Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальні провадження № 0000145, № 0000019 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 24.07.2014 за ч.3 ст.279 КК України на 4 роки позбавлення волі;

2) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 25.05.2016 року за ч.3 ст.185 КК України на підставі ст.71 КК України

на 4 роки 3 місяці позбавлення волі;

3) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 16.02.2021 за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України

на підставі ст.71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

4) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 06.01.2025 за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2025 ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.01.2025 і за сукупністю вироків ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити і пом`якшити йому покарання до позбавлення волі на строк 5 років 10 днів.

ОСОБА_6 не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність його винуватості та правову кваліфікацію його дій, однак вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі і є явно несправедливим через суворість. Також вказує на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.73 КК України, яка давала підстави для призначення покарання в днях. На переконання обвинуваченого, саме покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 10 днів відповідало б принципам індивідуалізації, гуманності та справедливості покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і просила вирок суду залишити без змін; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, щоОСОБА_6 вчинив крадіжку чужого майна за наступних обставин.

В нічний час з 10 на 11 вересня 2024 року ОСОБА_6 , знаходячись на АДРЕСА_1 , знаючи, що в будинку АДРЕСА_2 ніхто не проживає, з метою повторного таємного викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу зайшов на територію подвір`я та через відкрите вікно проник у приміщення будинку. В будинку ОСОБА_6 взяв електроінструменти, а саме, електродриль "Makita" та болгарку "DWT ws08-125E", які належать ОСОБА_7 , загальною вартістю 4 311 гривень 12 копійок, після чого відкрив з середини вхідні двері будинку та з викраденими речами пішов до свого місця проживання - будинку АДРЕСА_1 . 13 вересня 2024 року ОСОБА_6 здав викрадені речі у ломбард "Найкращий ломбард", що на вул. Незалежності, 59 в м. Біла Церква Київської області, за що отримав грошові кошти в сумі 1 700 гривень, тобто розпорядився майном на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 4 311 гривень 12 копійок.

Крім того, 11 січня 2025 року близько 13 години ОСОБА_6 , проходячи повз неогороджену територію Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат", розташованого за адресою: Київська область, Білоцерківський район, м. Узин, вул. В. Симиренка, 2, поблизу жомової ями виявив силовий чотирьохжильний кабель КГ 4х16. Реалізуючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 переконався, що за його діями ніхто не спостерігає, і, використовуючи сокиру, яку попередньо взяв з собою, відрубав частину силового чотирьохжильного кабелю КГ 4х16 довжиною 22 м вартістю 10 820 гривень 26 копійок. Після цього ОСОБА_6 відніс кабель на берег ставка, що на вул. Гоголя в м. Узин, де спалив полімерне покриття, і 12 січня 2025 року мідну частину кабелю здав до пункту прийому металобрухту ФОП ОСОБА_8 в м. Біла Церква, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв ТДВ "Узинський цукровий комбінат" майнової шкоди на суму 10 820 гривень 26 копійок.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Всупереч доводам апеляційної скарги дотримав суд і вимог закону, через які реалізуються принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

При цьому суд згідно зі ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який неодноразово судимий, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, обставини, які пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та обставину, яка його обтяжує, - рецидив злочинів, і призначив покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений у відповідній санкції.

Додатково колегія суддів зауважує, що ОСОБА_6 звертався за медичною допомогою до лікаря-нарколога з діагнозом: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психоактивних речовин. Синдром залежності.

Вірно застосував суд і положення ст.71 КК України, оскільки ОСОБА_6 , який був звільнений від відбування покарання з випробуванням, вчинив один з нових тотожних злочинів, які кваліфікуються за однією частиною статті, протягом іспитового строку, і остаточне покарання за сукупністю вироків йому призначено шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного цим вироком, незначної частини невідбутого покарання за попереднім вироком.

Згідно з ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Доводи обвинуваченого, що остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць є явно несправедливим порівняно з покаранням у виді позбавлення волі на строк 5 років 10 днів, є недоречними, як і посилання на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Саме таке покарання, як його призначив суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, буде необхідним й достатнім для досягнення його мети, яка полягає не тільки в карі, а й виправленні обвинуваченого та запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Тому підстави для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 остаточного покарання і задоволення його апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3