ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-сс/818/75/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участі секретаря ОСОБА_5 ,

-власника майна ОСОБА_6 ,

-представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2025 року,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 про арешт на майна у кримінальному провадженні №0000874 від 16.07.2025 року за ч.4 ст.191 КК України.

Накладено арешт на майно, вилучене 03.12.2025 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі А 54 5 Джи» з сім карткою НОМЕР_1 , Imei1: НОМЕР_2 , Imei2: НОМЕР_3 ;

-посвідчення від КСП «Харківгорліфт» за номером 938 від 07.11.2022 року на ім`я ОСОБА_6 щодо роботи на посаді електромеханіка з ліфтів;

-грошові кошти в українській гривні на загальну суму 106500 грн. (сто шість тисяч п`ятсот гривень);

-грошові кошти в доларах США на загальну суму 30800 доларів США (тридцять тисяч вісімсот доларів США);

-грошові кошти в Євро на загальну суму 1350 Євро (одна тисяча триста п`ятдесят Євро);

-грошові кошти в Польських Злотих на загальну суму 33000 Польських Злотих (тридцять три тисячі Польських Злотих);

-три аркуші паперу з надрукованими списками вулиць міста Харкова та рукописними записами.

Місцем зберігання арештованого мобільного телефону визначено СУ ГУНП в Харківській області - до здійснення їх огляду, зняття виявленої інформації на електронні носії спеціалістами (експертами) в обсязі, необхідному для досягнення мети кримінального провадження та виготовлення копій даних, які містяться на мобільному телефоні, для залучення до матеріалів кримінального провадження № 0000874 від 16.07.2025, після чого зобов`язано слідчого передати на відповідальне зберігання мобільний телефон особі, у якої його було вилучено, та попередити таку особу про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Місцем зберігання іншого арештованого майна визначено СУ ГУНП в Харківській області.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, а саме зберегло на собі сліди злочину, є об`єктом кримінально противоправних дій, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження,

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі представник власника майна адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна в частині накладення арешту на:

-грошові кошти в українській гривні на загальну суму 106500 грн.;

-грошові кошти в доларах США на загальну суму 30800 доларів США;

-грошові кошти в Євро на загальну суму 1350 Євро;

-грошові кошти в Польських Злотих на загальну суму 33000 Польських Злотих.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що вилучені грошові кошти не мають відношення до вказаного кримінального провадження, не відповідають критеріям речового доказу та не підлягають спеціальній конфіскації. Вказує, що ОСОБА_6 зареєстрований як ФОП та провадить господарську діяльність за видом підприємницької діяльності КВЕД 47.89 (Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами) та КВЕД 47.91 (Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет), що підтверджується копією свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_4 (яка долучена до апеляційної скарги).

Наголошує, що згідно відомостей ГУ ДПС у Харківській області та Шевченківської ДПІ м. Харкова за даними податкових декларацій платника єдиного податку ФОП ОСОБА_6 , загальна сума доходу за період з 2020 по 2024 роки становить (із вирахуванням єдиного внеску) 3 996 000 грн., що доводить законне походження вилучених грошових коштів, які були отриманні від заняття офіційною підприємницькою діяльністю.

Вважає, що стороною обвинувачення не доведено, що грошові кошти, які належать ОСОБА_6 , одержані внаслідок злочинної діяльності чи є доходами від такого майна, або зберегли на собі сліди вчинення злочину.

Наголошує, що слідчим суддею не взято до уваги подане стороною захисту заперечення на клопотання про арешт майна з доданими матеріалами, які підтверджують офіційне походження вилучених грошових коштів.

Позиції учасників апеляційного провадження

У судовому засіданні власник майна та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце проведення судового засідання, не з`явився, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не надав.

Тому апеляційний розгляд проведено за його відсутності.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення власника майна та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

З матеріалів судового провадження вбачається, що СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000874 від 16.07.2025 року за ч. 4 ст. 191 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що службові особи КП «ХРБП» , спільно з іншими громадянами України, зловживаючи службовим становищем, організували механізм одержання неправомірної вигоди для себе за фіктивне працевлаштування до комунального підприємства та подальше заволодіння грошовими коштами, заробітною платою працівників, які не виконують функціональні обов`язки, вчинено в умовах воєнного стану. А саме: службові особи КП «ХРБП» фіктивно працевлаштовували до вказаного комунального підприємства осіб: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 , в подальшому привласнюючи їхню заробітну плату.

В результаті протиправних дій вказаних осіб за період з 2022 по 2025 роки місцевому бюджету (м. Харкова) було завдано збитків на загальну суму 1 372 705,00 гривень.

За результатами здійснених на підставі доручення співробітниками Харківського управління ДВБ НПУ заходів направлених на встановлення обставин скоєння вказаного кримінального правопорушення злочину та осіб, причетних до його вчинення, а також проведення негласних слідчих (розшукових) дій встановлено, що до вказаного злочину причетний громадянин України ОСОБА_6 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , працевлаштований в КП «ХРБП», (фіктивно працевлаштований в КП «ХРБП»).

27.11.2025 року постановлено ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова про задоволення клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області про надання дозволу на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_6 (а.с. 12-14).

03.12.2025 року на підставі зазначеної вище ухвали проведено обшук (а.с. 15-18), в ході якого виявлено та вилучено майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме:

-мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі А 54 5 Джи» з Сім карткою НОМЕР_1 та Емеіл номерами НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ;

-посвідчення від КСП «Харківгорліфт» за номером 938 від 07.11.2022 на ім`я ОСОБА_6 щодо роботи на посаді електромеханіка з ліфтів;

-грошові кошти в українській гривні на загальну суму 106500 грн.;

-грошові кошти в доларах США на загальну суму 30800 доларів США;

-грошові кошти в Євро на загальну суму 1350 Євро;

-грошові кошти в Польських Злотих на загальну суму 33 000 Польських Злотих;

-три аркуші паперу з надрукованими списками вулиць міста Харкова та рукописними записами.

03.12.2025 року постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області вказані предмети, речі, грошові кошти визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні (а.с. 9-11).

У клопотанні про арешт майна прокурор зазначив, що в ході попереднього огляду мобільних телефонів встановлено, що в них знаходиться інформація, яка містить в собі відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення та має доказове значення у кримінальному провадженні. Мобільний телефон потребує детального дослідження, в тому числі буде являтись об`єктом дослідження під час проведення судових експертиз (а.с. 1-3).

Наголосив, що має підстави вважати про відповідність вилученого майна вимогам ст. 170 КПК України.

Метою накладення арешту на майно зазначив - збереження речових доказів.

Задовольнивши клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що вищевказане майно, вилучене 03.12.2025 року під час проведення обшуку, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр є підстави вважати, що це майно є доказом злочину, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт вказаного майна, в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. Слідчий суддя визнав доведеними необхідність арешту цього майна та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

З матеріалів провадження вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно, вказане в клопотанні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а посилання представника власника про зворотне є безпідставними.

Окрім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до порядку, передбаченого ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Посилання представника власника майна в апеляційній скарзі на те, що вилучені грошові кошти не мають відношення до вказаного кримінального провадження, не відповідають критеріям речового доказу та були отриманні від заняття офіційною підприємницькою діяльністю, колегія суддів приймає до уваги, але не визнає такими, що тягнуть за собою скасування арешту майна, оскільки накладення арешту на вилучені кошти, сприятиме на теперішній час досягненню дієвості цього провадження та виконанню його завдань.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000874 від 16.07.2025 року за ч.4 ст.191 КК України -залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді