Провадження № 1-кп/638/1122/26
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м.Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків кримінальне провадження № 0006751 від 30.08.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має вищу освіту, одружений, неповнолітніх дітей не має, військовослужбовець, майстер рухомої ремонтної майстерні ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , військове звання «солдат», раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

в с т а н о в и в:

Солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, відповідно до вимог ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_6 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_7 від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_7 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

27.04.2023 наказом командира № НОМЕР_2 (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 призначено на посаду майстра рухомої ремонтної майстерні ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат» та він вважається таким, що приступив до виконання обов`язків за вказаною посадою.

11 червня 2024 року, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від військової служби, ОСОБА_6 самовільно залишив місце служби, а саме місце тимчасового дислокування підрозділу військової частини НОМЕР_1 неподалік населеного пункту АДРЕСА_3 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби.

ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, зазначивши, що він не заперечує того факту, що самовільно залишив місце служби, однак зробив він це в зв`язку з тим, що був незаконно мобілізований, оскільки ще у 2003 році був знятий з військового обліку.

Так, в ході допиту обвинувачений ОСОБА_6 пояснив суду, що 26.12.2022 він був мобілізований на військову службу та приблизно з лютого 2023 року почав її проходити у військовій частині НОМЕР_1 на посаді майстра з ремонту автомобільного транспорту у ремонтній роті. До того, як він потрапив на службу в цю військову частину, він проходив навчання та зборі в іншій частині. Служив приблизно півтора роки. При проходженні служби виконував свої обов`язки та отримував грошове забезпечення від 50 до 80 тисяч гривень на місяць. Кілька разів приймав участь у бойових діях, був поранений, однак статусу УБД не отримав. В подальшому ОСОБА_6 дізнався про те, що він був мобілізований незаконно, оскільки ще у 2003 році був знятий з військового обліку як особа, що має судимість з вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину. Також ОСОБА_6 зазначив, що у його паспорті громадянина України міститься відмітка про зняття з обліку, в зв`язку з чим до мобілізації він вільно пересувався та не мав жодних проблем, коли його зупиняли для перевірки документів. Дізнавшись про незаконність мобілізації, обвинувачений просив командування надати йому відпустку, щоб впорядкувати це питання, однак її (відпустку) постійно відкладали. В зв`язку з викладеним, 11.06.2024 ОСОБА_6 самовільно залишив місце служби, оскільки хотів вирішити питання із законністю його призову. 13.06.2024 він вже перебував вдома, а 14.06.2024 звернувся до адвоката. Водночас, у подальшому обвинувачений до судів щодо незаконності його мобілізації не звертався.

Обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що в його діях відсутній склад інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, оскільки він фактично не має статусу військовозобов`язаного, адже ще у 2003 році був знятий з військового обліку, що є невідворотною подією, а тому він не міг бути призваний на військову службу. В зв`язку з викладеним, ОСОБА_6 вважає, що дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , які виразились у тому, що 26.12.2022 він був взятий на військовий облік та того ж дня мобілізований, є незаконними, оскільки законодавством не передбачено повторне взяття на військовий облік особи, яка з такого обліку була знята. При цьому, стосовно наміру продовжити службу обвинувачений пояснив, що він не повинен нести військову службу, оскільки не є військовозобов`язаним та на той час збирався діяти як вирішить суд за його зверненням щодо законності мобілізації.

Попри невизнання вини обвинуваченим, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину знайшла своє підтвердження в результаті судового розгляду, а в його діях міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, виходячи з наступного.

Так, згідно інформації ІНФОРМАЦІЯ_3 , викладеної в листі № 4/4750 від 15.09.2025 ОСОБА_6 військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 26.12.2022 був визнаний придатним за гр. ІІ переліку хвороб Наказу МОУ № 402-2008 та 23.12.2022 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у в/ч НОМЕР_3 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 15 від 18.02.2023 солдата ОСОБА_6 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 30 січня 2023 року №26-PC в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_4 ), з 18 лютого 2023 року зарахувано в розпорядження командира військової частини та на всі види забезпечення, а на трьох разове котлове забезпечення зарахувано з 19 лютого 2023 року. Солдата ОСОБА_6 , який зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18 лютого 2023 року №3-PC на посаду командира бойової машини - командира 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 18 лютого 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 3170 гривень на місяць, шпк «сержант». Виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 489% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 86 від 27.04.2023 солдата ОСОБА_6 , командира відділення регламенту та ремонту електроспецобладнання ремонтного взводу бронетанкової техніки ремонтної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27 квітня 2023 року №47-РС на посаду майстра рухомої ремонтної майстерні ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 вважати таким, що з 27 квітня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2730 гривень на місяць, шпк «солдат». Виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 556% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , який був безпосереднім командиром ОСОБА_6 , пояснив, що ОСОБА_6 розпочав службу під його командуванням приблизно з березня 2023 року та служив до червня 2024 року. Під час несення служби характеризувався дуже добре, виконував бойові завдання. Про наявність тиску на ОСОБА_6 з боку будь-яких осіб або про наявність позастатутних відносин за його участі із ким-небудь, свідку нічого невідомо. Навесні 2024 року ОСОБА_6 за розпорядженням командування був направлений на виконання бойового завдання, на виконанні якого перебував приблизно 2-4 тижні, повернувся дуже виснаженим, втомленим, у не дуже доброму емоційному стані. Після повернення з завдання ОСОБА_6 не залучали до несення служби та йому був наданий час для відпочинку. Через декілька діб після повернення з завдання ОСОБА_6 самовільно залишив військову частину, при цьому залишивши зброю на місці та не пояснивши причин свого вчинку. Свідок зазначив, що про те, що обвинувачений був знятий з військового обліку йому нічого не було відомо, ОСОБА_6 ніколи про це нічого не казав, у тому числі про те, що був мобілізований незаконно, та не звертався з проханням вирішити це питання. Свідок зазначив, що ОСОБА_6 характеризувався виключно позитивно та, у разі наявності у нього бажання повернутись до виконання обов`язків військової служби, свідок, як його безпосередній командир, без вагань на це погодиться.

Свідок ОСОБА_9 , який є військовослужбовцем тієї ж частини, що і ОСОБА_6 , та проходив службу із ним в один час, в судовому засіданні пояснив, що він служив в цій частині з березня 2023 року по 04.12.2025. З 2023 року по червень 2024 року разом із ним служив солдат ОСОБА_6 , який характеризувався позитивно, порядок не порушував, алкоголь не вживав. Після бойового виходу вирішив покинути військову частину, це було у червнія 2024 року. Свідок встановив відсутність обвинуваченого у розташуванні батальйону та доповів про це керівництву. Про те, що його мобілізували незаконно, ОСОБА_6 нічого не казав.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_6 дійсно проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 18.02.2023 на посаді майстра рухомої ремонтної майстерні ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення у військовому званні «солдат».

Суд зазначає, що даний факт також ніким з учасників, у тому числі і обвинуваченим ОСОБА_6 , не оспорюється.

При цьому, особи, які проходять військову службу, є військовослужбовцями, як це визначено у ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 , будучи зарахованим до особового складу військової частини НОМЕР_1 відповідним наказом та фактично виконуючи обов`язки військової служби, має статус військовослужбовця.

Відповідно до Акту службового розслідування, затвердженого 04.07.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 , проведеного на підставі рапорту командира батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 від 12.06.2024, в ході проведення службового розслідування встановлено, що 11 червня 2024 року о 15.30 годині під час перевірки особового складу ремонтної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 в районі тимчасового дислокування підрозділу неподалік населеного пункту Морозівка, Ізюмського району, Харківської області головним сержантом ремонтної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_9 був встановлений факт відсутності військовослужбовця за мобілізацією майстра рухомої ремонтної майстерні ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_6 . Зброя солдата ОСОБА_6 залишилась в підрозділі. На телефонні дзвінки згідно пояснення він відповів і повідомив, що їде додому в місто Запоріжжя, служити більше не збирається. Місцезнаходження солдата ОСОБА_6 невідомо. Про причини самовільного залишення військової частини та про місце свого знаходження солдат ОСОБА_6 командування військової частини НОМЕР_1 та інших військовослужбовців не повідомляв.

Аналізуючи та підсумовуючи викладені вище докази, у сукупності із показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_6 , судом встановлено, що останній мав статус військовослужбовця в зв`язку із зарахуванням до складу військової частини та фактичним проходженням служби та виконання обов`язків, 11.06.2024 умисно самовільно залишив місце несення служби, до якої не мав наміру повертатись.

При цьому, той факт, що всі події, які є предметом судового розгляду у даній справі відбували в період дії воєнного стану, оголошеного Указом Президента України ОСОБА_7 від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який продовжено до теперішнього часу, ніким з учасників провадження не оспорюється.

Викладене свідчить про те, що в діях ОСОБА_6 містяться усі елементи складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Виходячи з викладеного, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 408 КК України, а саме як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Надаючи оцінку доводам обвинуваченого ОСОБА_6 в частині того, що в його діях відсутній склад злочину через незаконність мобілізації, оскільки він був знятий з військового обліку, суд виходить з наступного.

За змістом інформації ІНФОРМАЦІЯ_4 , викладеної в листі № 237 від 12.01.2026, громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , знятий з військового обліку військовозобов`язаних згідно п. 1 ч. 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 26.12.2022 в зв`язку з призовом на військову службу направлений для подальшого її проходження до в/ч НОМЕР_3 .

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_6 дійсно був знятий з військового обліку, але у подальшому 26.12.2022 був поставлений на військовий облік та призваний на військову службу за мобілізацією.

При цьому, судом встановлено та не заперечується самим обвинуваченим ОСОБА_6 , що протягом певного значного періоду часу, який тривав майже півтора роки, він виконував обов`язки військової служби свідомо та якісно, що підтверджується дослідженими доказами, до військового командування, судів або інших уповноважених органів для вирішення питання законності мобілізації не звертався.

Водночас, навіть у разі встановлення компетентним органом факту незаконності дій, вчинених посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки при призові особи за мобілізацією, це не мало б наслідком безумовне звільнення такої особи з військової служби.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду та виклав у постанові від 5 лютого 2025 року у справі № 160/2592/23, яка, на переконання суду, є релевантною обставинам даної справи.

Виходячи з викладеного, суд відхиляє вищевказані доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо відсутності в його діях складу інкримінованого злочину.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого, судом встановлено, що він має вищу освіту, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, раніше згідно ст. 89 КК України не судимий.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

При призначенні покарання суд виходить із положень ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, обтяжуючі та пом`якшуючі покарання обставини, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, та вважає, що позбавлення волі у мінімальним межах санкції ч. 4 ст. 408 КК України цілком забезпечить виконання встановлених КК України завдань.

При цьому, враховуючи особливу суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_6 діяння, яке полягає у підриві обороноздатності держави в умовах воєнного стану, ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у запереченні своєї винуватості, яку суд вважає встановленою, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_6 неможливе без його ізоляції від суспільства, а тому вважає неможливим його звільнення від покарання з випробуванням відповідно до вимог ст. 75 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2025 відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжено ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 23.12.2025.

Враховуючи обставини справи, встановлені при застосуванні запобіжного заходу, а також його продовженні, ризики, з урахуванням покарання, яке призначається даним вироком обвинуваченому ОСОБА_6 , суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу та продовжує строк його дії до набрання вироком законної сили.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. 368, 370, 374, 376, 377, 394, 469, 471, 474, 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на 5 (п`ять) років.

Строк відбування ОСОБА_6 покарання рахувати з дня його затримання, а саме з 10 вересня 2025 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» залишити без змін до набрання даним вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обвинуваченим у той же термін з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1