УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 505/4417/21

провадження № 51-70ск26

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд, Верховний Суд колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянула касаційну скаргу заявника ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Подільського міськрайонного Одеської області від 16 вересня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року і

встановила:

ухвалою слідчого судді Подільського міськрайонного Одеської області від 16 вересня 2025 відмовлено у задоволенні скарги заявника ОСОБА_4 на постанову заступника начальника СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 11.02.2025 про закриття кримінального провадження №0000841, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року згадана вище ухвала слідчого судді залишена без змін.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 січня 2026 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заявника ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Подільського міськрайонного Одеської області від 16 вересня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

ОСОБА_4 повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, доводи якої за змістом аналогічні касаційній скарзі, за якою ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2025 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до змісту положень статей 424, 425 КПК процесуальним законом не передбачено можливості багаторазового оскарження в касаційному порядку особою судових рішень, які вже були предметом перегляду судом касаційної інстанції за касаційною скаргою цієї особи.

Згідно з ч. 2 ст. 21 КПК України, ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою і не може бути переглянута, крім як у передбаченому законом порядку та з передбачених законом підстав.

Оскільки скаржник звернувся до Суду з касаційною скаргою на ухвалу слідчого судді Подільського міськрайонного Одеської області від 16 вересня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року, доводи якої, за своїм змістом, є аналогічними до викладених у попередній касаційній скарзі (на вказані судові рішення), яка була предметом розгляду судом касаційної інстанції і за результатами якого скаржнику було відмовлено у відкритті касаційного провадження, то Суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження.

Крім того, слід зазначити, за своїм змістом касаційна скарга є процесуальним документом і повинна відповідати вимогам процесуального закону та нормам офіційно-ділового стилю мовлення, який виключає використання образливих, принизливих чи неетичних висловів на адресу суддів чи інших учасників процесу.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 припустився неетичних та образливих висловлювань на адресу суддів першої, апеляційної та касаційної інстанцій (щодо вживання алкогольних напоїв суддею місцевого суду, звинувачення суддів у корупційно-злочинній діяльності, у брехні, у ганебно-злочинних діях та інше).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься повага до людської гідності.

До того ж у ст. 11 КПК України вказано, що під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи.

Використання учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до їх честі та гідності з боку осіб, які такі дії вчиняють. Ці дії суперечать основним засадами (принципами) кримінального судочинства, а також його завданню.

Також у низці рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Звернення до суду, з використанням наведених висловлювань виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що, наприклад, у розумінні ЄСПЛ констатується як зловживання правом на подання заяви. Так, цей Суд, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, Суд указав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ уживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02), «Guntis Apinis проти Латвії» від 20 вересня 2011 року (Guntis APINIS against Latvia, заява № 46549/06).

Позиції про те, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу містяться і у рішеннях Великої Палати Верховного Суду (справа № 199/6713/14-ц, справа № 9901/34/19, справа № 9901/324/19). Нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах із процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Указаного підходу дотримується і Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у своїй правозастосовчій практиці (ухвали від 30 червня 2021 року в справі № 234/2435/21, від 07 лютого 2022 року у справі № 266/59/22, від 07 листопада 2022 року у справі № 757/9655/22).

Кримінальний процесуальний закон України не містить відповідного окремого положення, яке визначає випадки та наслідки такого зловживання. Водночас, заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі види судочинства. Відтак, використання скаржником у тексті скарги неприпустимих та образливих висловлювань на адресу суддів, указує на таке зловживання.

Що стосується інших вимог скаржника, зазначених у прохальній частині касаційної скарги, серед них й щодо проведення розгляду його касаційної скарги в режимі відеоконференцзв`язку, колегія суддів зазначає, що згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст.430 КПК України, суддя-доповідач вирішує таке клопотання тільки після відкриття касаційного провадження.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає, що обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Ураховуючи наведене та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заявника ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Подільського міськрайонного Одеської області від 16 вересня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3