ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/2073/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/125/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст.125 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 01 лютого 2024 року, якою на підставі статті 49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000951 від 23.10.2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 01 лютого 2024 року клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 задоволено, звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України, на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України, в зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України закрито, на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України. Цивільний позов ОСОБА_10 - залишено без розгляду. Роз`яснено ОСОБА_10 , що залишення позову без розгляду не позбавляє його права звернутися з цим позовом в порядку цивільного судочинства на загальних підставах. Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обгрунтування апеляційних вимог ОСОБА_10 зазначає, що його батьку ОСОБА_11 обвинуваченим ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження 28.09.2014. Згідно висновку Зміївського РО ХОБСМЕ від 29.09.2018 встановлено, що потерпілому ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Протягом 10 років обвинувачений ОСОБА_12 не тільки не визнав вини, але і не вибачився перед батьком, одна ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер. Після апеляційного розгляду 01.02.2024, у справі потерпілим було визнано сина померлого ОСОБА_11 ОСОБА_10 , якому обвинуваченим було спричинено значну матеріальну та моральну шкоду. Апелянт зазначає про те, що були зрізані стовбури 50-річних дерев, які було вивезено у літньої людини кілька кубічних метрів цінної деревини, вартість якої складає більше 159000 гривень. За весь час судового процесу, судом не було надано можливості потерпілому виступити для зазначення своєї позиції, подане ним письмове заперечення щодо позиції обвинуваченого, надане через канцелярію суду, не було розглянуто і не долучено до справи. 24.01.2024 до суду першої інстанції було подане клопотання захисника обвинуваченого про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України. У оскаржуваній ухвалі від 01.02.2024, суд зазначив, що був присутній адвокат ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_10 , що є неправдою, оскільки 01.02.2024 вони не були присутні в судовому засіданні, оскільки 24.01.2024 відбулося судове засідання та суд видалився до нарадчої кімнати для розгляду клопотання сторони захисту. Про те, що ухвала була оголошена 01.02.2024 потерпілий та його представник не були повідомлені, що є порушенням статті 56 КПК України. Судом було порушено вимоги статті 376 КПК України. Секретар судді повідомила, що з 25.01.2024 суддя на лікарняному, про оголошення ухвали буде повідомлено додатково, однак повідомлено не було. Обвинувачений ОСОБА_8 постійно брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, посилаючись на те, що він перебуває в США. Однак, судом не з`ясовано, як обвинувачений, будучи фігурантом двох кримінальних справ, військовозобов`язаним, здійснив перетин кордону. Суд фактично створив умови, за яких обвинувачений уникнув кримінальної відповідальності. Зазначає, що проведення відеоконференцзв`язку під час судового засідання, за участю сторін поза межами приміщення суду, за допомогою власних технічних засобів учасників, частиною 4 статті 366 КПК України не передбачене. Вказує, що подавав клопотання про з`ясування питання щодо наявності чи відсутності інших кримінальних проваджень щодо ОСОБА_8 , підстав його перебування за межами України, однак таке клопотання не було розглянуто судом. Посилається на те, що у Чугуївському РУП ГУНП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження за статтею 356 КК України за фактом вчинення ОСОБА_8 протиправних дій щодо батька апелянта. В ухвалі судом не зазначено, що закриття кримінального провадження із наведених підстав, є нереабілітуючою обставиною. В ухвалі зазначено про цивільний позов ОСОБА_13 взагалі неіснуючої особи, що є упередженим ставленням до потерпілого та неповагою. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , яка підтримала подану апеляційну скаргу в повному обсязі, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного. З матеріалів провадження вбачається, що потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000951 від 23.10.2014 року за частиною 2 статті 125 КК України був ОСОБА_11 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер та на підставі ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 27.03.2023 у якості потерпілого у цьому кримінальному провадженні було залучено сина ОСОБА_11 , а саме ОСОБА_10 . 17.04.2023 ОСОБА_10 подав до суду уточнений цивільний позов, в якому просив визнати його цивільним позивачем, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 матеріальну шкоду у сумі 160 000 гривень, моральну шкоду у розмірі 200 000 гривень, витрати на правову допомогу 150 000 гривень. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 17.04.2023 призначено справу до судового розгляду та в резолютивній частині ухвали зазначено про те, що цивільний позов ОСОБА_13 прийнято до спільного розгляду у кримінальній справі, визнано потерпілого ОСОБА_13 цивільним позивачем у кримінальній справі. У мотивувальній частині оскаржуваної ухвали також зазначено про прийняття цивільного позову ОСОБА_13 . Доводи апелянта про неправильне зазначення у судовому рішенні прізвища, ім`я та по-батькові потерпілого, а саме: « ОСОБА_13 », замість правильного « ОСОБА_10 » є слушними, оскільки цивільний позов було заявлено саме ОСОБА_10 , та є опискою, яка може бути усунена судом першої інстанції в порядку статті 379 КПК України. Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_10 щодо закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, суд апеляційної інстанції виходить з того, що згідно з пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності. Положеннями статті 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Зокрема, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (ці строки диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину); протягом цих строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років, особа не ухилялася від досудового слідства або суду; законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину. Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 284 КПК України у разі якщо суд встановить наявність підстав для закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд на будь-якій стадії судового провадження зобов`язаний з`ясувати та врахувати думку обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження. Відповідно до вимог частини 2 статті 285 КПК України, особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення. Відповідно до частини 4 статті 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. У відповідності до положень частини 3 статті 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Верховний Суд в ухвалі від 19.05.2025 у справі 761/34859/18 зазначив, що наведені вище нормативні положення є імперативними та спрямовані на реалізацію вимог засади змагальності сторін, згідно з якими суд, залишаючись об`єктивним і неупередженим, повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а також засади диспозитивності, за якою сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених кримінальним процесуальним законом. Одночасно у цій же ухвалі Верховного Суду зазначено, що передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину. Також, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі положень статті 49 КК України від суду не вимагається встановлення факту, що певне правопорушення мало місце, чи факту вчинення конкретною особою певного кримінального правопорушення. У постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 13.01.2025 у справі 758/8848/19 зазначено, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку. Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно, зокрема від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій. Специфіка інституту звільнення особи від кримінальної відповідальності полягає в тому, що за наявності визначених у законі умов особа звільняється від такої відповідальності, а кримінальне провадження закривається, раніше від тієї стадії, коли вказані факти можуть та/чи мають бути належним чином встановлені, доведені, підтверджені, відтак, доводи касаційної скарги про необхідність судом встановлення факту вчинення певного кримінального правопорушення чи факту його вчинення конкретною особою, є необґрунтованими. Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 24.01.2024 звернулися до суду першої інстанції із клопотанням про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000951 від 23.10.2014 року за частиною 2 статті 125 КК України, на підставі статті 49 КК України. Крім того, цього ж дня до суду першої інстанції надійшло клопотання потерпілого ОСОБА_10 про долучення матеріалів у якості доказів та письмові заперечення потерпілого із додатками щодо правової позиції сторони захисту, клопотання про долучення доказів щодо витрат на правову допомогу та щодо спричиненої матеріальної шкоди, клопотання про допит свідка та виклик експерта. З урахуванням положень частини 4 статті 286 КПК України щодо невідкладного розгляду клопотання сторони провадження про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд першої інстанції перейшов до вирішення клопотання, поданого стороною захисту. Заслухавши думку учасників з приводу поданого клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення рішення. Відповідно до довідки, складеної секретарем, суддя видалилася до нарадчої кімнати для ухвалення рішення до 13.00 години 25.01.2024. Однак, згідно довідки секретаря, з 25.01.2024 до 31.01.2024 суддя перебувала на лікарняному. 25.01.2024 о 0.51 годині на електронну адресу Зміївського районного суду Харківської області надійшло клопотання ОСОБА_10 про призупинення розгляду кримінального провадження. Аналогічне клопотання від ОСОБА_10 також було подане безпосередньо до суду першої інстанції та відповідно до штампу суду першої інстанції прийняте 25.01.2024. Відповідно до довідки, складеної секретарем, суддя ОСОБА_1 01.02.2024 вийшла з нарадчої кімнати та цього ж дня було підписано ухвалу. Відповідно до частини 1 статті 376 КПК України, судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження. Враховуючи, що після виходу до нарадчої кімнати 24.01.2024, суддя з 25.01.2024 до 31.01.2024 включно перебувала на лікарняному, та одразу після виходу 01.02.2024 з лікарняного, було складено та підписано оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції не встановив порушень у тому, що ухвала датована саме 01.02.2024. Та обставина, що сторони кримінального провадження не були повідомлені про дату оголошення судового рішення 01.02.2024, не є безумовною підставою для скасування судового рішення, враховуючи, що суддя перебувала на лікарняному, після закінчення якого та після виходу з нарадчої кімнати, судове рішення було підписане негайно. Потерпілий ОСОБА_10 зазначає, що в ухвалі від 01.02.2024 вказана неправдива інформація про присутність у судовому засіданні 01.02.2024 адвоката ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 . Суд апеляційної інстанції зазначає, що в оскаржуваній ухвалі від 01.02.2024 зазначено інформацію про учасників судового провадження, які брали участь у судовому засіданні 24.01.2024, в якому розглядалося клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, а також позицію сторін, висловлену у судовому засіданні 24.01.2024, відповідно до якої потерпілий та його представник заперечували проти задоволення поданого клопотання, обвинувачений та його захисник підтримали клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, прокурор не заперечував проти задоволення клопотання, у зв`язку із тим, що обвинувачений не ухилявся від органів досудового розслідування та суду, нових правопорушень не вчиняв. Судом першої інстанції було встановлено, що подія інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України мала місце 28.09.2014. На час розгляду судом першої інстанції клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності минуло більше 9 років. Враховуючи, що санкція кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі, строк давності відповідно до статті 49 КК України становить 3 роки. Враховуючи, що судом першої інстанції підстав, які б вказували на переривання чи зупинення вказаного строку, не було встановлено, клопотання сторони захисту підлягало задоволенню. Щодо доводів потерпілого ОСОБА_10 про спричинення його батьку - ОСОБА_11 тілесного ушкодження середньої тяжкості, а не легкого тілесного ушкодження, з посиланням на висновок Зміївського РО ХОБСМЕ від 29.09.2018, суд апеляційної інстанції зазначає, що сторона обвинувачення звернулася до суду першої інстанції із обвинувальним актом саме за частиною 2 статті 125 КК України. Протягом всього судового розгляду обвинувачення не було змінено на більш тяжке кримінальне правопорушення, у зв`язку із чим судом першої інстанції з урахуванням строків, які минули з 28.09.2014, було прийнято обгрунтоване рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 125 КК України. З приводу заперечення ОСОБА_10 проти звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що така позиція потерпілого не є перешкодою для прийняття судом відповідного рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, за наявності відповідних підстав. Щодо посилання апелянта на те, що судом не було розглянуто клопотання потерпілого про призупинення розгляду кримінального провадження для з`ясування питання щодо підстав знаходження обвинуваченого за межами України та щодо наявності чи відсутності інших кримінальних проваджень щодо ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції зазначає, що таке клопотання надійшло до суду першої інстанції вже під час перебування судді у нарадчій кімнаті та на лікарняному, у зв`язку із чим не могло бути вирішене. Знаходження обвинуваченого за кордоном безумовно не свідчить про його переховування від суду, оскільки в матеріалах провадження відсутні дані про те, що провадження зупинялося, обвинувачений переховувався від слідства чи суду, чи був оголошений у розшук. Апелянт посилається на те, що у Чугуївському РУП ГУНП В Харківській області перебуває кримінальне провадження за статтею 356 КК України, за фактом вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_14 протиправних дій щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Разом з тим, прокурор, який брав участь у судовому засіданні у суді першої інстанції зазначав, що обвинувачений ОСОБА_8 нових кримінальних правопорушень не вчиняв. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор також підтримав позицію представника сторони обвинувачення, висловлену у суді першої інстанції. Крім того, відповідно до частини 3 статті 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років. Факт вчинення особою нового злочину має бути підтверджений вироком суду, що набрав законної сили, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 11.01.2024 у справі № 186/1405/17. В ухвалі Верховного Суду від 23.06.2025 у справі № 362/27/22 зазначено, що факт внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, враховуючи конституційно закріплену презумпцію невинуватості, за відсутністю відповідного судового рішення, не вказує на вчинення особою кримінального правопорушення. У суді першої інстанції прокурором таких обставин не було повідомлено, на час апеляційного розгляду відсутність обставин, передбачених частиною 3 статті 49 КК України, не спростована. Щодо доводів ОСОБА_10 про участь обвинуваченого ОСОБА_8 у судових засіданнях у режимі відеоконференції, що унеможливлює встановлення особи учасника судового процесу, вручення їй пам`ятки про права та обов`язки, перевірку документів, що посвідчують особу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Після скасування ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 05.08.2022 судом апеляційної інстанції справа за обвинуваченням ОСОБА_8 надійшла до суду першої інстанції та була передана у провадження судді ОСОБА_15 . Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 30.01.2023 клопотання ОСОБА_8 про участь обвинуваченого у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у зв`язку із його проживанням у США, було задоволено та забезпечено участь обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon». Положення статті 336 КПК України, в редакції, що діяла на час постановлення судом ухвали від 30.01.2023, визначали, що судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі: 1) неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; 2) необхідності забезпечення безпеки осіб; 3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; 4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження; 5) наявності інших підстав, визначених судом достатніми. Суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану. Окрім того, у зв`язку із введенням воєнного стану та збройної агресії на території України, Верховний Суд надіслав лист «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» від 03 березня 2022 року № 1/0/2-22 до апеляційних судів, в якому, серед іншого, зазначив про те, що якщо через об`єктивні обставини учасник кримінального провадження не може брати участь у засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою технічних засобів, визначених КПК України, як виняток можна допускати участь такого учасника в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою інших засобів, при цьому треба звернути увагу на роз`яснення такому учаснику його процесуальних прав та обов`язків. Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 станом на час розгляду справи судом першої інстанції перебував у США, а також, те, що учасники провадження не заперечують того, що на відеозв`язку перебував саме ОСОБА_8 , сторона захисту не заявляла про порушення прав обвинуваченого, нероз`яснення йому прав чи обов`язків, невручення йому пам`ятки тощо, з огляду на те, що справа вже тривалий час перебувала на розгляді у суді першої інстанції та обвинувачений неодноразово брав участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, суд апеляційної інстанції не встановив істотних порушень вимог КПК України, які б стали підставою для скасування судового рішення. Щодо доводів апелянта про спричинення йому шкоди ОСОБА_8 , у тому числі у зв`язку зі зрізаними деревами, суд апеляційної інстанції зауважує, що предметом даного кримінального провадження був обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 за частиною 2 статті 125 КК України. Вимога про відшкодування шкоди, завданою зрубаними деревами, може бути вирішена в порядку цивільного судочинства, враховуючи, що відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України не звільняє таку особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. За змістом положень частини 1 статті 129 КПК України вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливе лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Тому в разі закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог, передбачених статтями 284, 286 КПК України, розглянув вищезазначене клопотання та обґрунтовано звільнив обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження, у зв`язку із закінченням строків давності. У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_10 .

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення. Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 01 лютого 2024 року - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: