ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1295/26
провадження № 1-кс/753/271/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2026 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність слідчого СВ Дарницького УП НП у м. Києві, у кримінальному провадженні № 20001047,-

В С Т А Н О В И В :

22 січня 2026 року у провадження слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_2 в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність слідчого СВ Дарницького УП НП у м. Києві, у кримінальному провадженні № 20001047, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, зважаючи вимоги які заявник порушує слідчий суддя приходить до висновку про те, що провадження за таким клопотанням підлягає відмові у відкритті підставі ч. 4 ст. 304 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що зазначено у ст. 26 КПК України.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує правового регулювання з боку держави.

Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків подання (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

У Рішенні від 11 березня 2011 року у справі № 2-рп / 2011 Конституційний Суд України зробив висновок про те, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого саме в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження за скаргою, слідчий суддя окрім того враховує рішення Верховного суду України від 03 березня 2016 року по справі № 5-347кс15, в якому було зроблено висновок щодо застосування положень ст. 24 КПК України.

В пункті п`ятому зазначеного рішення Верховний суд України зробив висновок, що відповідно до положень статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Главою 26 КПК України і передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Стаття 303 КПК України наводить вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на їх оскарження.

Відповідно до п. 21 ст. 7 КПК України розумність строків є загальною засадою кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 КПК України критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Відповідно до ч. 6 ст. 28 КПК України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії (ч. 1 ст. 113 КПК України)

Згідно частини 2 цієї статті будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Однак, ст. 114 КПК України, на яку посилаються заявник, як на підставу звернення до слідчого судді з клопотанням про встановлення для слідчого строку проведення досудового розслідування, не є тією нормою, яка регламентує порядок подання та розгляду даної категорії клопотань, оскільки вказана норма передбачає лише право, а не обов`язок слідчого судді, суду встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, для забезпечення виконання саме сторонами кримінального провадження розумного строку прийняття процесуального рішення чи вчинення процесуальної дії.

Положення ст.ст. 28, 113, 114 КПК України в сукупності з п. 10, 18 частини 1 статті 3, статей 7, 9, 131 КПК України дають підстави для висновку, що слідчий суддя може встановити процесуальний строк лише для конкретних процесуальних дій, які підозрюваний, потерпілий або інші особи, права та інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, вважають за необхідне здійснити у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені КПК України.

Окрім того, як прямо передбачено ч. 2 ст. 28 КПК України проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, а слідчий суддя лише в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції.

Тобто, до повноважень слідчого судді віднесено розгляд питань, пов`язаних із застосуванням заходів забезпечення кримінального провадження, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування.

Реалізуючи повноваження щодо забезпечення розумних строків, суб`єкти, зазначені у ч. 6 ст. 28 КПК України, у тому числі і слідчий суддя не можуть втручатися у законну діяльність та компетенцію один одного.

Отже, предметом розгляду клопотання, поданого у порядку ч. 6 ст. 28 КПК України можуть стати лише ті процесуальні дії, необхідність вчинення яких у певний строк прямо випливає із норм кримінального процесуального закону або рішення про їх проведення раніше було прийняте стороною обвинувачення.

Недотримання строків слідчим під час досудового розслідування, зокрема невиконання ухвали слідчого судді оскаржується прокурору вищого рівня у порядку ст. 308 КПК України. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що службові особи, винні в недотриманні розумних строків, можуть бути притягнуті до відповідальності, встановленої законом.

При цьому, при вирішенні клопотання необхідно виходити із недопустимості порушення процесуальної самостійності слідчого, прокурора, що передбачені ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України. Реалізуючи повноваження щодо забезпечення розумних строків, суб`єкти, зазначені у ч. 6 ст. 28 КПК України, у тому числі і слідчий суддя не можуть втручатися у законну діяльність та компетенцію один одного.

Таким чином, доводи викладені у клопотанні заявника ОСОБА_2 про те, що ним подано саме клопотання до слідчого судді у порядку ст. 114 КПК України не заслуговують, оскільки, як зазначено у ч. 2 ст. 28 КПК України, проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор в порядку ст. 114 КПК України, на виконання своїх повноважень, регламентованих п. 4 ч. 2 ст. 36 КПК України, недотримання яких підлягає оскарженню згідно ст.308 КПК України до прокурора вищого рівня, а не слідчого судді, який на підставі ч. 2 ст. 28 КПК України забезпечує проведення досудового розслідування в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції, і вирішує лише ті питання, як зазначено в ч. 3 ст. 26 КПК України, що віднесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

При цьому, положення Глави 19 КПК України визначають форму та регламентують порядок проведення досудового розслідування, під час якого слідчий та/або дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй професійній діяльності і несе відповідальність згідно ч. 1 ст. 40 КПК України за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій, водночас прокурор, здійснюючи свої повноваження у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений вчиняти дії, передбачені п. 4 ч. 2 ст. 36 КПК України.

Згідно з правилами ч. 1 ст. 221 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається.

При цьому, вищевказаною нормою процесуального закону не встановлено строків, протягом яких слідчий чи прокурор має надати матеріали кримінального провадження для ознайомлення.

Відомостей про заборону надання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження заявнику матеріали скарги не містять.

А тому, зволікання слідчого у наданні відповідно до ст. 221 КПК України для ознайомлення матеріалів кримінального провадження не може свідчити про бездіяльність, як нездійснення інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, оскарження якої передбачено п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, тобто, бездіяльність слідчого щодо ненадання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження не підлягає оскарженню у порядку ст. 303 КПК України.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, що є принципом диспозитивності розгляду.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

Проте, вказана скарга не містить зобов`язань про проведення процесуальних дій у певний строк та здійснення слідчих (розшукових) дій і негласних слідчих (розшукових) дій та виходить за межі переліку рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування, визначеного ст. 303 КПК України.

При цьому, саме звернення ОСОБА_2 не є за своєю суттю скаргою в порядку ст. 303 КПК України, та його вимоги зводяться до надання матеріалів кримінального провадження для ознайомлення, що не є процесуальною дією в розумінні ст. 220, п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Таким чином, подання ОСОБА_2 скарги до слідчого судді є передчасним та не співвідноситься з вимогами КПК України щодо розгляду даної категорії справ.

У зв`язку з наведеним, вказані висновки суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргоюу разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 303, ч. 4 ст. 304, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність слідчого СВ Дарницького УП НП у м. Києві, у кримінальному провадженні № 20001047.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: