Справа № 362/7368/24
Провадження № 1-кп/362/341/25
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2025 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду № 3 в місті Василькові Обухівського району Київської області кримінальне провадження № 120 231 113 100 033 12 від 15.11.2023 року за обвинувальним актом відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Плесецьке Васильківського району Київської області, неодруженого, студента Комунального закладу професійної (професійно-технічної) освіти Київської обласної ради «Васильківський професійний коледж», що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н., м. Васильків, пр-т. Київський Шлях, буд. 39, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 4 ст. 153 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В період часу з січня 2020 року по травень 2023 року, в будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, посягаючи на статеву свободу, недоторканість, нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи достовірно обізнаним про вік потерпілої, ОСОБА_6 , перебуваючи на одинці з малолітньою ОСОБА_11 , задовольняючи свою статеву пристрасть, неодноразово вчиняв стосовно неї насильницькі дії сексуального характеру не пов`язані із проникненням в тіло іншої особи, які полягали у тому, що він наказував останній роздягатися, після чого доторкався своїми руками по всьому тілу малолітньої та до її статевих органів, а також, знімав свої штани і спідню білизну малолітньої й своїм статевим членом доторкався (водив) по різним частинам тіла малолітньої ОСОБА_11 , чим здійснював фізичний контакт із тілом малолітньої потерпілої.

Крім того, в період часу з січня 2020 року по травень 2023 року, в будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, посягаючи на статеву свободу, недоторканість, нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи достовірно обізнаним про вік потерпілої, ОСОБА_6 , перебуваючи на одинці з малолітньою ОСОБА_11 , задовольняючи свою статеву пристрасть, неодноразово вчиняв стосовно неї насильницькі дії сексуального характеру пов`язані із анальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням власних геніталій, які полягали у тому, що він наказував останній роздягатися, після чого доторкався своїми руками по всьому тілу малолітньої та до її статевих органів, а також, знімав свої штани і спідню білизну малолітньої й своїм статевим членом доторкався (водив) по різним частинам тіла малолітньої ОСОБА_11 , чим здійснював фізичний контакт із тілом малолітньої потерпілої та неодноразово здійснював анальне і оральне проникнення в тіло малолітньої ОСОБА_11 , чим здійснив статевий контакт із анальним і оральним отвором малолітньої дитини, задовольнивши свою статеву пристрасть анально-генітальним та орально-генітальним контактом.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 не визнав своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів та на підставі статті 63 Конституції України й статті 18 КПК України в судовому засіданні відмовився давати суду показання.

Допитана як свідок законний представник обвинуваченого матір ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомила суду про те, що в період часу з лютого 2021 року до вересня серпня 202 року її дочка ОСОБА_10 залишала їй для нагляду на тимчасове проживання її малолітню онуку ОСОБА_12 , 2016 року народження.

Зазначила, що не могло бути дій викладених в обвинуваченні, оскільки ОСОБА_12 завжди перебувала із нею та під її наглядом і контролем, навіть за місцем її роботи на пилорамі. У зв`язку із цим, вона виключає факт вчинення її сином вказаних злочинних дій. До того ж, оскільки всі вони проживають у вказаному будинку, вона вважає, що приховати такі дії неможливо. Наполягала на тому, що вона не бачила жодного насильства з боку її сина відносно її онуки. Вважає, що її онука все вигадала про вказані події. Стверджує, що якби подібне відбулося, то ОСОБА_12 неодмінно б їй розповіла про це.

Серед іншого, вона заперечила період проживання ОСОБА_12 у неї протягом січня 2020 року по травень 2023 року та стверджує, що онука проживала у неї лише один календарний рік з лютого 2021 року по серпень вересень 2022 року. Також, повідомила суду про те, що за вказаний період часу статеві органи дитини були чисті, але на губах були заїди. При цьому, ОСОБА_12 любила шоколад й інші солодощі, а тому періодично у неї були запори один раз на тиждень.

Крім того, матір обвинуваченого звинуватила свою дочку ОСОБА_10 у шантажі кримінальним переслідуванням її сина за зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 та звинуватила її у вимаганні грошових коштів за замовчування вказаних обставин і не порушення відповідного кримінального провадження.

Захисник в судовому засіданні висловив думку про те, що не доведено винність обвинуваченого та відсутня подія злочину. Зазначив, що будинок в якому проживає сім`я обвинуваченого має одну кімнату, а тому, не відповідає дійсності формулювання обвинувачення: «запрошував малолітню до своєї кімнати». Також, зауважив на показаннях матері обвинуваченого, яка ніколи не залишала онуку без нагляду, що, на його думку, виключає вчинення обвинуваченим дій описаних в обвинувальному акті. Крім того, захисник, наголосив на тому, що у малолітньої потерпілої не зафіксовано пошкоджень анального отвору, а тому, вважає, що це виключає факт вчинення злочину передбаченого статтею 152 КК України.

Законний представник потерпілої в судовому засіданні підтвердила обставини, що були їй раніше повідомлені дочкою про дії обвинуваченого стосовно неї.

Також, пояснила, що її дочка ОСОБА_12 розповіла про те, як її дядько ОСОБА_13 багаторазово засовував свій статевий орган їй в анальний отвір і рот.

При цьому, матір малолітньої потерпілої повідомила про те, що у вказаний період часу вона спостерігала у своєї дочки проблеми з туалетом через фізичний біль та вавки біля роту; у дочки був цистит, лікували герпес на губах, а її статевий орган був почервонілий і запрілий.

Крім того, мати потерпілої повідомила суду, що одного разу бабуся подзвонила і сказала терміново забрати онуку та віддала усі її речі й наказала більше не привозити. Саме тоді дитина розповіла їй про те, що бабуся все побачила.

Допит малолітньої потерпілої в судовому засіданні не здійснювався через заперечення її законного представника, а також, з огляду на висновки психолога за якими необхідно обмежити дитину у слідчих діях для запобігання повторної травматизації.

Серед іншого, на підтвердження винуватості обвинуваченого, прокурором надано суду письмові докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та були досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні, а саме:

- протокол огляду місця події від 16 листопада 2023 року із фото-таблицею, в якому відображено обстановку і вигляд домоволодіння та житлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , де було вчинено злочини (т.с. 1, а.с. 152 160);

- протокол огляду предмета від 20 листопада 2023 року разом із CD-диском на якому міститься звукозапис телефонної розмови між матір`ю малолітньої потерпілої із обвинуваченим, під час якої вона запитує у нього навіщо він ґвалтував її дочку, а ОСОБА_6 відповідає, що він не може їй цього пояснити та він багато чого не розумів; також, в даній телефонній розмові обвинувачений відповів на запитання ОСОБА_10 , що такі насильницькі дії відбулися приблизно одинадцять разів (т.с. 1, а.с. 162 163, 164);

- свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 12 жовтня 2022 року, яке підтверджує малолітній вік потерпілої (т.с. 1, а.с. 171);

- висновок психолога за результатами допиту малолітньої потерпілої від 20 листопада 2023 року в якому відображено хід проведеного діагностування дитини, під час якого говорила, що хвилюється знову згадувати події які з нею трапилися; має образу на бабусю (маму мами), бо та все бачила і нічого не робила (зі слів дитини: їй було все одно); це відбувалося з нею із чотирьох років; має образу на ту людину, яка це все з нею робила; психоемоційний стан дитини наповнений на 70 % негативними емоціями (страх, провина, образа, смуток, злість); при необхідності розповісти про подію, зросла напруга в тілі, змінився ритм дихання, щоб відволіктись грала з кінетичнім піском; дитина описує взаємодію з кривдником та відтворює пряму мову розмов; прослідковуються таки етапи в її поведінці: секретності, безпорадності та пристосування, що вказує на існування синдрому акомодації, який полягає у формуванні в дитини комплексу психологічних і поведінкових порушень, направлених на адаптацію до існування в умовах тривалого сексуального насильства; у випадку з Софі, вона прийняла рішення тримати все в секретності, бо був страх повторення цих дій кривдником; під час допиту ОСОБА_14 ) не розуміла наслідки дій кривдника, оскільки тільки з 10-12 років (вікові особливості розвитку дитини), діти досить добре починають розуміють ті наслідки, до яких можуть привести ці дії; бабуся ОСОБА_15 , коли в них була ОСОБА_12 , часто залишала її на дядька ОСОБА_16 (16-17 років); дівчині не подобалось залишатись з ним; зі слів дитини: «він мене ґвалтував»; вони з ним не грали, він вимагав, щоб вона роздягалась, торкався її по всьому тілу; Софі назвала чоловічий член: «хлопчачий»; зі слів дівчини: «я стрибала на його хлопчачим, він мені його сував до рота, в попу та торкався моєї пісі»; це було коли вони були самі і коли були вдома інші родичі» траплялась це і днем і вночі; коли усі були вдома, бабуся ОСОБА_15 вела її до ОСОБА_16 в двоповерхове ліжко; спочатку він сам роздягався, потім змушував ОСОБА_12 роздягатися; жмакав тіло дівчинки руками (їй було боляче); також мастурбував при дитині, вона бачила білу рідину, що виходила з його «хлопчачого»; дії сексуального характеру вчинялись до дитини багато разів; зі слів ОСОБА_12 , з чотирьох років, кожного дня, по декілька разів на день; також вона додала, що він застерігав ОСОБА_12 не розповідати про його дії матері, рідним тому, що це буде повторюватися; дівчина цього дуже боялася, тому і мовчала; Софі пережила стрес та травмована подіями які з нею відбулися; це вплинуло на її психоемоційний стан, вона переживає страх та тривожність, потребує захисту та відновлення психоемоційного фону; за результатами проведеного допиту було виявлено достатній комплекс ознак, який притаманний розповіді дитини семирічного віку про психотравмувальну подію; дівчина потребує індивідуальної психотерапевтичної роботи на відновлення власної гідності, підвищення самооцінки, активізація внутрішніх ресурсів, формування конструктивних способів самозахисту, навчити здоровим проявам сексуальності, правильні назви статевих органів, хороші та погані дотики, правило «трусиків» в рамках довготривалої травмо-терапії; необхідність обмежити дитину у слідчих діях для запобігання повторної травматизації (т.с. 1, а.с. 172 181; т.с. 2, а.с. 56 59);

- висновок судово-психіатричного експерта № 650 від 28.12.2023 року, за змістом якого, ОСОБА_11 з урахуванням її індивідуально-психологічних та вікових особливостей, а також конкретної ситуації могла сприймати лише фактичний (зовнішній) бік обставин, які мають значення в кримінальному провадженні, та давати щодо них відповідні покази, не розуміючи при цьому характер та значення скоєних відносно неї дій; схильність до фантазування та підвищена схильність до навіювання, які могли б здійснити вплив на покази ОСОБА_11 , їй не притаманні; ОСОБА_11 під час скоєння відносно неї інкримінованих дій не могла розуміти їх характер та значення, а також не могла чинити опір (т.с. 1, а.с. 182 183);

- висновок спеціаліста від 24 червня 2024 року за результатами допиту малолітньої потерпілої за яким: на момент інтрерв`ювання дитина знаходилася у пригніченому стані, налякана і занепокоєна подією; існує певних страх щодо повторювання подібних подій (конкретна фігура виявлена - дядько), а саме: що дядько буде знову змушувати робити то, що їй не подобається й про що соромно і огидно говорити; Софія, висловлюється короткими фразами, говорить часто з виразом, темп мови швидко змінюється від уповільненого до збудженого і назад (на етапі розповіді подій, коли вона з дядьком залишалася сама вдома у бабусі, або коли бабуся вперше побачила що ОСОБА_17 робив і лише посварила його, а далі робила вигляд, що не бачить); «перше це було на улице возле будки, мне було четире годика, он сказал, что игра такая, мне нужно снять шорти і труси и он снял себя, потом своїм «мальчачим» туда мне стал совать (намалювала двох чоловічків оголених, де стрілкою позначила напрямок куди він їй робив боляче і неприємно анальний отвір); бабуся, (але також не вважає її бабусею) Віта тоді побачила, накричала на нього, сказала, совсем не понимаешь, что делаешь и все; потом, когда ето продолжалось, она молчала, делала вид, что не видит, даже оставляла меня с ним на один и ничего не говорила, потому что ей все равно»; але трохи із затримкою на розуміння що вона відчуває (стадія шоку, ступору, непорузуміння, страх); згадувала події, коли їй було чотири роки «дядько знову разделся полностью и мне сказал снять, он сел и мне сказал сесть на него и заставлял пригать на своем «мальчачем», було боляче він трохи проник мені туди (на ляльці показує, повертає і показує анальній отвір), а після цього я не могла сходить в туалет по большому»; дівчинка при згадуванні подій намагається тримати контроль у своїх руках за процес спілкування (плаче, стискає руки, починає плакати), що може бути ознакою страху висловлюватися у небажанні, повертатися у розповідь про те, як це відбулося: «я хочу ответить на все вопроси и больше не говорить об етом»; спостерігається підвищена тривожність (при питаннях уточнюючих, чи не пригадує вона що Толік казав, або можливо, як пояснював свою поведінку); страх перед майбутнім; сумніві у здатності захистити себе та сказати щось, шо може нашкодити їй: «він казав що если расскажу, мне не поверят и он будет дальше продолжать со мной ето делать»; про подію розповідати не хотіла кривиться й мовчить, після чого йде забарвлення через власну емоційну виразність, що відбивається в викривлені міміки дитини, а саме: замальовує (пряничного чоловічка в зоні статевих органів, анального отвору, показує зони, де він торкався, питає, замальовуючи рот, як це називається коли він свои ртом до мого - поцелуй?), «говорив нікому про це не розповідати»; намалювавши, дивиться на малюнок і починає плакати»; збільшення занепокоєння, невпевненості, тривоги, сумнівів, під час згадування подій, які з нею трапилася впродовж всіх років з моменту, коли це почалося; Софія впевнено пояснює своє бачення ситуації та описує своє ставлення: «коли була малька він говорил что це гра, все заканчивалось он говорил, игра окончена і одевайся, потом я стала понимать, что ето нехорошие вещи, у меня еще появились прищики возле рта, когда он мне свій «мальчачий» говорил надо (і показує рот), еще пальчами мне туда делал сольно: показує зону піхви»; наслідками цих дій є психологічне виключення дядька та бабусі, яка за словами дівчинки бачила, але не робила нічого, з кола сім`ї, припускаючи що їх взагалі не хоче бачити, даний механізм психіки є захисним на небажане ставлення або подію; про дядька розповідаючи кривиться й мовчить, що може вказувати на переживання емоційної відторгнутості фігури дядька, характер комунікації уникнення, після чого відчуває провину й відповідальність, сором й страх; страх також висловлюється у небажанні спілкуватися з дядьком після того як розповіла про подію; негативний вплив на дитину з боку дядька, спричинили фізичну біль: «у меня болеть стал живот сильно і я уже решта рассказать маме, мне больно біло ходить в туалет»; викликають страх бачити або проживати подальшому з ним «ето було очень много раз, всегда в комнате, один раз, перший на улице, возле будки собачей»; погрозах: «розкажеш, все одно буду дальше с тобой такое делать»; була потерпілою сексуального насильства; «так хотіла щоб бабуся щось зробила, але вона робила вигляд що нічого не відбувається»; подія мала вплив на загальний емоційний фон дитини, а саме: залишила відбиток у відчутті загрози за своє майбутнє (т.с. 1, а.с. 198 203);

-журнал судового засідання від 24 червня 2024 року Фастівського міськрайонного суду Київської області, у якому відображено допит малолітньої потерпілої ОСОБА_11 слідчим суддею в порядку статті 225 КПК України, в ході якого дівчинка відповідала на запитання стосовно вчинених її дядьком ОСОБА_6 відносно неї сексуальних дій та розповіла про те, що останній багато разів її ґвалтував своїм чоловічим органом в рот і анальний отвір (т.с. 2, а.с. 43 48).

При отриманні та фіксації доказів у справі порушень кримінального процесуального закону допущено не було, будь-які протиріччя в них відсутні, що свідчить про їх об`єктивність та правдивість.

Суд оцінює зібрані у провадженні та представлені прокурором докази допустимими, достовірними і достатніми для правильного вирішення кримінального провадження по суті, у зв`язку з чим, вважає можливим покласти їх в основу обвинувального вироку та приходить до висновку про те, що сукупність досліджених судом доказів підтверджує винуватість обвинуваченого за обома статтями обвинувачення.

Одночасно, на сумніви, заперечення і твердження сторони захисту, суд зауважує наступне.

Зокрема, є помилковими доводи захисника про те, що відсутня подія злочину, оскільки під час допиту слідчим суддею та опитуванні психологом, малолітня потерпіла, з урахуванням свого віку і розвитку, розповіла про протиправні сексуальні дії її дядька ОСОБА_13 відносно неї протягом трьох років.

До того ж, як встановлено судом із протоколу огляду предмета від 20 листопада 2023 року та змісту звукозапису на CD-диску (т.с. 1, а.с. 162 163, 164), в телефонній розмові із матір`ю малолітньої потерпілої обвинувачений відповідає їй, що він не може пояснити своїх дій, він багато чого не розумів та зазначив, що такі насильницькі дії відбулися приблизно одинадцять разів.

Як наслідок, немає підстав вважати про відсутність події злочину.

Твердження адвоката про невідповідність фактичним обставинам справи викладеному у формулюванні обвинувачення: «запрошував малолітню до своєї кімнати», суд оцінює критично, оскільки даний факт не спростовує винуватості обвинуваченого в інкримінованих йому злочинах.

При цьому, в журналі судового засідання від 24 червня 2024 року Фастівського міськрайонного суду Київської області на 16:00:06 годині (т.с. 2, а.с. 43 48) зафіксовано відповідь потерпілої, у якій дівчинка розповідає, що вказані події відбувались й у кімнаті бабусі.

Також, в акті від 13.11.2023 року обстеження умов проживання зазначено, що житловий будинок АДРЕСА_1 , складається із двох кімнат (т.с. 1, а.с. 228).

Воднораз, в акті від 15.07.2024 року обстеження умов проживання зазначено, що житловий будинок АДРЕСА_1 , складається із однієї кімнати (т.с. 1, а.с. 229).

Натомість, як пояснила в судовому засіданні матір обвинуваченого, для того об відокремити простір і поділити житло на певні функціональні зони, вони облаштували перегородки (завіси / ширми) в приміщенні будинку.

У зв`язку із цим, суд приходить до висновку, що внутрішня площа житлового будинку АДРЕСА_1 , організована у такий спосіб, який дає можливість сприймати її як таку, що складається із декількох кімнат (відокремлених приміщень).

Крім того, суд не приймає до уваги доводи матері обвинуваченого за якими, вона ніколи не залишала онуку без нагляду і навіть брала її із собою на роботу, оскільки при жодному допиті чи спілкуванні за участі із психологом, дитина не повідомила про те, що вона хоча б один раз перебувала зі своєю бабусею за місцем її роботи на пилорамі.

Проте, дитина повідомляла, що вона залишалась вдома із дядьком ОСОБА_13 на одинці.

