Номер провадження: 11-сс/813/2259/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000069, внесеного до ЄРДР 25 вересня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання т.в.о. слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджене з прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно, яке вилучене 10 жовтня 2025 року у ході особистого обшуку ОСОБА_7 , а саме: телефон марки IPhone 16 PRO MAX, у корпусі чорного кольору та у чохлі чорного кольору; грошові кошти номіналом 50 доларів США: ML42707232B; PB39735229B; JK38955033A; IK20837463A; MC23734761A; PB92754400C; грошові кошти номіналом 100 доларів США: КВ29294576К; KF37577989B; KL86224585B; KF50230157A; KB04364018I; KA45614299A; KB34422558I; HB54262447K; KB65236339E; KB50590908P; HK17909379B; KB59667003J, шляхом заборони розпорядження та користування.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що вилучене у ході затримання майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, є всі підстави вважати, що було знаряддям вчинення злочину, грошові кошти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням, захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує, що арешт накладено незаконно та необґрунтовано, з огляду на наступне:

- клопотання слідчого не відповідає вимогам ст. 171 КПК України. Викладаючи зміст клопотання слідчий обмежився лише загальними фразами та цитуванням окремих норм КПК України, при цьому не обґрунтовує, яким саме критеріям ст. 98 КПК України відповідає вилучене майно;

- постанова про визнання речовим доказом є необґрунтованою, а вилучені речі не були оглянуті та детально описані у протоколі огляду.

На підставі наведеного захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання.

Прокурор ОСОБА_9 надала письмові заперечення на апеляційну скаргу в яких зазначає, що доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Клопотання з додатками містить всі необхідні дані, визначені кримінально-процесуальним законодавством. Посилання захисником в апеляційній скарзі на Інструкцію про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду та інформацію у витязі з ЄРДР, є предметом розгляду у суді першої інстанції при здійсненні судового розгляду по суті.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник ОСОБА_6 надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Прокурор ОСОБА_9 у поданих запереченнях просила проводити апеляційний розгляд за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

За вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до клопотання у проваджені СУ ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000069, від 25 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України .

В рамках вказаного кримінального провадження 10 жовтня 2025 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за кваліфікуючими ознаками - одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе, а так само прохання надати таку вигоду для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

За версією органу досудового розслідування, у невстановлений в ході досудового розслідування час, перебуваючи у невстановленому місці, у ОСОБА_7 , який наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 29.11.2024 № 501 призначено на посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди з військовозобов`язаних осіб за сприяння у виготовленні військово-облікових документів та отриманні відстрочки від мобілізації.

Так, 18.09.2025, з метою реалізації свого злочинного умислу, у невстановлений в ході досудового розслідування час, перебуваючи у невстановленому місці, ОСОБА_7 в ході телефонної розмови з ОСОБА_10 , яка відбувалася через гучномовець мобільного телефону, висловив останньому вимогу про передачу йому неправомірної вигоди у розмірі від 2 до 3 тисяч доларів США (при цьому вказав, що кінцевий розмір неправомірної вигоди він визначить пізніше) за прийняття ним рішення, як службовою особою, що займає відповідальне становище, про виготовлення ОСОБА_10 нового військово-облікового документа, зняття його з розшуку в електронній системі «Оберіг», як особи, що порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у зв`язку з не оновленням облікових даних, а також надання відстрочки від призову під час мобілізації.

В подальшому, 01.10.2025, у невстановлений в ході досудового розслідування час, перебуваючи у невстановленому місці, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи з корисливих мотивів, під час чергової телефонної розмови з ОСОБА_10 , повторно висунув вимогу щодо передачі йому неправомірної вигоди у кінцевій визначеній ним сумі 2 000 доларів США, уточнивши, що виключно після надання йому такої неправомірної вигоди він виготовить йому новий військово-обліковий документ, вирішить питання про зняття його з розшуку в електронній системі «Оберіг», як особи, що порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у зв`язку з не оновленням облікових даних, а також щодо надання йому відстрочки від призову під час мобілізації.

Надалі, 04.10.2025 о 15:10, перебуваючи поблизу будівлі торговельного центру «Епіцентр» по вул. Небесної сотні в м. Одеса, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, під час особистої зустрічі з ОСОБА_10 , одержав від останнього на свою незаконну вимогу першу частину неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в сумі 500 (п`ятсот) доларів США, що за курсом Національного банку України становить 20 600 гривень, за вчинення ним вищевказаних дій із використанням наданої йому влади та службового становища.

В подальшому, 09.10.2025 приблизно о 16 год., продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, перебуваючи у невстановленому місці, ОСОБА_7 в ході телефонної розмови з ОСОБА_10 , висловив останньому вимогу щодо необхідності надання йому другої частини неправомірної вигоди в розмірі 1500 доларів США в найкоротші терміни.

У подальшому, 10.10.2025 приблизно о 16 год. 35 хв., перебуваючи поблизу будівлі торговельного центру «Епіцентр» по вул. Небесної сотні в м. Одеса, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди для себе, одержав від ОСОБА_10 другу частину неправомірної вигоди у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 10.10.2025 становить 62 250 гривень, за вчинення ним раніше обумовлених дій із використанням наданої йому влади та службового становища.

Після чого, 10.10.2025 о 16:40 год. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України у порядку ст. 208 КПК України.

У подальшому проведено особистий обшук ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ході якого виявлено та вилучено: телефон марки IPhone 16 PRO MAX, у корпусі чорного кольору та у чохлі чорного кольору, який добровільно видано ОСОБА_7 ; грошові кошти номіналом 50 доларів США: ML42707232B; PB39735229B; JK38955033A; IK20837463A; MC23734761A; PB92754400C; грошові кошти номіналом 100 доларів США: КВ29294576К; KF37577989B; KL86224585B; KF50230157A; KB04364018I; KA45614299A; KB34422558I; HB54262447K; KB65236339E; KB50590908P; HK17909379B; KB59667003J.

10 жовтня 2025 року слідчим у даному кримінальному провадженні прийнято процесуальне рішення та в порядку ст. 110 КПК України винесено постанову про визнання вилученого майна речовим доказом.

Враховуючи вказані обставини слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вищезазначене майно з метою його збереження як речового доказу.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих, чи інших речей речовими доказами. У той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Повертаючись до обставин справи, апеляційний суд звертає увагу, що предметом досудового розслідуваного вказаного кримінального провадження є ймовірні неправомірні дії ОСОБА_7 , які полягають в отриманні неправомірної вигоди.

Відповідно до протоколу огляду та вручення коштів від 10 жовтня 2025 року ОСОБА_10 були вручені кошти у сумі 1500 доларів США, у кількості 12 купюр номіналом 100 доларів США, з такими серійними номерами: КВ29294576К; KF37577989B; KL86224585B; KF50230157A; KB04364018I; KA45614299A; KB34422558I; HB54262447K; KB65236339E; KB50590908P; HK17909379B; KB59667003J; у кількості 6 купюр номіналом 50 доларів США, з такими серійними номерами: ML42707232B; PB39735229B; JK38955033A; IK20837463A; MC23734761A; PB92754400C. Ці ж кошти було вилучено під час особистого обшуку ОСОБА_7 . Тобто, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що вони підпадають під критерій визначення речових доказів, оскільки можуть зберегти на собі сліди кримінального правопорушення.

Окрім цього, колегія суддів, вважає, що на вилученому мобільному телефоні підозрюваного може міститься інформація, яка має значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, зокрема, листування останнього зі свідком ОСОБА_10 . Тому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що така інформація має доказове значення для досудового розслідування, оскільки може бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

На переконання слідчого судді, на цьому етапі досудового розслідування, накладення арешту на речі з метою, забезпечення речових доказів, є необхідним для виконання вищенаведеного завдання кримінального провадження щодо захисту держави від корупційних кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи, що під час апеляційного розгляду не встановлено порушень норм Кримінального процесуального кодексу України, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, слідчим суддею вірно визначено правову підставу для накладення арешту, надано оцінку розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення. Відповідно, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000069, внесеного до ЄРДР 25 вересня 2025 року,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4