОСОБА_11 повідомляє, що буде чекати приїзд працівників поліції.

На четвертому файлі датованому 26 листопада 2016 року, ОСОБА_11 зазначає, що відеофіксація ведеться 22 листопада 2016 року та що судовим рішенням йому по вівторкам визначено побачення з малолітньою дитиною, яке ОСОБА_9 не виконує. Також, ОСОБА_44 повідомляє, що на вказану дату було призначено судове засідання, в яке ОСОБА_9 не з`явилась, він наближається до будинку, в якому проживає його донька та буде намагатись з нею зустрітися.

На даному файлі, також, містить відеозапис, на якому ОСОБА_11 повідомляє про те, що зйомка відбувається у суботу 26 листопада 2016 року, фіксує себе та висловлюється щодо невиконання рішення суду та зазначає про неналежне виконання своїх обов`язків певних осіб. Далі ОСОБА_11 підходить до домоволодіння, стукає у двері паркану, йому не відчиняють. В подальшому, з-за паркану жіночий голос повідомив: «ОСОБА_9 на роботі». ОСОБА_11 пояснює, що це тітка ОСОБА_9 - ОСОБА_45 і вказує, що буде телефонувати до поліції та повідомляти про чергове невиконання судового рішення. Далі, ОСОБА_11 вказує, що поліцейські прибули на місце, будуть відбирати пояснення у ОСОБА_46 та фіксувати невиконання судового рішення.

Крім того, на задоволення клопотання апелянтів, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження колегією суддів було досліджено і рішення ЄСПЛ від 07 жовтня 2021 року у справі «ОСОБА_11 проти України», постановленого за результатом розгляду скарги ОСОБА_11 , в якій останній вказував на порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та скаржився на неналежне виконання органами державної влади домовленостей про побачення з дитиною.

Зі змісту даного рішення вбачається, що серед іншого, прийнятними було визнано доводи заявника щодо невиконання домовленостей про побачення з дитиною за судовим рішенням, прийнятим у цивільній справі, яким йому було визначено дні та часи для побачень з малолітньою донькою та зобов`язано іншу сторону не чинити в цьому перешкод.

За результатом розгляду даної скарги, з врахуванням доданих до неї доказів, Суд постановив, що було порушено ст. 8 Конвенції і вважаючи, що заявник мав зазнати болю та страждань у зв`язку з встановленими порушеннями, присудив останньому 4500 Євро в якості відшкодування моральної шкоди.

Що стосується допиту обвинуваченої ОСОБА_9 під час апеляційного перегляду даного кримінального провадження, то на підстав ст. 63 Конституції України, остання відмовилась надавати свої пояснення щодо пред`явленого їй обвинувачення.

Вищезазначені докази колегія суддів визнає належними та допустимими, та оцінюючи їх у своїй сукупності та взаємозв`язку, вважає доведеною винуватість ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 382 КК України, тобто, умисному невиконанні рішення суду, що набрали законної сили.

Такого висновку колегія суддів дійшла, зокрема, з врахуванням того, що за наявності судового рішення від 22 червня 2016 року, яке набрало законної сили 02 серпня 2016 року, яким ОСОБА_11 визначено певний час для спілкування з малолітньою ОСОБА_12 та зобов`язано ОСОБА_9 не чинити перешкод у такому спілкуванні, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за його невиконання, остання покладених на неї обов`язків не виконала і у визначені в обвинувальному акті дати перешкоджала зустрічі потерпілого з донькою. При цьому, під час апеляційного розгляду не знайшло свого підтвердження те, що ці обставини були обумовлені поважними причинами, чи то хворобою дитини чи ОСОБА_9 , чи зайнятістю останньої на роботі, а неприязні відносини, які склались між нею та потерпілим, на обґрунтованість пред`явленого обвинувачення саме за вказаною статтею не впливають.

Також, приймаючи як належний доказ у даному кримінальному провадженні, а саме, оптичний DVD-R диск 4GB, який містить папку з чотирма файлами відеозапису за 22 вересня 2016 року, 08 жовтня 2016 року, 11 жовтня 2016 року та 26 листопада 2016 року, колегія суддів враховує, що отриманий він був слідчим СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області від потерпілого під час досудового розслідування та оглянутий після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 93 КПК України, і на стадії ознайомлення з матеріалами досудового розслідування стороною захисту клопотань про проведення технічної експертизи цього відеозапису заявлено не було.

Крім того, під час апеляційного розгляду, на запитання прокурора, потерпілий вказував, що у суді першої інстанції не з`ясовувались обставини автентичності даного доказу, а з`ясовувалось лише питання, хто надавав дозвіл для проведення такої фіксації. При цьому, зауважень з боку обвинуваченої чи її захисників з приводу того, що зафіксовані на вказаному диску події не мали місця, є підробними чи сфальсифікованими, чи що відеозапис здійснено не потерпілим, не надходило.

У даному випадку, відеозйомка була здійснена ОСОБА_11 , здебільшого, на вулиці, тобто у громадському місці, проводилась вона неприховано і метою її було фіксування можливих неправомірних дій щодо останнього, що вказує на їх ситуативність.

При цьому, Рішення Конституційного Суду України № 12-рп/2011, на яке послався в оскаржуваному вироку суд першої інстанції, є нерелевантним, оскільки це рішення стосується ситуації отримання фактичних даних у результаті оперативно-розшукової діяльності, а у даній справі фіксування здійснювалось потерпілим відкрито. Крім того, Конституційний Суд України у вказаному рішенні зазначав, що фактичні дані про скоєння злочину чи підготовку до нього можуть бути одержані не тільки в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноважених на це осіб, а й випадково зафіксовані фізичними особами, які здійснювали власні (приватні) фото-, кіно-, відео-, звукозаписи, або відеокамерами спостереження, розташованими як у приміщеннях, так і ззовні.

Така позиція колегії суддів в повному обсязі узгоджується з позицією Верховного Суду, зазначеною у постанові від 01 грудня 2021 року (Справа № 562/744/17, провадження № 51-7975км18).

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані стороною графіки роботи ФОП ОСОБА_13 з 08 до 20 години за липень 2017 та серпень 2017, табелі обліку використовування робочого часу ФОП ОСОБА_13 за липень - серпень 2017, містять інформацію яка знаходиться поза межами пред`явленого обвинувачення (т. 1 а.с. 238, 245, 246), також поза межами пред`явленого обвинувачення прокурором була надана і інформація про з`єднання за 13.12.2016 згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 05.02.2018 ПрАТ «ВФ Україна» про з`єднання абонентського номеру НОМЕР_1 , яким користувалася ОСОБА_47 (т. 2 а.с.4-11) тому не бере їх до уваги.

Є слушним і висновок суду першої інстанції про те, що свідок ОСОБА_26 повідомив про виїзд на виклик до ТРЦ «Лавина» за заявою ОСОБА_11 , а зазначені події не увійшли у пред`явлене обвинувачення, а тому не можуть бути належним доказом у даному кримінальному провадженні.

Однак, виключення зазначених доказів не спростовує вини ОСОБА_9 в інкримінованому злочині, оскільки її вина підтверджується іншими доказами в їх сукупності.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає виправдувальний вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 липня 2021 року, відносно ОСОБА_9 необґрунтованим, оскільки висновки суду, що докази, які були досліджені в суді першої інстанції не підтверджують поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченої у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.382КК України повністю були спростовані в суді апеляційної інстанції при повторному дослідженні доказів. Суд першої інстанції допустив невідповідність висновків фактичним обставинам справи та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне скасувати виправдувальний вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок.

Тому колегія суддів, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, вважає досліджені докази належними, допустимими та у своїй сукупності достатніми і визнає доведеним пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення у тому, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 червня 2016 року у справі №592/2788/16-ц, яке набрало законної сили 02 серпня 2016 року, ОСОБА_9 зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_11 у спілкуванні з малолітньою дитиною - донькою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Цим же рішенням ОСОБА_11 визначено час спілкування з дитиною - кожного вівторка та четверга з 16 до 20 год. та кожної суботи з 10 до 20 год. в присутності матері дитини за умови, що дитина в той день не хворіє, у разі відсутності дитини за її місцем реєстрації, замінити побачення телефонною розмовою протягом півгодини або відеозв`язком за допомогою «Sкуре».

Відповідно до акту державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_20 від 09 вересня 2016 року та заяви ОСОБА_9 від 09 вересня 2016 року, остання зобов`язалася не чинити перешкод ОСОБА_11 у спілкуванні з донькою, водночас ОСОБА_9 була попереджена про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду.

Відповідно до свідоцтва від 09 вересня 2017 року ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_21 , після чого змінила прізвище на ОСОБА_9 .

У вівторок 20 вересня 2016 року о 16 год. ОСОБА_11 прийшов за місцем реєстрації своєї доньки ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою поспілкуватись з останньою, відповідно до визначеного рішенням суду часу побачень. В подальшому з даного домоволодіння вийшла ОСОБА_22 , яка повідомила що її донька ОСОБА_9 знаходиться на роботі. Відповідно до графіку роботи ФОП « ОСОБА_23 », ОСОБА_9 вказаного дня не працювала, її місце перебування 20 вересня 2016 року, в ході досудового слідства, не встановлено. Також 20 вересня 2016 року, в період часу з 16 год. до 20 год. ОСОБА_11 неодноразово телефонував ОСОБА_9 , але остання не надала можливості поспілкуватись з донькою.

У четвер 22 вересня 2016 року, близько 16 год. ОСОБА_9 , забравши ОСОБА_12 з дошкільного навчального закладу «Дельфін», що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Лєрмонтова, буд. 2, та зустрівши у даному закладі ОСОБА_11 , не реагуючи на прохання останнього щодо спілкування з донькою, відвела їх спільну доньку додому за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином перешкодивши ОСОБА_11 у спілкуванні зі ОСОБА_12 .

У суботу 08 жовтня 2016 року, о 10 год. ОСОБА_11 прийшов за місцем реєстрації своєї доньки ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою спілкування з останньою, відповідно до визначеного рішенням суду часу побачень. В подальшому, з даного домоволодіння вийшла ОСОБА_9 , яка вчинила словесний конфлікт з ОСОБА_11 , перешкодила побаченню останнього з донькою за реальної можливості його провести. Також 08 жовтня 2016 року, в період часу з 11 год. до 20 год., ОСОБА_11 неодноразово телефонував ОСОБА_9 , але остання не надала йому можливості поспілкуватись з донькою.

У четвер 11 жовтня 2016 року, близько 16 год. ОСОБА_9 , продовжуючи свої протиправні дії, забравши ОСОБА_12 з дошкільного навчального закладу «Дельфін», що знаходиться за адресою м. Суми, вул. Лєрмонтова, 2, та зустрівши у даному закладі ОСОБА_11 , не реагуючи на прохання останнього щодо спілкування з донькою, відвела їх спільну доньку додому за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином перешкодивши ОСОБА_11 у спілкуванні зі ОСОБА_12 .

У вівторок 18 жовтня 2016 року, о 16 год. ОСОБА_11 прийшов за місцем реєстрації своєї доньки ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою спілкування з останньою, відповідно до визначеного рішенням суду часу побачень. В подальшому, з даного домоволодіння вийшла ОСОБА_9 , яка без будь яких поважних причин, відмовилась проводити побачення та не надала ОСОБА_11 можливості спілкуватись зі ОСОБА_12 особисто, шляхом телефонної розмови або відеозв`язку.

У суботу 26 листопада 2016 року, о 10 год. ОСОБА_11 прийшов за місцем реєстрації своєї доньки ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою спілкування з останньою, відповідно визначеного рішенням суду часу побачень. В подальшому з даного домоволодіння вийшла ОСОБА_24 , яка повідомила що її сестра ОСОБА_9 знаходиться на роботі. Відповідно до графіку роботи ФОП « ОСОБА_23 » ОСОБА_9 вказаного дня не працювала, її місце перебування 26 листопада 2016 року, в ході досудового слідства, не встановлено. Також 26 листопада 2016 року, в період часу з 18 год. до 19 год., ОСОБА_11 , неодноразово телефонував ОСОБА_9 , але остання не надала можливості поспілкуватись з донькою ОСОБА_12 .

У вівторок 24 січня 2017 року, у період часу з 16 до 17 год. ОСОБА_9 , знаходячись в АДРЕСА_2, не реагуючи на неодноразові дзвінки ОСОБА_11 з проханням надати можливість поспілкуватись з донькою ОСОБА_12 , відмовилась дати телефон донці, чим не надала ОСОБА_11 можливості спілкуватись із ОСОБА_12 , шляхом телефонної розмови або відеозв`язку.

У четвер 26 січня 2017 року, о 12 год. 36 хв., ОСОБА_11 зателефонував ОСОБА_9 та попрохав надати можливість зустрітись з донькою в кінотеатрі «Дружба» в м. Суми, але ОСОБА_9 , без будь яких підстав відмовила у проведенні побачення та відмовилась давати телефон доньці для спілкування з батьком. О 17 год. 27 хв. ОСОБА_11 прийшов за місцем реєстрації своєї доньки ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою спілкування з останньою, відповідно до визначеного судом часу побачень та викликав працівників поліції за даною адресою. В подальшому, лише після прибуття працівників поліції, о 17 год. 34 хв., ОСОБА_9 вивела ОСОБА_12 на вулицю для проведення побачення. Також у період часу з 16 до 20 год. 26 січня 2017 року, ОСОБА_9 не надала ОСОБА_11 можливості спілкуватись із ОСОБА_12 шляхом телефонної розмови або відеозв`язку, таким чином усіма вищевказаними діями перешкодивши останньому у спілкуванні зі ОСОБА_12 .

У четвер 06 квітня 2017 року, о 16 год. ОСОБА_11 зателефонував ОСОБА_9 та попрохав надати можливість зустрітись з донькою, але ОСОБА_9 , повідомила, що на даний час перебуває на роботі, а тому не може провести дане побачення. Відповідно до графіку роботи ФОП « ОСОБА_13 », ОСОБА_9 , вказаного дня не працювала, її місце перебування 06 квітня 2017 в ході досудового слідства не встановлено. Також 06 квітня 2017 року, в період часу з 17:00 год. до 20 год., ОСОБА_11 , неодноразово телефонував ОСОБА_9 , але остання відмовилась давати телефон доньці для спілкування зі ОСОБА_11 . Також 06.04.2016 в період часу з 17:00 год. до 20 год., ОСОБА_11 , неодноразово телефонував ОСОБА_9 , але остання відмовилась давати телефон доньці для спілкування зі ОСОБА_11 . Таким чином ОСОБА_9 у період часу з 16 до 20 год. 06 квітня 2017 року не надала ОСОБА_11 можливості спілкуватись із ОСОБА_12 особисто, шляхом телефонної розмови або відеозв`язку.

У четвер 06 травня 2017 року, близько 14 год. ОСОБА_9 виїхала з м. Суми до м. Білопілля, Сумської області. Також 06 травня 2016 року, в період часу з 10 год. до 19 год. ОСОБА_11 неодноразово телефонував ОСОБА_9 , але остання не надала можливості поспілкуватись з донькою.

У вівторок 16 травня 2017 року, о 16 год. ОСОБА_11 прийшов за місцем реєстрації своєї доньки ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою спілкування з останньою, відповідно до визначеного рішенням суду часу побачень. Із вказаного домоволодіння до ОСОБА_11 ніхто не вийшов, ОСОБА_9 , не реагуючи на неодноразові дзвінки ОСОБА_11 з проханням надати можливість поспілкуватись з донькою ОСОБА_12 не надала ОСОБА_11 можливості спілкуватись із ОСОБА_12 особисто, шляхом телефонної розмови або відеозв`язку.

У вівторок 23 травня 2017 року, о 16 год. ОСОБА_11 прийшов за місцем реєстрації своєї доньки ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою спілкування з останньою, відповідно до визначеного судом часу побачень. Із вказаного домоволодіння до потерпілого ніхто не вийшов, ОСОБА_9 , не реагуючи на неодноразові дзвінки ОСОБА_11 з проханням надати можливість поспілкуватись з донькою ОСОБА_12 не надала ОСОБА_11 можливості спілкуватись із ОСОБА_12 особисто, шляхом телефонної розмови або відео зв`язку.

У четвер 08 червня 2017 року, в період часу з 17 год. до 20 год., ОСОБА_11 неодноразово телефонував ОСОБА_9 та просив останню надати можливість поговорити по телефону з донькою, але ОСОБА_9 , перебуваючи в м. Білопілля Сумської області, а з 17 год. 19 хв. у м. Суми, більш точного місця її перебування слідством не встановлено, відмовилась давати телефон доньці, перешкодила ОСОБА_11 у спілкуванні зі ОСОБА_12 .

Тобто, ОСОБА_9 своїми діями упродовж 2016 та 2017 років, а саме 20 вересня 2016 року, 22 вересня 2016 року, 08 жовтня 2016 року, 11 жовтня 2016 року, 18 жовтня 2016 року, 26 листопада 2016 року, 24 січня 2017 року, 26 січня 2017 року, 06 квітня 2017 року, 06 травня 2017 року, 16 травня 2017 року, 23 травня 2017 року, 08 червня 2017 року, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, не виконувала рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 22 червня 2016 року, яке набрало законної сили 02 серпня 2016 року, шляхом систематичного перешкоджання ОСОБА_11 у спілкуванні з малолітньою дитиною - донькою ОСОБА_12 у визначений судом час.

І такі дії ОСОБА_9 колегія суддів кваліфікує за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_9 покарання, апеляційний суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також апеляційних вимог прокурора і потерпілого.

При цьому, колегія суддів враховує, що ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_9 колегія суддів суд враховує ступінь тяжкості вчиненого останньою злочину, який, згідно ст. 12 КК України, є нетяжким, а також дані про особу обвинуваченої, яка раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не пригягувалась, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, характеризується як особа, яка за місцем мешкання зарекомендувала себе посередньо, та що на її утриманні перебуває малолітня дитина.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , передбачені ст. 66 КК України, колегією суддів не встановлено, як і не встановлено обставин, які обтяжують покарання останньої, передбачені ст. 67 КК України.

З врахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку що необхідним буде призначення ОСОБА_9 покарання у виді штрафу у розмірі 800 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 13 600 грн., згідно санкції ч. 1 ст. 382 КК України, що відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Відповідно до ч.4 ст.12 КК України, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років..

Санкцією ч.1 ст.382 КК України передбачено, що умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч.1 ст.49 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку (ст.285 КПК України).

Крім того, ч. 5 ст. 74 КК України передбачено, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

У даному випадку, інкриміноване правопорушення було вчинено ОСОБА_9 упродовж 2016 та 2017 років, а саме, 20 вересня 2016 року, 22 вересня 2016 року, 08 жовтня 2016 року, 18 жовтня 2016 року, 26 листопада 2016 року, 24 січня 2017 року, 26 січня 2017 року, 06 квітня 2017 року, 06 травня 2017 року, 16 травня 2017 року, 23 травня 2017 року, 08 червня 2017 року, тобто, строк давності притягнення останньої до кримінальної відповідальності закінчився у червні 2022 року.

В судовому засіданні 08 грудня 2025 року, колегією суддів були роз`яснені вищевказані вимоги закону, однак обвинувачена та її захисник заперечували щодо звільнення від кримінальної відповідальності.

Таким чином, за відсутності згоди обвинуваченої ОСОБА_9 щодо звільнення її від кримінальної відповідальності, на день апеляційного розгляду вказаного кримінального провадження існують законні підстави для звільнення останнього від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, відповідно до п.3 ч.1 ст. 49, ч.5 ст.74 КК України. При цьому, колегія суддів враховує відсутність даних про те, що ОСОБА_9 ухилялася під час досудового розслідування та судового розгляду чи вчинила нові кримінальні правопорушення.

Також, колегія суддів враховує вимоги ч. 1 ст. 128 КПК України, якими передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч. 4 ст. 128 КПК України форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вимоги до позовної заяви врегульовані положеннями ст. 175, 177 ЦПК України.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що потерпілим ОСОБА_11 було заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., яку останній просив стягнути на його користь з ОСОБА_9 та обґрунтовував її завдання тим, що остання тривалий час умисно не виконувала судове рішення (т. 1 а.п.21). В подальшому, потерпілий змінив свої позовні вимоги та подавши інший цивільний позов, вважав, що на відшкодування моральної шкоди з обвинуваченої підлягає до стягнення 15 000 грн., з зазначенням того, що розглядає можливість відмови від заявленого позову в разі негайного протягом 30 календарних днів спільного відпочинку з донькою та виплати 50000 грн. на проведення такого відпочинку та підготовки доньки до школи (т. 2 а.п.212-214).

Законних підстав для залишення вказаного цивільного позову без розгляду, встановлено не було.

Під час апеляційного розгляду потерпілий підтримав свої вимоги та просив стягнути з ОСОБА_9 саме 150 00 грн. і інших вимог не заявляв.

При цьому, колегія суддів зауважує, що ст. 16 ЦК України встановлено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

При визначенні розміру такого відшкодування колегія суддів враховує вимоги розумності і справедливості, а також і реальні можливості обвинуваченої сплатити певну грошову суму, оскільки дані про її працевлаштування відсутні, і вона утримує неповнолітню дитину тому, на думку колегії суддів, розмір моральної шкоди в сумі 30 000 грн. буде справедливим відшкодуванням шкоди.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне питання щодо речового доказу по даному кримінальному провадженню вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись п. 15 ст. 615 ст.ст. 404, 407, 409, 411, 412, 420 КПК України та ст. 49, 74 КК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_11 -задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 липня 2021 року, яким ОСОБА_9 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 382 КК України та виправдано - скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13 600 грн.

Звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання на підставі п.3 ч.1 ст. 49, ч.5 ст.74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_11 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Речовий доказ конверт № 1 - з оптичним DVD+R диском 4,7 gb з відеозаписами датованими 22 вересня 2016 року, 08 жовтня 2016 року, 11 жовтня 2016 року, 26 листопада 2016 року, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок Сумського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяця з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5