Провадження № 1-кс/201/5468/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м.Дніпро

Слідчий суддя Соборного районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі Соборного районного суду міста Дніпра скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування повідомлення про підозру від 27.01.2025 у кримінальному провадженні №0000132 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.206-2, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 209 ( в редакції Закону №770-VIII від 10.11.2015) КК України,

ВСТАНОВИВ:

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_3 звернувся зі скаргою про скасування повідомлення про підозру від 27.01.2025 у кримінальному провадженні №0000132 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.206-2, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 209 ( в редакції Закону №770-VIII від 10.11.2015) КК України.

В обґрунтування скарги вказував,що зазначене повідомлення про підозру ОСОБА_5 складене з грубим порушення вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства, наслідком чого є істотне порушення права ОСОБА_5 на захист.

Інкриміновані ОСОБА_5 дії за ч. 1 ст. 255 КК України, а саме у створенні злочинної організації, керівництво такою організацією мали, місце в 2017-2018. Редакція ч. 1 ст. 255 КК України змінювалася у зв?язку із набранням чинності Закону України від 04.06.2020 N? 671-IX , і варіант, який діє з 27.06.2020, є більш тяжким, що суперечить ст. 4 та ст.5 КК України та прямо заборонено законом. ОСОБА_5 фактично інкриміноване діяння, караність якого до 27.06.2020 не була передбачене КК України, оскільки диспозиція ч. 1 ст. 255 КК України в редакції, яка діяла до 27.06.2020, передбачає обов?язковий елементом складу злочину, який полягає у створенні злочинної організації та керівництво такою організацією, а саме мету її створення вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину. При цьому такий обов`язковий елемент складу цього злочину як мета створення злочинної організації, відсутній в редакції Закону України від 04.06.2020 N? 671-IX.

Зміст та правова кваліфікація у повідомлені ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, не містить передбачених нею ж жодної із двох альтернативних кваліфікуючих ознак складу такого злочину, а саме його вчинення організованою групою або в особливо великому розмірі.

Інкримінований ОСОБА_5 злочин, передбачений ч. 3 ст. 206-2 КК України, за версією сторони обвинувачення був закінчений 18.06.2018. Як наслідок, інкримінована ОСОБА_5 легалізація (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, передбачена ч. 3 ст. 209 КК України, могла мати місце лише починаючи з 18.06.2018, бо предикатний злочин, згідно із диспозицією ч.1 ст. 209 КК України має передувати легалізації (відмиванню) доходів, а не навпаки.

Стислий виклад інкримінованих дій взагалі не відповідає об?єктивній стороні складу інкримінованого злочину, зазначеного у диспозиції ст. 209 КК України. Інкриміновані дії не конкретизовані ні за часом їх вчинення, ні місцем їх вчинення, ні способом їх вчинення ні за іншими обставинами. Крім того, з 30.08.2018 і до тепер ТОВ «ДІ Спецлит?є» перебуває у процедурі ліквідації за рішенням його учасника.

Зазначення прокурором у змісті підозри та стислому виклад фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206-2 КК України, таких кваліфікуючи ознак як «особливо великий розмір», «тяжкі наслідки» (а не «інші тяжкі наслідки») прямо суперечить положенням ст. 206-2 КК України., оскільки диспозиція ч. 3 ст. 206-2 КК України передбачає три альтернативні кваліфікуючі ознаки кладу цього злочину: 1) вчинені службовою особою з використанням службового становища або 2) якщо вони заподіяли велику шкоду чи 3) спричинили інші тяжкі наслідки.

Зазначаючи у повідомленні про підозру про «тяжкі наслідки», прокурором взагалі не вказано в чому вони полягають.

Захистом було самостійно залучено експерта та відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи підтверджуєтеся заподіяння матеріальної шкоди (спричинення збитків) ТОВ «Завод Спецлит?є» в розмірі 6 420,2 тис. грн, в результаті прийняття рішення співзасновниками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про передачу основних засобів до ТОВ «ДП Спецлит?є». При цьому «Звітом про узгоджені процедури розрахунку доль засновників - фізичної особи ОСОБА_6 та фізичної особи ОСОБА_7 в основних засобах станом на 2017 рік», який не підтверджено висновками судової експертизи, сторона обвинувачення намагається обгрунтувати повідомлено підозру , зокрема, і ОСОБА_5 .

Натомість, збитки ТОВ «Завод Спецлит?є» заподіяли самі потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в розмірі 6,420 млн. грн.

При цьому, ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_7 як співзасновники ТОВ «ДП Специт?є» взяті на себе передбачені Законом зобов?язання щодо внесення у статутний капітал новоствореного Товариства грошових коштів у розмірі 1 792 571 грн. кожний не виконали, що очевидно свідчить про фіктивність такого їх наміру і єдину мету таких дій - заволодіння основними засобами ТОВ Завод «Специт?є», придбаним під час його господарської діяльності, зокрема і за кредитні кошти (обладнанням та нерухомим майном).

Крім того, повідомлення про підозру за цим злочином прокурором здійснено в той час, коли йому від початку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000224 було відомо про існування нескасованої постанови про закриття кримінального провадження за цим же фактом і з такою ж кваліфікацією.

Так, Чечелівським ВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001174 від 02.07.2010 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 358 ч.2, 206-2 ч. 1 КК України, розпочатого за заявою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за тими ж самими обставинами, що є предметом досудового розслідування № 0000224.

Вважав повідомлення прокурора про підозру ОСОБА_5 незаконним, таким, що очевидно суперечить вимогам вищевказаного законодавства та використовується стороною обвинувачення з метою застосування необґрунтованого та незаконного примусу, зокрема, і шляхом ініціювання застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав, з підстав викладених в останній, просив її задовольнити. Вважав, що саме скасування повідомлення про підозру є ефективним способом захисту, оскільки оскарження дій прокурора не має забезпечить необхідного результату.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги та вказував, що дана скарга взагалі не може розглядатися слідчим суддею, оскільки ще не сплинули два місяці після повідомлення підозри ОСОБА_5 , надавши суду відомості, згідно яких вбачається, що вказане кримінальне провадження неодноразово зупинялося і відновлювалося, в результаті чого загальний строк досудового розслідування дорівнює 31 дню. Вважав, що питання, порушені заявником у скарзі стосуються доказів та не можуть бути підставою для скасування повідомлення про підозру.

Заслухавши доводи заявника скарги та прокурора, дослідивши скаргу та додатки до неї, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

У відповідності до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Так, положеннями ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, зокрема: повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Слідчим суддею, приймаючи дану скаргу до розгляду по суті, враховані строки пред`явлення повідомлення про підозру ОСОБА_5 27.01.2025 та строк звернення зі скаргою захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 .

При цьому судом не може бути прийнято до уваги твердження прокурора про те, що з урахуванням не одноразового зупинення та відновлення досудового розслідування, фактичний строк досудового розслідування становить менше двох місяців, а тому слідчий суддя не може взагалі розглядати дану скаргу з цих підстав.

Строк досудового розслідування це визначений кримінальним процесуальним законодавством період часу, протягом якого слідчий, прокурор, дізнавач повинні закінчити досудове розслідування.

Під процесуальним строком розуміють встановлений законом час для виконання суб`єктами кримінальних процесуальних відносин певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень (глава 7 КПК України).

Варто зауважити, що необхідно розрізняти календарний та процесуальний строк, особливою властивістю якого є можливість зупинення або переривання його перебігу, а також його відновлення, оскільки імперативна норма, викладена в п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України стосується виключно процесуального строку досудового розслідування.

У випадку оскарження повідомлення про підозру, законодавець встановив саме календарний строк , який дає право стороні захисту звернутися з відповідною скаргою, а тому доводи прокурора в цій частині не можуть бути прийняті слідчим суддею.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України. Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення процесуальних норм.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (п. 46 рішення від 27.02.1980 у справі «Deweer v. Belgium») особа повинна набути статус підозрюваного виключно у передбаченому законом порядку, з дотриманням установленої законом процедури. Інакше вона не може вважатися такою, що набула процесуального статусу підозрюваного у межах кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру, згідно вимог ч.1 ст. 278 КПК України, вручається особі в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Аналіз зазначених положень КПК України дає підстави для висновку, що під час розгляду скарг на повідомлення про підозру предметом перевірки слідчого судді є питання дотримання вимог щодо змісту повідомлення про підозру та процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, питання дотримання стандарту "достатніх доказів" для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідну перевірку слідчий суддя здійснює виключно з метою судового контролю за дотриманням саме прав, свобод та інтересів особи у кримінальному провадженні.

Разом з тим, системний аналіз норм КПК України та практики ЄСПЛ свідчить про наявність в кримінальному процесуальному законодавстві України понять, які відповідають різним стандартам доказування (переконання) - стандарт "обґрунтованої підозри", переконання (доведення) "поза розумним сумнівом" та стандарти "достатніх підстав (доказів)". Стандарт достатніх підстав (доказів) використовується в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, мети постановлення тих чи інших процесуальних рішень, вчинення процесуальних дій та їх правових наслідків.

Так, у відповідності до положень статті 42 КПК України, з моменту повідомлення особі про підозру, вона набуває статусу підозрюваного, обсяг процесуальних прав якого значно більший, ніж у особи, якій таке повідомлення ще не вручене (хоча фактичні обставини можуть свідчити про подібну перспективу), та з моментом повідомлення особі про підозру фактично пов`язується початок реалізації принципу змагальності в кримінальному процесі. Саме у зв`язку із цим пункт 3 частини 1 статті 276 КПК закріплює обов`язок, а не право здійснити повідомлення про підозру, оскільки неповідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення при наявності достатніх доказів для цього тягне порушення таких загальних засад кримінального провадження, як забезпечення права на захист та

Враховуючи, що стандарт "достатніх підстав (доказів)" є нижчим ніж стандарт "обґрунтованої підозри" та стандарт "наявність достатніх доказів для підозри особи", який застосовується при вирішенні питання про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування відносно підозрюваного, для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування до висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Факти, що підтверджують наявність достатніх підстав (доказів) для підозри, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт "достатніх підстав (доказів)" не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для здійснення повідомлення про підозру.

При цьому, слідчий суддя в ході розгляду скарг на повідомлення про підозру не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності в особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною, а зібрані у кримінальному провадженні на день складення повідомлення про підозру докази були достатніми для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно із ст. 89 КПК України визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію Європейського суду з прав людини щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

Під час розгляду скарги встановлено, що в провадженні Дніпропетровської обласної прокуратури перебуває кримінальне провадження №0000132, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (виділення матеріалів досудового розслідування) 28.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.206-2, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 209 ( в редакції Закону №770-VIII від 10.11.2015) КК України, стосовно ОСОБА_5 .

27.01.2025 прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.206-2, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 209 ( в редакції Закону №770-VIII від 10.11.2015) КК України за матеріалами кримінального провадження N?0000224, внесеного до ЄРДР 03.04.2023, з якого виділене кримінальне провадження №0000132.

27.01.2025 повідомлення про підозру стороною обвинувачення вручене старшим слідчим СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 квартальній ОСОБА_9 у спосіб, передбачений КПК України, а саме у відповідності до положень ст.ст. 278, 111, 135 КПК України.

Враховуючи, що повідомлення про підозру, як процесуальний документ, складено та підписано з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства і стороною обвинувачення вжито заходів для його вручення ОСОБА_5 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (частина 1 статті 42 КПК України), що підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими слідчим суддею, за такого, стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_5 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні відповідно до положень ч.1 ст.42 КПК України.

Згідно повідомлення про підозру ОСОБА_5 підозрюється за ч. 2 ст. 255 КК України участь у злочинній організації; за ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 206-2 КК України протиправне заволодіння майном підприємства шляхом вчинення правочинів з використанням підроблених документів, вчинені службовою особою з використанням службового становища, у складі злочинної організації, що спричинило тяжкі наслідки; ч. 1 ст. 366 КК України складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 (в редакції Закону №770-VIII від 10.11.2015) КК України вчинення правочину з майном, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації доходів, а також вчинили дій, спрямовані на приховання незаконного походження такого майна, володіння ним, прав на таке майно, а так само набуття, володіння та використання майна, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, вчиненого злочинною організацією.

Слідчим суддею встановлено, що отримані органом досудового розслідування докази вказують на причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення та свідчать про "достатні підстави" для повідомлення йому про підозру у вчиненні інкримінованого злочину.

Подія кримінального правопорушення - діяння (дія або бездіяльність) особи, вчинення якого заборонено законом і яке законодавцем визнається злочином (кримінальним правопорушенням).

З вище встановлених обставин вбачається, що сталися події кримінальних правопорушень, які полягали у тому, що організаторами злочинної організації

ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розроблено єдиний план злочинних дій з розподілом функцій (ролей) кожного учасника злочинної організації, направленого на єдину мету протиправного заволодіння майном ТОВ Завод «Спецлит`є» (), шляхом вчинення правочинів з використанням підроблених документів, вчинених службовою особою з використанням службового становища, а також подальшої легалізації майна підприємства, з метою його протиправного використання та отримання незаконного прибутку.

Вищенаведені обставини у сукупності з наявними у матеріалах кримінального провадження та дослідженими у судовому засіданні доказами свідчать про те, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину не є явно необґрунтованою. При цьому, відповідна версія органу досудового розслідування не є явно хибною та безпідставною, а базується на встановлених в ході досудового розслідування обставинах у сукупності з отриманими доказами.

Зі свого боку, стороною захисту не надано таких беззаперечних доказів, які б спростовували вищевказану версію органу досудового розслідування.

Слідчим суддею в ході судового розгляду скарги встановлено наявність в матеріалах кримінального провадження такого об`єму зібраних доказів, які на день складення повідомлення про підозру в своїй сукупності та взаємозв`язку відповідають тому мінімальному рівню стандарту "достатніх підстав (доказів)", що закріплений в п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, та давали стороні обвинувачення підстави для підозри ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину.

Даючи оцінку дотримання стандарту "достатніх підстав (доказів)" для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення в контексті наявності доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення), слідчий суддя вважає, що даних для доведення причетності ОСОБА_12 до інкримінованого їй злочину достатньо.

Стороною захисту не наведено у скарзі обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на будь-яку непричетність підозрюваного до злочину, у вчиненні якого його повідомлено про підозру.

На даному етапі кримінального провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, наявність чи відсутність в діях підозрюваного складу того, чи іншого кримінального правопорушення, адже такі висновки опосередковано пов`язані з питанням винуватості особи у вчиненні злочину.

Крім того, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, їх кваліфікація та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

На даній стадії досудового розслідування не є необхідним, щоб органом досудового розслідування було встановлено існування всіх елементів складу злочину, який інкримінується підозрюваній, оскільки, фактично досудове розслідування і здійснюється з тією метою, аби встановити всі елементи складу злочину (суб`єкт, суб`єктивна сторона, об`єкт, об`єктивна сторона), а також встановити всі кваліфікуючі ознаки відповідного злочину. Отже, на відповідній стадії досудового розслідування в ході оскарження повідомлення про підозру та встановлення відповідності вимогам закону щодо змісту, порядку вручення такого повідомлення, вирішення слідчим суддею питання про наявність чи відсутність в діях підозрюваної всіх елементів складу злочину, який їй інкримінується, є передчасним.

При цьому, зазначена у повідомленні про підозру правова кваліфікація інкримінованих підозрюваному діянь на даному етапі притягнення особи до кримінальної відповідальності не є остаточною та може бути змінена у результаті здійснення подальшого досудового розслідування кримінального провадження. Крім того, стороною обвинувачення може бути прийнято рішення про закриття кримінального провадження у відповідності до положень ст. 283 КПК за наявності для цього підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, а тому питання , порушені в скарзі про повідомлення про підозру за цим кримінальним провадженням під час існування нескасованої постанови про закриття за іншим кримінального провадження за цим же фактом і з такою ж кваліфікацією, не є предметом перевірки слідчого судді в розумінні п.10 ч.1 ст.303 КПК України.

Зі змісту повідомлення про підозру вбачається, що у ньому зазначено всі необхідні відомості, визначені ст. 277 КПК України, а саме: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення про підозру; анкетні відомості підозрюваного; номер кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, час, місце, спосіб вчинення злочину, а також відомості щодо інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваної, підпис слідчого, який здійснив повідомлення, підпис прокурора, яким погоджено повідомлення про підозру.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що повідомлення про підозру відповідає вимогам ст. 277 КПК України, докази є достатніми, аби стверджувати про причетність ОСОБА_5 до вчинення вказаного злочину, відповідають стандарту "достатніх підстав (доказів)" для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, письмове повідомлення про підозру складено та надано ОСОБА_5 уповноваженою на це особою та у спосіб, передбачений ч.1 ст.278 КПК України.

Враховуючи вище наведене, слідчий суддя вважає, що скарга захисника на повідомлення про підозру від 27.01.2025 у кримінальному провадженні №0000132, внесеного до ЄРДР 28.01.2025, виділеному з кримінального провадження №0000224, внесеному в ЄРДР 03.04.2023, є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами статей 3, 214, 303, 306, 307, 372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування повідомлення про підозру від 27.01.2025 у кримінальному провадженні №0000132 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.206-2, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 209 ( в редакції Закону №770-VIII від 10.11.2015) КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1