УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 120 251 001 000 007 88 від 27.02.2025,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 120 251 001 000 007 88 від 27.02.2025 за ч. 4 ст. 190 КК України.

На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначила, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.03.2025 у цьому кримінальному провадженні накладений арешт на майно, зокрема, на: 1. грошові кошти у розмірі 1000 російських рублів; 2. грошові кошти у розмірі 300 юанів; 3. грошові кошти у розмірі 12000 вон, 200 сум, 10 ларін, 4 долари США, 1 саудівський ксял, 1 макот,10000 донг, 1 гривня, 2000 сум, 4000 ліенге; жорсткий диск чорного кольору «Toshiba», 1ТВ DTP 210, кабель «СLSB»; мобільний телефон «Apple Iphone 15 pro», сірого кольору у чохлі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 із сім-картою з абонентським номером НОМЕР_3 ; мобільний телефон «Apple Iphone 7 plus» з сім картою з абонентським номером НОМЕР_4 , IMEI НОМЕР_5 , чорного кольору; системний блок «DEK STOP-LHFNLKA», код пристрою 74D8E2AO-A960. 4FA3-BC6D. AA3774115C50 із IP-адресою: НОМЕР_6 (справа № 761/8796/25).

Водночас, на переконання заявника, накладений арешт є безпідставним, оскільки його накладення здійснено з порушенням вимог закону, що ставить під сумнів законність подальшого застосування такого обмежувального заходу. Крім того, арештоване майно не відповідає ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України, адже воно не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його слідів та не може бути використане як доказ у кримінальному провадженні. Також ініціатор клопотання просила врахувати, що ОСОБА_5 не має процесуального статусу у кримінальному провадженні.

У зв`язку з цим заявник просила скасувати вказаний арешт у частині заборони користування.

У судовому засіданні представник власника майна клопотання підтримала та просила його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Слідчий заперечував проти скасування арешту. Вказав, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, зберігається актуальність арешту на майно. Звертав увагу, що кримінальне правопорушення, яке розслідується у вказаному кримінальному провадженні, вчинене, зокрема, із використанням технічних засобів, тобто вилучене майно може містити відомості, які мають доказове значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, а його передчасне повернення власнику може унеможливити проведення необхідних слідчих (розшукових) дій та експертиз.

Слідчий суддя, заслухавши представника власника майна, слідчого, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, дійшов висновку про таке.

У відповідності до ст. 174 КПК України власник або володілець майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

У силу частини 2 наведеної статті КПК арешт майна може бути скасовано слідчим суддею повністю чи частково, якщо власник або володілець майна доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, що передбачені законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні у справах «Бакланов проти Російської Федерації» та «Фрізен проти Російської Федерації» ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів.

У практиці ЄСПЛ неодноразово зазначалось, що таке втручання держави у права особи повинно здійснюватися виключно шляхом досягнення справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, тобто лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

З ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.03.2025 (справи № 761/8796/25) вбачається, що під час вирішення питання про накладення арешту слідчий суддя виходив з наданих стороною обвинувачення доказів, що давали підстави вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема може містити на собі сліди або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ст. 98 КПК до речових доказів кримінальний процесуальний закон відносить, серед іншого, об`єкти, які містять на собі сліди або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, завданням арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження певних предметів не як об`єктів права власності, а саме як речових доказів, тобто таких, що зберегли на собі сліди злочину або є безпосередніми носіями інформації про обставини вчинення злочину.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підставу для подальшого втручання у права особи, у тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК.

Водночас, як встановлено вище слідчим суддею, не отримано даних на підтвердження того, що майно, а саме: 1. грошові кошти у розмірі 1000 російських рублів; 2. грошові кошти у розмірі 300 юанів; 3. грошові кошти у розмірі 12000 вон, 200 сум, 10 ларін, 4 долари США, 1 саудівський ксял, 1 макот,10000 донг, 1 гривня, 2000 сум, 4000 ліенге, відповідає вимогам ст. 98 КПК.

Викладені обставини свідчать, що ризики, які стали підставою для арешту зазначених грошових коштів на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали, що обґрунтовано матеріалами, доданими до клопотання.

Виходячи з того, що слідчим не спростовані аргументи ініціатора клопотання про те, що відсутні інші ознаки для віднесення цього майна до речових доказів, застосування щодо нього зазначеного заходу забезпечення не відповідає положенням ст. 170 КПК.

Зазначене приводить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про скасування арешту в цій частині.

У той же час характер кримінального правопорушення, за яким розпочато кримінальне провадження, та обставини, які можуть виникнути під час здійснення досудового розслідування, свідчать про необхідність залишення у кримінальному провадженні арешту на: жорсткий диск чорного кольору «Toshiba», 1ТВ DTP 210, кабель «СLSB»; мобільний телефон «Apple Iphone 15 pro», сірого кольору у чохлі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 із сім-картою з абонентським номером НОМЕР_3 ; мобільний телефон «Apple Iphone 7 plus» з сім картою з абонентським номером НОМЕР_4 , IMEI НОМЕР_5 , чорного кольору; системний блок «DEK STOP-LHFNLKA», код пристрою 74D8E2AO-A960. 4FA3-BC6D. AA3774115C50 із IP-адресою: НОМЕР_6.

Таким чином, клопотання власника майна підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.03.2025 у справі № 761/8796/25 у кримінальному провадженні № 120 251 001 000 007 88 від 27.02.2025, у частині права користування грошовими коштами у розмірі: 1000 російських рублів; 300 юанів; 12000 вон, 200 сум, 10 ларін, 4 долари США, 1 саудівський ксял, 1 макот, 10000 донг, 1 гривня, 2000 сум, 4000 ліенге.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1