В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.09.2025 м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 461/3930/25

відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Львів, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, працює інженером-технологом у Приватному підприємстві «Тайфун-Плюс», раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3,4 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , будучи військовозобов`язаною особою, в період дії загальної мобілізації відповідно до указу президента України №2105-1Х від 03.03.2022, у невстановлений час, однак не пізніше 19.02.2024, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, виконуючи дії спрямовані на уникнення від мобілізації, за попередньою змовою групою осіб, щодо яких матеріали виділено у окреме кримінальне провадження, підробили офіційний документ, а саме тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, що згідно з наказом №610 від 21.11.2017 міністра оброни України п. 2 порядку, видачі та знищення тимчасового посвідчення військовозобов`язаного виготовляються самостійно районними (міськими) військовими комісаріатами, відповідними органами Служби безпеки України, підрозділами Служби зовнішньої розвідки України, шляхом надання персональних даних та власної фотографії.

В подальшому у невстановлений час, однак не пізніше ніж 19.02.2024, ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , використовуючи власний мобільний телефон у мобільному застосунку «Telegram» у одному із каналів побачив оголошення щодо виготовлення документа, який надає підставу для виїзду за кордон в період дії воєнного стану. Після чого в ході спілкування із автором вказаного оголошення вступив в змову із невстановленою особою щодо виготовлення завідомо підробленого документу та надав такій особі свої персональні дані та власну фотокартку для забезпечення їx внесення y підроблене тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, після чого у невстановлений час, однак не швидше ніж 19.02.2024, перебуваючи у Личаківському районі м. Львова, отримав в якості поштового відправлення через ТОВ «Нова пошта» тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 видане ІНФОРМАЦІЯ_2 із зазначенням, що останній непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст. 40а гр. ІІ наказу МОУ №408-08 р. із вклеєним штрих-кодом *2* та проставленими печатками, а саме: гербова печатка « ІНФОРМАЦІЯ_3 *Код НОМЕР_2 *», печатка «Взято на військовий облік», «Знято з військового обліку» із підписами начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , завідомо усвідомлюючи, що вказаний документ являється підробленим.

Крім цього, ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою незаконного перетину державного кордону України, шляхом використання завідомо підробленого, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, керуючись прямим умислом спрямованим на використання завідомо підробленого документа, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що військово-обліковий документ ЛЗ №007420, у якому зазначено, що ОСОБА_5 непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст. 40а гр. ІІ наказу МОУ №408-08р. із вклеєним штрих-кодом *2*, є підробленим:

- 28.05.2024 о 00:04 год., перебуваючи в пункті пропуску «Шегині», що розташований в с. Шегині, Яворівського району Львівської області використав вищевказаний завідомо підроблений документ шляхом його пред`явлення та надання інспектору Державної прикордонної служби України ОСОБА_7 , з метою подальшого перетину державного кордону України та здійснив перетин державного кордону України, використовуючи військово-облікового документа ЛЗ №007420, фактично не маючи законних підстав для перетину державного кордону України в період дії воєнного стану;

- 07.06.2024 о 20:36 год., перебуваючи в пункті пропуску «Рава-Руська», що розташований в с. Рава-Руська, Львівського району Львівської області використав вищевказаний завідомо підроблений документ шляхом його пред`явлення та надания інспектору Державної прикордонної служби України ОСОБА_8 , з метою подальшого перетину державного кордону України та здійснив перетин державного кордону України, використовуючи військово-облікового документа ЛЗ №007420, фактично не маючи законних підстав для перетину державного кордону України в період дії воєнного стану;

- 07.07.2024 о 01:47 год., перебуваючи в пункті пропуску «Солотвино», що розташований в селищі Солотвино, Тячівського району Закарпатської області, використав вищевказаний завідомо підроблений документ шляхом його пред`явлення та надання інспекторам Державної прикордонної служби України ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з метою подальшого перетину державного кордону України та здійснив перетин державного кордону України використовуючи військово-облікового документа ЛЗ №007420, фактично не маючи законних підстав для перетину державного кордону України в період дії воєнного стану;

- 29.07.2024 о 07:45 год., перебуваючи в пункті пропуску «Шегині», що розташований в с. Шегині, Яворівського району Львівської області, використав вищевказаний завідомо підроблений документ шляхом пред`явлення та надання інспектору Державної прикордонної служби України ОСОБА_11 , з метою подальшого перетину державного кордону України та здійснив перетин державного кордону України використовуючи військово-облікового документа ЛЗ №007420, фактично не маючи законних підстав для перетину державного кордону України в період дії воєнного стану;

- 14.09.2024 п 22:02 год., перебуваючи в пункті пропуску «Рава-Руська», що розташований в с с. Рава-Руська, Львівського району Львівської області, використав вищевказаний завідомо підроблений документ шляхом пред`явлення та надання інспектору Державної прикордонної служби України ОСОБА_12 , з метою подальшого перетину державного кордону України та здійснив перетин державного кордону України, використовуючи військово-облікового документа ЛЗ №007420, фактично не маючи законних підстав для перетину державного кордону України в період дії воєнного стану.

ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3,4 ст. 358 КК України, визнав, щиро розкаявся. Пояснив, що дійсно, у мобільному застосунку «Telegram» у одному із каналів побачив оголошення щодо виготовлення документа, який надає підставу для виїзду за кордон в період дії воєнного стану. Після чого в ході спілкування із автором вказаного оголошення домовився щодо виготовлення завідомо підробленого документу та надав такій особі свої персональні дані та власну фотокартку для забезпечення їx внесення y підроблене тимчасове посвідчення військовозобов`язаного. Після чого отримав в якості поштового відправлення через ТОВ «Нова пошта» тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 видане ІНФОРМАЦІЯ_2 із зазначенням, що ОСОБА_5 непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку. Окрім цього, ОСОБА_5 повідомив суду, що 28.05.2024, перебуваючи в пункті пропуску «Шегині», використав підроблене тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та здійснив перетин державного кордону України. 07.06.2024, перебуваючи в пункті пропуску «Рава-Руська», використав вищевказаний завідомо підроблений документ та здійснив перетин державного кордону України. Також 07.07.2024, перебуваючи в пункті пропуску «Солотвино», використав вищевказаний завідомо підроблений документ та здійснив перетин державного кордону України. 29.07.2024, перебуваючи в пункті пропуску «Шегині», використав вищевказаний завідомо підроблений документ та здійснив перетин державного кордону України. 14.09.2024, перебуваючи в пункті пропуску «Рава-Руська», використав вищевказаний завідомо підроблений документ та здійснив перетин державного кордону України.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази кримінального провадження судом не досліджувались. Суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, оскільки обвинувачений в судовому засіданні не оспорював факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, при вищезазначених обставинах.

Учасники судового провадження проти цього не заперечували. Фактичні обставини справи є доведеними, суд вважає їх доведеними та визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, які ніким не оспорюються. До таких фактичних обставин відносяться дата, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість, мотиви, а також інші обставини провадження, які визнані учасниками судового провадження та ними не оспорюються. Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, суд вважає, що органами досудового розслідування правильно кваліфіковані його дії, оскільки ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 358 КК України, тобто підроблення офіційного документу, який видається, установою, яка має право видавати такі документи і який надає права та звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем, вчинене за попередньою змовою групою, та вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа, вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить із загальних принципів призначення покарання, що передбачені ст. 65 КК України. Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 358 КК України, є нетяжким злочином, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, є кримінальним проступком.

ОСОБА_5 розлучений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, перебуває на посаді інженера-технолога у Приватному підприємстві «Тайфун-Плюс», не перебуває на обліку у лікаря нарколога, на обліку у лікаря психолога не перебуває, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем праці та за місцем проживання.

Суд враховує характеристику директора Приватного підприємства «Тайфун-Плюс», відповідно до якої ОСОБА_5 за період роботи зарекомендував себе як відповідальний, дисциплінований працівник, який якісно та сумлінно виконує посадові обов`язки. До дисциплінарної відповідальності не притягувався. Участь працівника ОСОБА_5 у благодійній діяльності підприємства є важливою, адже саме завдяки належному функціонуванню технологічного обладнання, за яке він відповідає, підприємство має можливість стабільно виробляти продукцію, забезпечувати зайнятість, сплачувати податки та здійснювати благодійну підтримку. Крім того, ОСОБА_5 щомісячно здійснює добровільні відрахування із заробітної плати в розмірі 1000 грн. на підтримку Збройних Сил України. Зокрема, ОСОБА_5 закупив для 2-гої артилерійської батареї артилерійського дивізіону НОМЕР_3 окремої штурмової бригади (військова частина НОМЕР_4 ) запчастини на загальну суму 10 170 грн.

Згідно з характеристикою міського голови за час проживання в с. Ожидів Золочівського району Львівської області ОСОБА_5 зарекомендував себе виключно з позитивного боку, як зразковий громадянин. За свідченням сусідів, товариський і ввічливий, в побуті доброзичливий, чуйний. Бере активну участь у громадському житті громади. У конфліктних ситуаціях з жителями громади не помічений, а навпаки дружелюбний, підтримує добрі стосунки у спілкуванні з сусідами і, за можливості, надає їм допомогу. Скарг від сусідів та мешканців громади на ОСОБА_5 не надходило. На початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну ОСОБА_5 на волонтерських засадах, неодноразово, у тому числі і на запити Буської міської ради, допомагав у придбанні транспортних засобів для потреб як Сил Оборони України, так і окремих військовослужбовців, сприяв у ремонті та технічному обслуговуванні таких транспортних засобів.

Пом`якшуючими покарання обставинами є щире каяття, активне сприяння досудовому розслідуванню, наявність на утриманні однієї неповнолітньої дитини, допомога та підтримка Збройних Сил України.

Обтяжуючою покарання обставиною є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Суд бере до уваги сукупність вищеперелічених обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність на утриманні однієї неповнолітньої дитини, допомога та підтримка Збройних сил України.

При цьому, суд враховує також ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у визнанні вини, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він є розлучений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, перебуває на посаді інженера-технолога у Приватному підприємстві «Тайфун-Плюс», не перебуває на обліку у лікаря нарколога, на обліку у лікаря психолога не перебуває, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем праці та за місцем проживання. Крім того, суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_5 бере активну участь у підтримці Збройних сил України. Він визнаний непридатним до військової служби.

Ці обставини, на думку суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і разом з сукупністю вищеперелічених пом`якшуючих покарання обставин, відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України, переконали суд у необхідності призначення ОСОБА_5 покарання у виді штрафу за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 358 КК України, тобто із застосуванням більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Зважаючи на зазначені обставини, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в межах санкції вказаної статті, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень може визначатися шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних.

Таким чином, у разі призначення за один із кримінальних правопорушень навіть такого виду покарання, яке не підлягає складанню (ч. 3 ст. 72 КК України), закон не виключає можливості його поглинення більш суворим видом покарання, призначеним за інший злочин.

Відповідно до ч. 3 ст.72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. Відтак, обмеження щодо застосування положень ст. 70 КК України кримінальний закон встановлює лише у випадках призначення покарань за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом складання основного покарання у виді штрафу з іншими видами покарань.

Тому, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_5 покарання відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і визначити остаточне покарання у виді штрафу.

Дане покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню..

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_5 залишити попереднім у виді застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368- 371, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 358 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20400 грн.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Призначити ОСОБА_5 остаточне покарання відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 20400 грн. штрафу.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили - залишити попереднім у виді застави.

Після набрання вироком законної сили та припинення дії запобіжного заходу у виді застави, визначеної ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 24.04.2025 р., повернути заставодавцю ОСОБА_13 заставу у розмірі 60560 грн., внесену ним на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Львівській області.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Суддя ОСОБА_1