В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року Солом`янський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м.Києві кримінальне провадження №0002891 від 23.12.2022 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Києва, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, з середньою освітою, неофіційно працює водієм, одруженого, має на утримані дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и в :

Так, 23.12.2022 року, приблизно о 10 год. 40 хв., ОСОБА_13 , керуючи джерелом підвищеної небезпеки, а саме технічно справним, завантаженим водою масою 800 кг, спеціалізованим вантажним фургоном марки «Ford Transit», р.н. НОМЕР_1 , рухався заднім ходом по асфальтобетонній, чистій проїзній частині пішохідного тротуару повз будинок №40 проспекту Відрадного в м. Києві, та під час руху, будучи неуважним, невірно зреагував на зміну дорожньої обстановки, не переконався, що це буде безпечно та не створить небезпеки чи загрози іншим учасникам дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху не звернувся за допомогою до інших осіб та, продовжуючи рух заднім ходом, чим грубо порушив п.п. 1.5, 2.3 б), д), 10.9 ПДР України, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_14 , внаслідок чого остання отримала тяжке тілесне ушкодження та була госпіталізована до КНП «КМКЛ № 17».

Згідно з експертним судово-медичним дослідженням дані судово-медичного обстеження та наданої медичної документації свідчать про те, що після подій 23.12.2022 у ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мали місце такі тілесні ушкодження:

- численні садна голови, тіла, обох кистей;

- відкритий багатоуламковий перелом дистального епіметафізу лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків з локалізацією рани на зовнішній поверхні лівого стегна в нижній третині з переходом на верхню третину гомілки, розвитком некрозу шкіри на переднєзовнішній та переднєвнутрішніх поверхнях верхньої третини лівої гомілки;

- рвана рана на передній поверхні правої гомілки в середній третині розмірами 7,5x0,3-0,5 см; уламковий перелом правої великогомілкової кістки в середній третині діафізу зі зміщенням уламків - відкритий перелом діафізу правої великогомілкової кістки.

Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони травматичною дією тупого (тупих) предмета (ів), могли утворитись у термін, вказаний в постанові, тобто 23.12.2022, при транспортній травмі.

Таким чином, між подіями транспортної травми від 23.12.2022 та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_14 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Вищевказаний відкритий перелом діафізу правої великогомілкової кістки за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя) згідно з пунктом 2.1.3. м) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Морфологічні властивості виявленого перелому дистального епіметафізу лівої стегнової кістки дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаної кістки, так і відновлення її функції буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку слід обчислювати тривалість розладу здоров`я як критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, вказаний перелом за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, відповідно п.п. 2.2.1 в), 4.6. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції шкіри по місцю утворення саден у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому, вказані ушкодження відносяться до легкого тілесного ушкодження відповідно п.п. 2.3.5. та 4.6. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Згідно судового автотехнічного дослідження встановлено, що в ситуації, що склалася безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був керуватися вимогами пункту 10.9 ПДР України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п.10.9. Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації, в діях водія автомобіля «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності п.10.9 ПДР України. 3 технічної точки зору, причиною даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вимогам п.10.9 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації оцінка дій пішохода ОСОБА_14 не пов`язана з використанням спеціальних знань в галузі автотехніки, тому вирішення питання стосовно перебування дій пішохода ОСОБА_14 в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП може бути вирішене органами досудового слідства або судом самостійно.

Таким чином, між подіями транспортної травми від 23.12.2022 та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_14 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Під час керування транспортним засобом марки «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_1 , водій ОСОБА_7 допустив порушення вимог наступних пунктів Правил дорожнього руху України:

- п.1.5. ПДР України, згідно з яким дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3. б) ПДР України, згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 2.3. д) ПДР України, згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п. 10.9. ПДР України, згідно з яким під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Порушення водієм транспортного засобу марки «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», «д», 10.9. Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

У відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки під час судового розгляду судом було встановлено, що встановлені у даному кримінальному провадженні обставини ніким не оспорюються та проти цього не заперечують учасники судового провадження, то було визнано недоцільним дослідження доказів щодо таких обставин.

При цьому, судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції відсутні, а також було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі вищенаведеного суд вирішив обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив вищенаведені обставини, зазначивши, що свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю ще на стадії досудового розслідування та щиро розкаюється, надавав допомогу потерпілій, у т.ч. матеріальну на її лікування та харчування, після проходження лікування, просить урахувати, що має на утримані трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому просить не призначати йому покарання, пов`язаного із реальним позбавленням волі, та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки це його єдиний фах, з якого він утримує родину та планує подальше відшкодування спричиненої його діями шкоди потерпілій.

Суд виходить з ч.1 ст.62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Як передбачено ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Зміст доведеності винуватості особи у вчиненні злочину поза розумним сумнівом закріплено, зокрема, в практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою цей Суд підтверджує, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення «поза розумним сумнівом», що може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справі «Авшар проти Туреччини», «Рудяк проти України»).

Згідно з п.22 постанови Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 688/788/15-к стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Виходячи з вищенаведеного суд на підставі стандарту доведення поза розумним сумнівом доходить висновку про визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до чч.1-3 ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (тяжкий злочин), особу винного, який є раніше несудимим, під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом, на обліку у лікаря - психіатра не перебуває.

Виходячи з п.п.1, 2 ч.1 ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання, судом визнано щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 та добровільне відшкодування ним заподіяної потерпілому матеріальної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ч.1 ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі вищенаведеного суд доходить висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, визначена вироком вид та міра покарання є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Водночас, виходячи з вищевикладеного, а також враховуючи, що ОСОБА_7 має на утримані трьох малолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання характеризується виключно позитивно, на обліках в Подільському УП ГУНП у м.Києві не перебуває, позицію представника потерпілого, який не наполягав на реальному відбутті покарання у вигляді позбавлення волі, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд на підставі ст.75 КК України доходить висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та приймає рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_7 має середню освіту, неофіційно працює водієм, і це є його єдиним джерелом доходів для утримання себе та родини, його турботу та матеріальну допомогу потерпілій під час лікування та після нього, позитивну характеристику ОСОБА_7 як члена Київського обласного громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону України, участь у волонтерській діяльності, високий рівень патріотизму і відмінне володіння зброєю, з урахуванням воєнного стану, суд доходить висновку про незастосування до ОСОБА_7 такого додаткового покарання як позбавлення права керувати транспортними засобами.

Також у даному кримінальному провадженні представником потерпілого ОСОБА_9 пред`явлено цивільний позов, в якому просить:

- позов задовольнити;

- визнати ОСОБА_14 цивільним позивачем;

- залучити Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) як цивільного відповідача;

- стягнути з МТСБУ на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної шкоди суму в розмірі 105 751,92 грн., з яких 20 316, 12 грн. - шкода, пов`язана із тимчасовою втратою працездатності, 80 400 грн. - шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності, 5 035, 80 грн. - моральна шкода;

- залучити ОСОБА_15 - власника транспортного засобу марки «Ford Transit», д.н.з. НОМЕР_1 , як цивільного відповідача;

- стягнути з солідарно з обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_15 на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди суму в розмірі 696 964, 20 грн.;

- стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь позивача понесені витрати на оплату правничої допомоги, орієнтовна сума 20 000 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 20.02.2025 року на підставі ч. 1 ст. 128 КПК України, ст.1187 ЦК України вищевказану позовну заяву було прийнято до спільного розгляду з кримінальним провадженням №0002891 від 23.12.2022 року, визнано цивільним позивачем - ОСОБА_14 , цивільними відповідачами - обвинуваченого ОСОБА_7 , МТСБУ.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_9 , прокурор ОСОБА_6 вищезазначений позов підтримали, просили задовольнити. Представник позивача ОСОБА_9 позов уточнив, просив стягнути з МТСБУ 105 751,92 грн., з обвинуваченого ОСОБА_7 688 964, 20 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди та 38 270 грн. - витрати на оплату правничої допомоги.

Відповідач ОСОБА_7 позов визнав частково, а саме в частині моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., витрат на оплату правничої допомоги в розмірі 6 000 грн., зазначивши, що вказані в цивільному позові розміри відшкодування та витрат на оплату правничої допомоги є необґрунтованими. Разом з тим, ОСОБА_7 зазначив, що він не заперечує спричинення ОСОБА_14 вчиненим ним кримінальним правопорушенням моральної шкоди, за час лікування ОСОБА_14 він намагався всіма наявними засобами надати їй можливість ефективно лікуватись, сплачуючи за придбання ліків, з першого дня, сплативши приблизно 10 000 грн., провідував її в лікарні, приносячи із собою фрукти та іншу дозволену лікарями їжу. Далі 06.01.2023, 14.03.2023 за проханням позивача передав їй гроші готівкою на загальну суму 22 000 грн., що підтверджується розписками. Таким чином, за час стаціонарного лікування він сплатив загалом позивачу у добровільному порядку на лікування - 32 000 грн., привозив до лікарні майже все, про що прохала його позивач, за списком від лікарів. Крім того, 23.04.2025 перерахував їй 8 000 грн., що підтверджується квитанцією «Укрпошти».

Судом встановлено, що вищевказані виплати обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_14 підтверджуються долученими до матеріалів кримінального провадження оригіналами її письмових розписок, квитанції «Укрпошти» на загальну суму 40 000 тис. грн.

Відповідач МТСБУ згідно з відзивом на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог до МТСБУ в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що на момент ДТП транспортний засіб «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 , не було забезпечено договором обов`язкового страхування, внаслідок чого позивач звернувся з позовом до МТСБУ для відшкодування нанесеної шкоди в порядку пп.«а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що діяв на момент подання відзиву (далі - Закон). Потерпілий у даній справі мав би право на отримання відшкодування, визначеного ст.26-1 цього Закону, (моральна шкода) від МТСБУ у тих випадках, коли б були наявні підстави, передбачені пп.«г» і «ґ» п.41.1 та пп.«в» п.41.2 ст.41 Закону, а в даній справі такі підстави відсутні, оскільки звернення з позовом ґрунтується на пп.«а» п.41.1 ст.41 цього Закону. Щодо шкоди, пов`язаної з лікуванням, то позивачем не надано підтверджуючого документа щодо лікування, а тільки чеки витрат, з яких неможливо встановити пов`язаність з ДТП. В порушення ст.35 вищевказаного Закону потерпілим не було надано МТСБУ оригінали документів, що підтверджують витрати на лікування, що позбавляє можливості МТСБУ розслідувати страховий випадок, заявлені позовні вимоги в частині вимог відшкодування шкоди, завданої внаслідок тимчасової втрати працездатності пораховані без відрахувань, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». У зв`язку з чим, представник МТСБУ просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю та розподілити судові витрати у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, а саме стягнути витрати МТСБУ у зв`язку з розглядом даної справи з позивача у розмірі 2 000 грн., розглядати кримінальне провадження без участі представника МТСБУ.

Суд виходить з ч.ч. 1, 5 ст.128 КПК України, згідно з якими особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Суд також виходить з наступних приписів ЦК України:

- особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст.22);

- особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1 ст.23);

- моральна шкода полягає:

- у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (п.1 ч.2 ст.23);

- якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб . Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23);

- моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23);

- моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.5 ст.23);

- шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2. ст.1187).

Крім того, суд ураховує такі приписи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (що діяв на момент вчинення кримінального правопорушення):

- шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (ст.23.1);

- у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я (ст.24.1);

- у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності (ст.25);

- шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України (ст.26);

- страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (ст.26-1);

- для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (ст.35.1);

- до заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування (35.2).

Суд також ураховує:

- п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року (із зм. і доп.), згідно з яким розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість;

- постанову Верховного Суду в справі №740/4018/22 від 20.03.2024 року, згідно з якою пунктом 24.1 ст. 24 Закону 1961-IV передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Таким чином, для сплати страхового відшкодування потерпіла особа має надати не тільки платіжні документи з купівлі лікарських засобів тощо, але й документально підтвердити необхідність їх придбання (витяг з історії хвороби, рецепти на придбання ліків тощо), тобто довести наявність причинно-наслідкового зв`язку між пригодою та лікуванням;

- постанову Верховного Суду в справі №462/173/19 від 06.05.2020 року, згідно з якою доводи касаційної скарги про те, що виплата соціальної допомоги по тимчасовій непрацездатності не повинна враховуватись при вирішенні питання щодо відшкодування страховиком шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, у порядку статті 25 Закону, є безпідставними, оскільки шляхом виплати вказаного виду соціальної допомоги працівнику компенсується заробіток (дохід), втрачений у період тимчасової непрацездатності.

На підставі вищенаведеного, досліджених судом доказів та документів у кримінальному провадженні, зокрема висновку експерта КМКБ СМЕ МОЗ України №042-820-2023, копій виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1407 із КНП «Київська міська клінічна лікарня №17» відносно ОСОБА_14 , довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12ААГ №258322, з якої вбачається, що ОСОБА_14 встановлена ІІІ група інвалідності з 25.07.2023 року; копій квитанцій та чеків, оригіналів письмових розписок ОСОБА_14 , квитанції «Укрпошти», наданих ОСОБА_7 , що підтверджують добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди ОСОБА_7 на загальну суму 40 000 грн., суд доходить висновку про часткову обґрунтованість цивільного позову, а саме в частині стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди, що полягала у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий ОСОБА_14 зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, в сумі 100 000 (сто тисяч) грн. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди судом, серед іншого, ураховано вимоги розумності і справедливості, характер правопорушення (необережний злочин), глибина фізичних та душевних страждань потерпілого, ступінь вини обвинуваченого, повне визнання ним своєї винуватості.

Щодо позовних вимог ОСОБА_14 до МТСБУ, то судом встановлено, що всупереч ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинного на час події кримінального правопорушення) позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 035, 80 грн. ґрунтуються не на пп."г" і "ґ" п.41.1 та пп."в" п.41.2 ст.41 цього Закону, а на пп.«а» п.41.1 ст.41 даного Закону, що є підставою для відмови в задоволенні таких позовних вимог.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_14 до МТСБУ щодо відшкодування шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності в розмірі 20 316, 12 грн., шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності в розмірі 80 400 грн., то судом встановлено, що всупереч вимогам ст.ст.24, 25, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дані позовні вимоги, їх розмір не обгрунтовано лікарськими рецептами, довідками, рахунками про вартість ліків, предметів догляду, проведене лікування тощо, тобто документально не підтверджені відповідним закладом охорони здоров`я, не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між пригодою та лікуванням, час тимчасової втрати працездатності не підтверджено відповідним закладом охорони здоров`я, позовні вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок тимчасової втрати працездатності, пораховані без відрахувань, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», надані позивачем документи не відповідають вимогам ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», отже, суд доходить висновку про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Стосовно заявлених представником потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_9 , представником МТСБУ ОСОБА_16 до відшкодування процесуальних витрат на правничу допомогу у даному кримінальному провадженні, то суд виходить з наступного.

Так, згідно з ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як передбачено ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Суд також ураховує усталену правову позицію, викладену в постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 27.10.2022 у справі № 753/10228/20 (провадження № 51-5868км21), постанові колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 15.05.2024 у справі № 129/2809/19 (провадження № 51-7059км23), згідно з якою обов`язковим переліком документів, які підтверджують витрати на професійну правову допомогу, незалежно від юрисдикції спору є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з позначкою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо). Інформація, яка міститься в акті приймання правової (правничої) допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатися тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу щодо кожного з видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу щодо кожного з виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, долучену адвокатом квитанція про сплату 7 000 грн за складання касаційної скарги не можна визнати належним доказом на підтвердження заявленої у касаційній скарзі вимоги, оскільки вона не оформлена у встановленому законом порядку та з її змісту неможливо встановити, хто саме сплатив указану суму.

Виходячи з вищенаведеного та враховуючи, що як представником потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_9 , так і представником МТСБУ ОСОБА_16 не надано суду жодних документів, що підтверджують здійснені ними процесуальні витрати, свідчать саме про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з позначкою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо), суд доходить висновку про відмову в стягненні витрат на правову допомогу через їх недоведеність, як з обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_7 , так і з потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_14 в сумі 38 270 грн. та 2 000 грн. відповідно.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався.

Питання щодо доказів вирішити у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Під час досудового розслідування проводилися експертизи:

- висновок експерта КНДЕКЦ МВС України №СЕ-19/111-23/15201-ІТ від 10.04.2023 року, вартість проведеної судової експертизи становить 1510,24 грн.; висновок експерта Київського міського клінічного бюро СМЕ МОЗ України №042-820-2023 від 22.05.2023 року, вартість проведеної судової експертизи становить 2672,00 грн., що у відповідності до вимог ст.122 КПК України є процесуальними витратами;

Оскільки судом ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, то суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь держави вартість проведених експертиз у розмірі 1510,24 грн., 2672,00 грн.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.2, 65-67, 286 КК України, ст.ст.2, 4, 5, 100, 120, 122, 124, 128, 368 - 370, 373, 374, 395, 532 КПК України, ст.ст.22, 23, 1187, 1194 ЦК України, стст.22.1, 23.1, 24.1, 25, 26, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням строком 1 (один) рік, поклавши на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід в даному кримінальному провадженні не обирався.

Речові докази:

- оптичні носії інформації (диски для лазерних систем зчитування) СD-R диски - залишити у матеріалах кримінального провадження протягом всього часу їх зберігання;

- автомобіль марки «Ford Transit», р.н. НОМЕР_1 , - залишити у розпорядженні ОСОБА_17 .

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави вартість документально підтверджених витрат на залучення експертів в розмірі 1510,24 грн., 2672,00 грн.

Цивільний позов, поданий представником позивача ОСОБА_14 - ОСОБА_9 , - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , моральну шкоду в сумі 100 000 (сто тисяч) грн.

В решті вимог цивільного позову - відмовити.

В стягненні витрат на правничу допомогу, заявлених представником потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_9 , представником Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_16 , - відмовити повністю.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Солом`янський районний суд міста Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1