Справа № 638/9680/21
Провадження № 1-кс/638/184/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі головуючої судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000121 від 08.06.2021,

встановив:

21.11.2025 до Шевченківського районного суду міста Харкова надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в якому просить скасувати арешт накладений у кримінальному провадженні №0000121 від 08.06.2021, ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.07.2021 на садовий (дачний) будинок літ. «А-2», загальною площею 59,8 кв.м., розташований на земельній ділянці № 646-а в СТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 ; садовий (дачний) будинок літ. «А-2», загальною площею 59,8 кв.м., розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 в СТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_6 .

В обгрунтування клопотання зазначив, що ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.07.2021 у кримінальному провадженні № 0000121 від 08.06.2021 накладено арешт на вказані вище об`єкти нерухомого майна. Разом з тим, зазначені об`єкти нерухомого майна, не є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки їх не визнано речовим доказом стороною обвинувачення. Також, арештоване майно не може бути предметом спеціальної конфіскації, оскільки не являється таким, що одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, не призначалось для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, його фінансування, тощо, доказів зворотнього матеріали кримінального провадження не містять. Крім цього, арештоване майно не може бути предметом відшкодування заподіяної шкоди, оскільки у кримінальному провадженні відсутній цивільний позов.

Також, представник власників майна вказав, що з моменту накладення арешту минуло понад 4 роки, протягом яких жодних слідчих дій за участі власників майна не проводилось, повідомлення про підозру будь-кому не вручено, майно не визнано речовим доказом, та не досліджувалося.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Харкова від 26.11.2025 відкрито провадження та витребувано матеріали кримінального провадження № 0000121 від 08.06.2021.

В судовому засіданні представник заявників адвокат ОСОБА_4 підтримав доводи, викладені у клопотанні та просив клопотання задовольнити, вказав, що арешт майна суттєво обмежує права його довірителей, вони перебувають у невизначеності щодо їх майна та не можуть проводити ремонтні роботи, розпоряджатися вказаним майном. Вказав, що вказані земельні ділянки отримані у законний спосіб, будівництво проведено на законних підставах, у матеріалах справи містяться документи, які свідчать про зареєстрованість права власності, а також технічні паспорти будинків, які мають площу 59,8 кв.м. Додатково зазначив, що жодні слідчі дії з його довірителями, крім допиту під час якого були передані правовстановлюючі документи на ділянку та забудови, питань під час допиту не ставилось, не проведені. Про призначення експертизи чи інших слідчих дій довірителі не повідомлені. ІНФОРМАЦІЯ_4 не має претензій щодо земельних питань по цим земельним ділянкам, про що в матеріалах кримінального провадження міститься лист ІНФОРМАЦІЯ_5 . Наголошував, що експертне дослідження було призначене у 2022 році і до цього жодних дій не проведено, вважав вказані дії порушенням розумних строків та порушенням прав власників.

Слідчий в судове засіданні не з?явився, до суду надано матеріли кримінального провадження № 00000121 від 08 червня 2021 року, прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні повідомив, що слідчим відділом Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000121 від 08.06.2021. У ході досудового розслідування, на об`єкти нерухомого майна, що розташовані на земельних ділянках № 623-а та № 646-а в СТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_1 ухвалою слідчого судді накладено арешт. Вказані об`єкти нерухомого майна є предметом вчинення кримінального правопорушення та експертного дослідження, призначеного 08 вересня 2022 року. У зв`язку з вищевикладеним, щодо задоволення клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , про скасування арешту майна заперечує та просить відмовити у задоволенні клопотання. Повідомив, що без висновку експерта слідчий позбавлений можливості прийняти рішення щодо повідомлення про підозру чи закриття кримінального провадження.

Дослідивши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд дійшов висновку, що таке клопотання підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так , матеріалами справи встановлено, що слідчим відділом Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000121 від 08.06.2021.

Постановою від 19 серпня 2022 року створено слідчу групу, кримінальне провадження перебувало в провадженні СУ ГУНП в Харківській області.

Вказане кримінальне провадження внесене за зверненням ОСОБА_7 .

Відповідно до наданого договору та ордеру інтереси заявниці представляла адвокатка ОСОБА_8 .

07 вересня 2022 року адвокатка ОСОБА_8 звернулась до слідчого ОСОБА_9 та клопотала про тимчасовий доступ до документів, які знаходяться у володінні ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо виділення та передачі земельних ділянок в адресу Об`єднання садівничих товариств « ІНФОРМАЦІЯ_7 » та подальшу передачу ділянок СТ « ІНФОРМАЦІЯ_8 » і СТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », документів щодо розподілу земельних ділянок громадянам (учасникам садових товариств) з можливістю зробити копії та вилучити їх.

Вказане клопотання значно виходить за межі даних внесених у ЄРДР та може свідчити про створення штучних підстав для отримання інформації про земельні ділянки, які не є предметом вказаного кримінального провадження.

Результати розгляду вказаного клопотання відсутні.

У матеріалах кримінального провадження наявні протокол допиту в якості свідка ОСОБА_5 . Під час вказаної слідчої дії запитання ОСОБА_5 не були поставлені, жодних пояснень він не надав. Мета допиту отримання документів.

Станом на 15 січня 2026 року процесуальний статус ОСОБА_5 не визначено, не змінено.

ОСОБА_6 не була допитана.

Клопотання про проведення обшуків не мають дат та не підписані слідчим.

Під час розгляду клопотання встановлено, що ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.07.2021 накладено арешт на садовий (дачний) будинок літ. «А-2», загальною площею 59,8 кв.м., розташований на земельній ділянці № НОМЕР_2 в СТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 ; садовий (дачний) будинок літ. «А-2», загальною площею 59,8 кв.м., розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 в СТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_6 .

Постановою від 08 вересня 2022 року у справі призначено комплексна будівельно-технічна, оціночно-земельна, земельно-технічна експертиза. У матеріалах кримінального провадження відсутні дані про сприяння проведення експертного дослідження з 2023 року. Так в матеріалах кримінального провадження, яке направлене до суду міститься супровідний лист від 22.12.2023 щодо направлення додаткових матеріалів експерту.

У подальшому слідчий 23.04.2024 зробив запити до ІНФОРМАЦІЯ_9 , отримав відповідь 06.06.2024 щодо відсутності правових підстав для звернення із заявою про визнання ІНФОРМАЦІЯ_9 потерпілою у даному кримінальному провадженні за ч.3 ст. 197-1 КК України.

03 жовтня 2025 року для проведення досудового розслідування слідчий СУ ГУНП в Харківській області направив кримінальне провадження до СВ Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області без повідомлення причин.

Кримінальне провадження тривалий час не знаходить свого вирішення без поважних причин тривалості строків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном , щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати , що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно статті 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, у разі скасування арешту.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном , ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, рішення від 25.03.1999 у справі «Іатрідіс проти Греції» (заява № 31107/96) в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля, рішення від 22.09.1994 у справі «Антріш проти Франції» (заява N? 296- А, п. 42), рішення від 10.05.2007 у справі «Кушоглу проти Болгарії» (заява № 48191/99, п.п. 49-62). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути обмежене лише законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо. Право власності є непорушним.

Порядок зберігання майна, на яке накладено арешт, врегульований Інструкцією про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, відповідно до якої таке майно може зберігатися в тому числі у власника, якому роз?яснюється його відповідальність за зберігання прийнятого майна, про що у нього відбирається розписка.

Згідно ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Нормами ст. 22 КПК України регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності , що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до норм ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях , речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судовим розглядом, на даний час подальша необхідність в арешті садового (дачного) будинку літ. «А-2», загальною площею 59,8 кв.м., розташованого на земельній ділянці № 646-а в СТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 ; садового (дачного) будинку літ. «А-2», загальною площею 59,8 кв.м., розташованого на земельній ділянці № 623-а в СТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_6 - не є виправданою та такою, що у належний спосіб забезпечує кримінальне провадження. Натомість тривалість проведення досудового розслідування свідчить про відсутність направлених дій органу досудового розслідування на вирішення вказаного кримінального провадження.

Враховуючи наслідки арешту майна для користувача майна, розумність та співмірність обмеження права власності із завданнями кримінального провадження, виходячи із загальних засад кримінального провадження, беручи до уваги те, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, з метою застосування до особи належної правової процедури, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення заявленого клопотання.

Керуючись ст. 2, 7, 16, 22, 23, 169, 170, 174 КПК України, суд -

постановив:

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.07.2021, у межах кримінального провадження №0000121 від 08.06.2021, на садовий (дачний) будинок літ. «А-2», загальною площею 59,8 кв.м., розташований на земельній ділянці № 646-а в СТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 ; садовий (дачний) будинок літ. «А-2», загальною площею 59,8 кв.м., розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 в СТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_6 - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_10