До того ж, суд відхиляє заперечення захисника відносно доведеності факту вчинення злочину передбаченого статтею 152 КК України через відсутність виявлення у малолітньої потерпілої пошкоджень анального отвору, оскільки такі обставини також не спростовують винуватості обвинуваченого у вказаному злочині, позаяк сама по собі відсутність пошкоджень анального отвору не є беззаперечним доказом і не свідчить про відсутність факту фізичного контакту статевого органу обвинуваченого із анальним отвором потерпілої.

Тобто, анальний контакт не обов`язково супроводжується пошкодженнями анального отвору та може проходити без видимих слідів і ушкоджень плоті.

Серед іншого, суд пов`язує відсутність виявлення у малолітньої потерпілої пошкоджень анального отвору, також й тривалістю періоду часу і строком проведення відповідної медичної експертизи, оскільки вищевказані сексуальні дії відносно потерпілої було закінчено в травні 2023 року, а висновок експертного дослідження № 267 за яким не виявлено ушкоджень статевих органів і анального отвору дитини (т.с. 1, а.с. 145) отримано в листопаді 2023 року, тобто після спливу п`яти місяців після фізичного контакту.

Крім того, суд вважає надуманими і неправдивими твердження матері обвинуваченого яка звинуватила свою дочку ОСОБА_10 у шантажі кримінальним переслідуванням її сина за зґвалтування малолітньої ОСОБА_12 та звинуватила її у вимаганні грошових коштів за замовчування вказаних обставин і не порушення відповідного кримінального провадження, оскільки ОСОБА_7 не звернулася до правоохоронних органів стосовно зазначених нею обставин вимагання та не ініціювала законного реагування на вказані нею можливі протиправні дії дочки.

Разом із цим, із допитів дитини та її спілкування за участі із психологом, судом достовірно встановлено, що у вказаний період часу, з огляду на вищевикладені протиправні дії відносно малолітньої Софії, ОСОБА_6 застерігав малолітню не розповідати про данні сексуальні дії насильницького характеру іншим особам, шляхом погроз продовження вказаних дій, якщо вона розповість про це іншим.

Тобто, обвинувачений тримав дитину під психологічним тиском продовження насильницьких сексуальних дій які не подобались дівчинці, чим негативно впливав на психіку і свідомість останньої.

Отже, показання потерпілої, спосіб і характер дій обвинуваченого та всі інші фактичні обставини справи прямо свідчать про спрямованість його умислу на активні протиправні сексуальні дії відносно дитини протягом трьох років.

Вся сукупність досліджених судом доказів у справі свідчить про об`єктивність і достовірність показань малолітньої потерпілої, а тому відсутні підстави сумніватися в їх правдивості.

Разом із цим, суд зважає на таке.

Методика «Зелена кімната» може застосовуватись суддями та іншими суб`єктами захисту прав дітей для проведення інтерв`ювання (допиту/опитування) дитини з урахуванням її вікових та психологічних особливостей та в умовах, що мінімізують і не допускають повторної травматизації психіки дитини. Метою застосування методики «Зелена кімната» є отримання достовірних показань дитини під час проведення її допиту/опитування в умовах мінімізації та недопущення повторної травматизації психіки дитини.

Робота за методикою «Зелена кімната» можлива з дитиною будь-якого процесуального статусу, у тому числі під час досудового розслідування чи допиту у порядку ст. 225 КПК, та судового розгляду під час безпосереднього допиту дитини в суді.

Як наслідок, у даному кримінальному провадженні суд приймає до уваги та використовує при постановленні обвинувального вироку показання малолітньої потерпілої, що були надані неї під час опитування психологом із застосуванням методики «Зелена кімната».

Також, за правовими висновками постанови Верховного Суду від 25.09.2023 року по справі № 165/93/22, у даному випадку суд прийняв до уваги зміст допиту малолітньої потерпілої слідчим суддею на досудовому розслідуванні в порядку ст. 225 КПК України, що є виключенням із загального порядку дослідження доказів, передбаченого ст. 95 КПК України.

У зв`язку із цим, суд не проводив повторний допит потерпілої, зважаючи на її вік, обставини справи, особливості категорії цієї справи та рекомендації психолога, що відповідає та узгоджується з положеннями КПК України та має на меті захистити психічне здоров`я малолітньої потерпілої й запобігти її повторної травматизації.

Таким чином, всебічно і об`єктивно аналізуючи здобуті і перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому обох злочинах доведена в повному обсязі.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за:

- ч. 4 ст. 152 КК України, як: вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним і оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування) щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди;

- ч. 4 ст. 153 КК України, як: вчинення будь-яких насильницьких дій сексуального характеру не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи (сексуальне насильство) щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Обговорюючи питання про вид і розмір покарання обвинуваченому, суд, відповідно до статей 65 і 103 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також умови життя і виховання обвинуваченого, який на час вчинення злочину був неповнолітнім, вплив дорослих, рівень його розвитку та інші особливості його особи.

Обвинувачений зареєстрований і проживає в селі Плесецьке Калинівської селищної територіальної громади Фастівського району Київської області; має базову середню освіту (9 класів загальноосвітньої школи); студент Комунального закладу професійної (професійно-технічної) освіти Київської обласної ради «Васильківський професійний коледж»; неодружений; офіційно не працевлаштований; не судимий; за місцем проживання і навчання характеризується без негативних відомостей; за місцем навчання в загальноосвітній школи характеризувався посередньо із зауваженнями стосовно емоційної поведінки та проблем із самоконтролем; на обліку у лікаря нарколога не перебуває; звертався за медичною допомогою із діагнозом: «енурез неорганічної природи», раніше не судимий, не притягався до адміністративної відповідальності (т.с. 1, а.с. 208, 210, 211, 212, 221, 222, 223, 224, 225, 226, 227).

Обвинувачений проживає в одноповерховому будинку разом зі своєю матір`ю, батьком, який служить в Збройних Силах України та двома своїми братами; умови проживання незадовільні, в будинку не прибрано, не охайно, по кімнатах розкидані речі, приміщення потребує ремонту; біля будинку земельна ділянка на якій вирощуються продукти для власного споживання (т.с. 1, а.с. 213, 228, 229).

Також, обвинувачений перебуває на обліку у психіатра із діагнозом: легка розумова відсталість ускладнена візуалізацією зображення у формі галюцинацій, лексико-граматичне недорозвинення мовлення, граматична дислексія, дисграфія, в наслідок порушення звукового аналізу та синтезу слів, що підтверджується випискою від 11 вересня 2024 року із медичної картки стаціонарного хворого № 7558 КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня» (т.с. 1, а.с. 209, 214).

Воднораз, у зв`язку із вказаним діагнозом, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 1371 від 09 жовтня 2024 року, ОСОБА_6 в період часу до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він підозрюється, страждав на «легку розумову відсталість» (згідно МКХ-10-F70.0); він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; за своїм психічним станом не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру (т.с. 1, а.с. 215 220).

Згідно із наданою Фастівським районним відділом № 2 Філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області, досудовою доповіддю щодо неповнолітнього ОСОБА_6 , останній не планує змінювати місце свого проживання; навчання дається йому не легко та він потребує додаткових пояснень, які допомагають краще зрозуміти суть завдання; не вживає алкоголь і наркотичні засоби; серед його оточення не виявлено правопорушників і осіб, які ведуть аморальний спосіб життя; два його брати притягались до кримінальної відповідальності; за час навчання, ставав жертвою боулінгу, одногрупники цькували і ображали його; відношення до нього батьків добре; хвилювався за батька, який сильно зловживав алкоголем; більшість свого вільного часу проводить вдома за онлайн-іграми й у мережі Інтернет, де спілкується із невідомими йому особами; допомагає батькам по господарству; не залучений до просоціальних видів діяльності; з мешканцями села привітний, чуйний і доброзичливий; має позитивні плани на майбутнє: закінчити навчання, розпочати працювати і відбудовувати державу.

Зокрема, встановлено наступні криміногенні фактори, які підвищують ризик вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення: неналежне виховання; погані стосунки з однолітками; низька успішність; недостатньо організоване дозвілля; не залучення до просоціальних видів діяльності; відсутні особисті інтереси; деякі знайомі з антисоціальною поведінкою; дефіцит когнітивних навичок; спроби маніпулювати / контролювати інших; заперечує серйозність своєї поведінки / применшує наслідки своєї поведінки; не має почуття провини; вірить у прийнятність деяких антисоціальних типів поведінки; вважає, що стосовно деяких осіб / груп можна вчиняти правопорушення.

Загальний рівень ризику та криміногенних факторів ОСОБА_6 , оцінено як середній (14 балів) та надано висновок про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства (т.с. 1, а.с. 103 108, 109 110).

Відсутні обставин, які пом`якшують покарання відповідно до статті 66 КК України.

Стосовно відношення до інкримінованих йому дій, суд зауважує, що обвинувачений не висловив будь-якого жалю і/або критичної оцінки.

Зокрема, під час розгляду справи, судом не встановлено, що обвинувачений жалкує про вчинене.

Так, суд не переконався у тому, що обвинувачений критично оцінює свою протиправну поведінку з її щирим осудом.

Оскільки дані злочини було вчинено в період часу з січня 2020 року по травень 2023 року, тобто багаторазово протягом понад трьох років, є очевидним, що обвинувачений шкодує з приводу припинення його протиправної діяльності.

Зазначені обставини, на переконання суду об`єктивно свідчать про той факт, що обвинувачений не надав належну оцінку вчиненим ним діянням та своїй суспільно-небезпечній поведінці.

Одночасно, слід враховувати, що обвинувачений наказував малолітній нікому не розповідати про його дії стосовно неї, чим фактично здійснював психологічний тиск на неї.

Отже, суд не вбачає будь-яких обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених злочинів та могли б бути визнані такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Не встановлено, обставин, які обтяжують покарання відповідно до статті 67 КК України.

При обранні міри покарання, необхідно застосовувати вимоги ч. 1 ст. 70 КК України та призначити винному покарання за сукупністю злочинів, оскільки ним було скоєно два злочини, кожен з яких містить самостійний склад, по кожному із злочинів не минули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності і за вчинення жодного з них особа не звільняється від кримінальної відповідальності.

З урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості вчинених злочинів, особи винного, відсутності обставин які пом`якшують і обтяжують покарання, а також, умови життя і виховання ОСОБА_6 , рівень його розвитку та інші особливості його особи, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити йому покарання з урахуванням положень статті 102 КК України, в межах санкцій частин статей 152 і 153 КК України які передбачають покарання за дані злочини, визначивши остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на максимальний строк, як достатнє для виправлення винного, його перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Відсутні підстави для застосування статей 69, 69-1, 75 КК України.

Ухвалою від 02 грудня 2024 року Васильківського міськрайонного суду Київської області, відмовлено в задоволенні клопотання представника потерпілої про прийняття цивільного позову (т.с. 1, а.с. 67).

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, із засудженого на користь держави слід стягнути процесуальні витрати по справі на залучення експерта, що підтверджені документально (т.с. 1, а.с. 165).

Прокурором не надано суду відомості про речові докази і арешти майна.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого закінчив свою дію і не продовжувався.

До того ж, у зв`язку із визнанням обвинуваченого винуватим, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК України, у резолютивній частині вироку слід зазначити рішення про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 369 371, 373, 374 КПК України,

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк десять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту приведення даного вироку у виконання.

Включити інформацію про ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Єдиного реєстру осіб засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Держави Україна процесуальні витрати по справі в сумі 2 868 (дві тисячі вісімсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий