Справа № 405/85/26
провадження № 1-кс/405/7/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2026 м. Кропивницький

Слідчий суддя Подільського районного суду м. Кропивницького ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 26.11.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000747 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Слов`янка, Апостілівського району, Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який до затримання проживав за місцем пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 11 ч.2 ст. 115 КК України, -

встановив:

до Подільського районного суду м. Кропивницького від слідчого СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 надійшло клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання про застосування запобіжного заходу слідчим мотивовано тим, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України; існування ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість їх запобігання в разі застосування менш суворого запобіжного заходу.

В судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за викладених у клопотання підстав.

Захисник заперечував щодо задоволення клопотання про застосування до його підзахисного найсуворіший запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки вважає, що заявлені стороною обвинувачення ризики є безпідставними та необґрунтованими, а тому просить застосувати його підзахисного менш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту або визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави; також просить врахувати про те, що підозрюваний має постійне місце реєстрації та проживання разом з бабусею, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; проходить службу в складі Збройних Сил України, підтримує відносини з братом ОСОБА_7 , співпрацює зі слідством, обґрунтованість підозри захистом не оспорюється.

Підозрюваний підтримав позицію захисника та додав, що разом з дружиною в м. П`ятихатки вже не проживає, за час перебування у відпустці проживає або у брата або у бабусі. Після того, як перестав жити з дружиною, до затримання більшу частину часу проживав за місцем пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , де він проходить службу.

Вивчивши клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дослідивши матеріали, якими стороною обвинувачення обґрунтовано клопотання, заслухавши доводи прокурора, думку підозрюваного та його захисника, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими відділу СУ ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 26.11.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000747 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України.

За підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, ч. 2 ст. 15 п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, 03.01.2026 о 10 год. 23 хв., затримано ОСОБА_4 на підставі ст. 208 КПК України.

Цього ж дня слідчим, у порядку та в строки передбачені 277 КПК України, повідомлено ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, відповідно до якої: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється в тому, що він будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за контрактом на посаді навідника військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдата», умисно діючи в порушення вимог ст.ст. 3, 19, 21, 22, 24, 64, 68 Конституції України, ст.ст. 2, 11, 16-17, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вирішив вчинити вбивство на замовлення ОСОБА_8 , за наступних обставин:

у невстановлені досудовим розслідуванням дату, час та місце у ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який являється військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , виник злочинний умисел направлений на вчинення умисного вбивства своєї тещі, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з мотивів особистої неприязні, пов`язаної із його спільним сімейним життям, з донькою останньої ОСОБА_9 , у зв`язку із чим між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , розпочався процес розлучення.

З метою реалізації свого злочинного умислу та уникнення відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, не бажаючи бути викритим правоохоронними органами, ОСОБА_4 , вирішив організувати вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 на замовлення, а безпосереднє виконання вбивства останньої, ОСОБА_4 вирішив покласти на іншу особу і з цією метою почав підготовку до вказаного злочину, шляхом підшукування виконавця вбивства ОСОБА_8

24.11.2025 близько 13 год. 00 хв., більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 з метою приховування своєї злочинної діяльності використовуючи мобільний додаток «Telegram» зі свого мобільного номеру зв`язався із раніше не знайомим йому ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який виявився легендованою особою з вигаданими анкетними даними, та запропонував останньому, за винагороду у розмірі 5000 доларів США, вчинити вбивство на замовлення, після чого ОСОБА_10 , обдумавши пропозицію, надав свою згоду.

З метою підтвердження дійсності свого наміру направленого на вбивство ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , під час обговорення своїх намірів спочатку розповів ОСОБА_10 про приблизний розпорядок дня потерпілої, маршрути її пересування, її оточення та близьких родичів, після чого надіслав фотозображення останніх у вказаному мобільному додатку та в подальшому 04.12.2025 з банківської карти банку «ПриватБанк» зареєстрованої на ім`я ОСОБА_4 , перерахував на банківську картку банку «МоноБанк», яка була у користуванні ОСОБА_10 , частину раніше обумовленої суми грошових коштів, а саме 4000 гривень, в якості завдатку, а також домовився про те, що після отримання заробітної плати, ОСОБА_4 ще віддасть, додатково ще 7000 гривень.

31.12.2025 близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_4 перебуваючи по вул. Івана Богуна в м. Жовті Води Дніпропетровської області, продовжуючи свої злочинні дії, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер спільних дій та намірів та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого та бажаючи їх настання, не відмовляючись від свого злочинного наміру направленого на вбивство ОСОБА_8 , зустрівся із ОСОБА_10 та під час зустрічі передав останньому частину грошових коштів у сумі 7000 гривень в якості завдатку. Крім того під час розмови, ОСОБА_4 додатково проінструктував ОСОБА_10 , щодо розпорядку дня ОСОБА_8 та пообіцяв в подальшому буде виплачувати ОСОБА_10 по 500 доларів США кожного місяця.

02.01.2026 під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме: контролю за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину, дозвіл на проведення якого надала ОСОБА_8 , було підібрано місце вчинення імітування вбивства останньої, імітаційні засоби, а також виготовлено фотознімки імітованого вбивства потерпілої, для створення реальних умов, які виступили б підтвердженням вбивства ОСОБА_8 , для ОСОБА_4 .

В подальшому, 03.01.2026 о 10 год. 19 хв. ОСОБА_10 , діючи згідно обумовленого плану та завдання від ОСОБА_4 , надіслав останньому фотознімки, із зображеннями нібито вбитої ОСОБА_8 , тим самим підтвердив виконання вбивства потерпілої, тобто ОСОБА_4 , виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Так, діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Рішенням ЄСПЛ у справі "Кавала проти Туреччини" (заява №28749/18) встановлено відсутність потреби, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Разом із тим, "обґрунтованість" підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у п. 1 (с) ст. 5. Слова "обґрунтована підозра" означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст. 5. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину.

Обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень.

Надані стороною обвинувачення докази, а саме: протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 26.11.2025, протокол огляду предметів від 26.11.2025, протокол допиту потерпілої ОСОБА_8 від 03.01.2025, протокол за результатами проведення НСрД аудіо, відеоконтроль особи від 09.12.2025 та від 03.01.2026 відносно свідка ОСОБА_10 , відносно ОСОБА_4 від 09.12.2025 та від 03.01.2026, протокол за результатами контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 03.01.2026, протокол видачі предметів (грошових коштів) від 04.12.2025 та від 31.12.2025, протокол про результати контролю за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину від 03.01.2026, в своїй сукупності свідчать про обґрунтованість підозри, про яку повідомлено ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України.

Вирішуючи питання про встановлення ризиків, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення, слідчим суддею наголошується, що при встановлення наявності/відсутності таких ризиків, слідчий суддя має виходити виключно з конкретної оцінки фактів, сукупність яких може доводити або спростовувати вірогідність вчинення підозрюваним протиправних дій. При цьому, оцінка до вчинення підозрюваним таких дій виходить із: суворості можливого покарання, особи підозрюваного, характеризуючих даних, та інших обставин, які в кожному випадку є індивідуальними та давали слідчому судді прийти до обґрунтованого переконання, що такі дії підозрюваним можуть бути вчиненні, і без застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як запобіжний захід, його неможливо уникнути, і така поведінка підозрюваного є потенційно можливою та прогнозованою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме або вже здійснив відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризики, які наведені слідчим в клопотанні та підтримані прокурором у судовому засіданні, які передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає доведеними, за наступного:

- щодо ризику передбаченого п. 1 кримінальне правопорушення у якому підозрюється ОСОБА_4 , є особливо тяжким кримінальним правопорушенням, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волік строком від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі. Означене покарання в разі визнання ОСОБА_4 винуватим повинне бути призначене до реального відбування без можливості застосування правил ст. 69, 75 КК України (пільгових інститутів призначення покарання), що в сукупності з іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для підозрюваного переховуватися від суду. Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ. Зокрема в рішенні від 26.06.2001 у справі «Ilijkov v. Bulgaria» (§ 80, заява № 33977/96) суд зазначив, що суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження;

-щодо ризику передбаченого п. 3 протокол допиту потерпілої, разом з її анкетними даними та місцем їх проживання, відкриті стороні захисту, оскільки додані до клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, крім цього, підозрюваний та потерпіла раніше знайомі, що створює передумови для можливої спроби поза процесуального впливу на потерпілу. Отже, загроза того, що підозрюваним може здійснити дії, спрямовані на вплив у поза процесуальний спосіб на потерпілу у цьому кримінальному провадженні з метою ненадання суду достовірних показань щодо обставин можливого вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення для уникнення останнім кримінальної відповідальності.

Крім цього, хоча і анкетні дані свідка є зміненими, однак підозрюваний особисто спілкувався з ним та має коло знайомих, які особисто знайомі зі свідком, що потенційно вказує на можливість встановлення дійсних анкетних даних свідка та впливу на нього з метою ненадання суду достовірних показань щодо обставин можливого вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення для уникнення останнім кримінальної відповідальності.

Ризик впливу на свідка та потерпілу не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, але й на стадії судового провадження до моменту його безпосереднього допиту в суді.

-щодо ризику передбаченого п. 5 кримінальне правопорушення, яке ставиться в провину ОСОБА_4 , вчинено ним на його особисте замовлення у зв`язку із неприязним ставленням до потерпілої, однак, кримінальне правопорушення, яке ставиться в провину ОСОБА_4 залишилось не закінченим поза його волею, що вказує на можливі повторні дії підозрюваного на вчинення умисного вбивства потерпілої, тобто продовжити вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється.

Наявність ризиків, передбачених п.п. 2, 4 ч. 1 т. 177 КПК України, слідчим та прокурором не доведено.

Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголошено на тому, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості підозри та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину , за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, раніше не судимий, а тому, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, до нього може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При застосуванні відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує також обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 одружений, неповнолітніх чи малолітніх дітей, або осіб похилого віку на утриманні не має, є військовослужбовцем, має статус учасника бойових дій, характеризуючи даних та відомостей про стан здоров`я відносно підозрюваного сторонами не надавались, міцність соціальних зв`язків, наявність доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, у вчиненні якого він підозрюється.

Отже, наведені вище обставини свідчать, що стороною обвинувачення надано достатньо доказів, які б свідчили про наявність підстав та необхідність застосування до ОСОБА_4 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк якого слід обліковувати з моменту затримання підозрюваного. Водночас, стороною захисту не спростовано тих доказів та фактів, на які посилаються слідчий та прокурор, а отже не доведено підстав для застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Так, більш м`які запобіжні заходу у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання не можуть бути застосовані до підозрюваного, оскільки перебуваючи не в умовах ізоляції від суспільства, неможливо забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що сторонами кримінального провадження не надані докази, які б свідчили про достатність застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання зазначеним вище ризикам, суд дійшов висновку, що до підозрюваного необхідно застосувати винятковий запобіжний захід тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Хоча, дії ОСОБА_4 не призвели до реально смерті потерпілої, однак його дії кваліфіковано, як закінчений замах на умисне вбивство, тому враховуючи положення наведеної вище статті процесуального закону, слідчий суддя не вбачає підстав для визначення ОСОБА_4 альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Отже, наведені вище обставини свідчать про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри, існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає про обґрунтованість клопотання слідчого та наявність підстав для його застосування.

На підставі викладеного, керуючись вимогами статей 131-132, 176-178, 182-183, 194, 196 - 197, 309, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 10 год. 23 хв. 03.01.2026 до 03.03.2026 включно, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Вручити копію цієї ухвали прокурору, підозрюваному, захиснику негайно після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_11