Справа № 635/7694/25
Провадження № 1-в/635/759/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2

представника ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)»- ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

секретар судових засідань ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, який має середню освіту, раніше судимого:

- 12.09.2003 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області - за ст.186 ч.2, ст.357 ч.3 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст.104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 07.05.2007 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області - за ст.309 ч.1 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 18.01.2010 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області - за ст.152 ч.3, ст.69, ст.186 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці;

- 05.11.2015 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області - за ст.286 ч.1 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки, з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, на підставі рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.12.2016 року - скасовано іспитовий строк та направлено в місця позбавлення волі;

- 12.03.2019 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області - за ст.389 ч.1, ст.15 ч.3, ст.185 ч.3, ст.15 ч.3, ст.185, ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, на підставі ст.72, ч.5 КК України за рішенням Полтавського Апеляційного суду від 29.10.2019 року вирок змінено, засуджено за ст.389 ч.1, ст.185 ч. 1, ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 2, ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки та 3 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік;

- 27.07.2022 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 286-1 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, 03.08.2023 рішенням Полтавського апеляційного суду вирок Лубенського міськрайонного суду залишено без змін,

-11.01.2024 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ст. 126-1, ч.1,3 ст.71 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 засуджений вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.01.2024 року за ст.ст.126-1,71 ч.1,3 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Початок строку відбування покарання 04.03.2024 року.

Кінець строку відбування покарання 04.05.2026 року.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України.

В судовому засіданні засуджений підтримав клопотання, просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково, так як він працює, має заохочення, злочин вчинив з необережності.

Представник ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_3 проти клопотання засудженого заперечувала, оскільки засуджений характеризується посередньо, має два заохочення у 2024 році і одне стягнення у 2025 році, рішенням комісії установи було відмовлено у застосуванні ст.81 КК України як особі, яка не довела своє виправлення.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, посилаючись на відсутність підстав для задоволення клопотання.

Суд, вислухавши учасників, дослідивши матеріали клопотання та особову справу засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Отже вирішальне значення має активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, він перебував в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» і 20.03.2024 року прибув до ДУ «Темнівська виправна колонія (№100).

Згідно характеристики на засудженого ОСОБА_4 , він характеризується з посереднього боку, на даний час працевлаштований до промислової зони, залучається до робіт з благоустрою, ставлення до праці посереднє. Має два заохочення -22.07.20204 року та 22.10.2024 року за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених кримінально-виконавчим кодексом України та правилам внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці. Засуджений підтримує доброзичливі родинні зв`язки з матір`ю і співмешканкою шляхом телефонних розмов, отримує посилки. Заходи щодо реалізації індивідуальної програми ним не виконані.

17.06.2024 рішенням дисциплінарної комісії було вирішено обмежитись із засудженим профілактичною бесідою за неввічливе ставлення до іншого засудженого, вживання жаргонних та нецензурних слів, але через пів року, незважаючи на проведену профілактичну роботу та не зробивши для себе висновків, засуджений вчинив схоже правопорушення, за що був притягнутий 23.01.2025 року до дисциплінарної відповідальності.

Після притягнення засудженого до дисциплінарної відповідальності протягом 2025 року він заохочень більше не мав.

Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого, за час відбування покарання у ДУ «Темнівська виправна колонія (№100) він працював з квітня 2024 по серпень 2025.

Згідно Витягу з протоколу №64 від 27.11.2024 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» засудженому ОСОБА_4 відмовлено у направленні матеріалів до регіональної комісії на переведення до колонії мінімального рівня безпекуи з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації), як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Згідно Витягу з протоколу №125 від 23.04.2025 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до суду на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

На засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, 10.09.2025 року засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до суду на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України як особі, яка не довела свого виправлення.

Отже, не зважаючи на працевлаштування ОСОБА_4 , бездоганної поведінки засудженого протягом всього строку відбування покарання судом не встановлено, у 2025 році він не мав заохочень, а умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, каяття у скоєному злочині, а в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, матеріали справи на засудженого не містять об`єктивних даних, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення на протязі всього періоду відбування ним покарання, та не свідчать, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Лубенського районного суду Полтавської області від 11.01.2024 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.01.2024 року та вважає клопотання засудженого таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.01.2024 року - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1