Справа № 136/1127/25
Провадження №11-кп/801/963/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000102 від 19.04.2025,

за апеляційною скаргою прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 15 липня 2025 року,

яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта професійно-технічна, одруженого, має на утриманні малолітнього сина, працює монтажником у ТОВ «Сонце Дарує», учасник бойових дій, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта професійно-технічна, неодруженого, має на утриманні малолітнього сина, непрацевлаштованого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 296 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання ОСОБА_8 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 19.04.2025 по 21.04.2025 виходячи з наступного: 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк - 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Згідно з ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки на протязі іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ухвалено рахувати з моменту проголошення вироку.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 19.04.2025 по 21.04.2025, виходячи з наступного: 1 (один) день ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Згідно з ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки на протязі іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ухвалено рахувати з моменту проголошення вироку.

На підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України застосовано спеціальну конфіскацію до вилученого в ході огляду місця події 19.04.2025 каменю округлої форми, як знаряддя злочину.

Речові докази: знімок рентгенографії ОГК № М20250423.094812467 від 23.04.2025 виданого КП «Ладижинська міська лікарня» на 1 арк., два рентген-знімки № 2725 від 18.04.2025 та оригінал картки амбулаторного хворого Іллінецької МЛ на 2 арк. на ім`я ОСОБА_10 , ухвалено повернути потерпілому ОСОБА_10 .

Згідно з вироком судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_8 , 18.04.2025 приблизно о 20:00 год., більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, використовуючи малозначний привід, а саме - словесний конфлікт, який мав місце цього ж дня між ОСОБА_10 та його братом ОСОБА_7 з приводу участі вказаних осіб у лавах ЗСУ під час мобілізації та нагородження ОСОБА_10 державною нагородою, з метою з`ясування особистих стосунків прийшов на територію домогосподарства, де проживає останній та яке розташоване у АДРЕСА_2 .

У цей час до вказаного домогосподарства з цією ж метою прийшов ОСОБА_7 , який являється рідним братом ОСОБА_8 , та зайшовши на присадибну ділянку, де ОСОБА_10 здійснював посадку картоплі, та почав нецензурно висловлюватись у адресу останнього.

У подальшому ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклого умислу на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість та зневагу до існуючих загальноприйнятих норм поведінки у суспільстві та правил моралі, намагаючись самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, розпочав наносити удари кулаками по різних частинах тіла ОСОБА_10 .

У цей час ОСОБА_8 будучи очевидцем вказаних подій, діючи на ґрунті спонтанно виниклого умислу, за відсутності обставин для самозахисту, приєднався до злочинних дій свого брата ОСОБА_7 , та поваливши на землю потерпілого ОСОБА_10 , продовжив наносити безпричинно удари кулаками по різних частинах тіла.

Внаслідок вищевказаних хуліганських дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 спричинено легкі тілесні ушкодження у вигляді садна слизової оболонки верхньої губи справа, садно шкіри верхньої губи справа, садно лівого носового отвору, синець правого плеча, синець спини зліва, синець спини справа.

Такі умисні дії ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 296 КК, а саме як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинені групою осіб.

Крім того, ОСОБА_8 18.04.2025 приблизно о 20:00 год., більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, використовуючи малозначний привід, а саме - словесний конфлікт, який мав місце цього ж дня між ОСОБА_10 то його братом ОСОБА_7 з приводу участі вказаних осіб у лавах ЗСУ під час мобілізації та нагородження ОСОБА_10 державною нагородою, з метою з`ясування особистих стосунків прийшов на територію домогосподарства, де проживає останній та яке розташоване у АДРЕСА_2 .

У цей час до вказаного домогосподарства з цією ж метою прийшов ОСОБА_7 , який являється рідним братом ОСОБА_8 , та зайшовши на присадибну ділянку, де ОСОБА_10 здійснював посадку картоплі, та почав нецензурно висловлюватись у адресу останнього.

У подальшому ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклого умислу на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість та зневагу до існуючих загальноприйнятих норм поведінки у суспільстві та правил моралі, намагаючись самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, розпочав наносити удари кулаками по різних частинах тіла ОСОБА_10 .

У цей час ОСОБА_8 будучи очевидцем вказаних подій, діючи на ґрунті спонтанно виниклого умислу, за відсутності обставин для самозахисту, приєднався до злочинних дій свого брата ОСОБА_7 , та поваливши на землю потерпілого ОСОБА_10 , продовжив наносити безпричинно удари кулаками по різних частинах тіла.

Внаслідок вищевказаних хуліганських дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 окрім легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 спричинено ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесне ушкодження за критерієм тривалого (понад 21 день) розладу здоров`я у вигляді перелому заднього відрізка 9-го ребра справа без зміщення.

Такі умисні дії ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, а саме як умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Крім того, 18.04.2025 приблизно о 20:00 год., більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, використовуючи малозначний привід, а саме - словесний конфлікт, який мав місце цього ж дня між ОСОБА_10 то його братом ОСОБА_7 з приводу участі вказаних осіб у лавах ЗСУ під час мобілізації та нагородження ОСОБА_10 державною нагородою, з метою з`ясування особистих стосунків прийшов на територію домогосподарства, де проживає останній та яке розташоване у АДРЕСА_2 .

У цей час до вказаного домогосподарства з цією ж метою прийшов ОСОБА_7 , який являється рідним братом ОСОБА_8 , та зайшовши на присадибну ділянку, де ОСОБА_10 здійснював посадку картоплі, та почав нецензурно висловлюватись у адресу останнього.

У подальшому ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклого умислу на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість та зневагу до існуючих загальноприйнятих норм поведінки у суспільстві та правил моралі, намагаючись самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, розпочав наносити удари кулаками по різних частинах тіла ОСОБА_10 .

У цей час ОСОБА_8 будучи очевидцем вказаних подій, діючи на ґрунті спонтанно виниклого умислу, за відсутності обставин для самозахисту, приєднався до злочинних дій свого брата ОСОБА_7 , та поваливши на землю потерпілого ОСОБА_10 , продовжив наносити безпричинно удари кулаками по різних частинах тіла.

Внаслідок вищевказаних хуліганських дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 спричинено легкі тілесні ушкодження у вигляді садна слизової оболонки верхньої губи справа, садно шкіри верхньої губи справа, садно лівого носового отвору, синець правого плеча, синець спини зліва, синець спини справа.

Такі умисні дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 296 КК, а саме як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинені групою осіб.

Крім того, 18.04.2025 після вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_10 , більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_11 , будучи очевидцем протиправних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по відношенню до ОСОБА_10 , діючи з метою припинення хуліганства почав розбороняти вказаних осіб.

У цей час у ОСОБА_7 , виник злочинний умисел на вчинення хуліганства відносно ОСОБА_11 , намагаючись таким чином самоутвердитись.

З цією метою ОСОБА_7 наніс декілька ударів кулаками в область голови ОСОБА_11 , після чого, підібравши на місці події камінець, завдав ще один удар ним в область голови останнього, спричинивши легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я у вигляді забійної рани волосяної частини голови.

Такі умисні дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 3 ст. 296 КК України, а саме як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене особою, пов`язане із опором іншому громадянину, який припиняв хуліганські дії.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор не оскаржує правильність кваліфікації та доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а лише просить змінити оскаржуваний вирок у зв?язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Виключити із резолютивної частини вироку посилання про застосування на підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України спеціальної конфіскації до вилученого під час огляду місця події 19.04.2025 каменю округлої форми як знаряддя злочину. Доповнити резолютивну частину вироку посиланням про те, що речовий доказ у вигляді вилученого під час огляду місця події 19.04.2025 каменю округлої форми - знищити по набранню вироком законної сили. У решті вирок просить залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відсутні підстави для застосування інституту спеціальної конфіскації у даному кримінальному провадженні, а питання про долю речового доказу повинно бути вирішено відповідно до положень ч. 9 ст. 100 КПК України шляхом знищення знаряддя злочину. Натомість суд першої інстанції безпідставно застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, що у відповідності до положень ст.ст. 409, 413 КПК України, є підставою для зміни вироку суду.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора.

Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 про апеляційний розгляд повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з`явилися, тому апеляційний розгляд відбувся у їх відсутність.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень за встановлених судом обставин, а також кваліфікація їх дій прокурором не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Разом з тим, доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність у частині застосування спеціальної конфіскації є такими, що заслуговують на увагу.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у випадках, якщо це не погіршує становища обвинуваченого.

Так, відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями ч. 9 ст.100 КПК України передбачено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому: гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Згідно з ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;

2)призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;

3)були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Разом з цим, ухвалюючи вирок від 15.07.2025 стосовно ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , суд першої інстанції безпідставно ухвалив рішення про застосування спеціальної конфіскації з огляду на таке.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_14 , перебуваючи на території присадибної ділянки ОСОБА_10 , та після вчинення щодо останнього хуліганських дій, підібрав на місці події камінець та завдав ним удар в область голови ОСОБА_11 .

Таким чином, камінець є знаряддям вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.

Згідно з ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Однак, щодо підібраного камінця на місці події у даному кримінальному провадженні, на переконання колегії суддів, не виникають майнові права та обов`язки в учасників кримінального провадження, а тому відсутні підстави для застосування інституту спеціальної конфіскації, оскільки питання про долю речового доказу повинно бути вирішено відповідно до положень ч. 9 ст. 100 КПК України шляхом знищення знаряддя злочину.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, що у відповідності до положень ст.ст. 409, 413 КПК України, є підставою для зміни вироку суду.

На підставі викладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 15 липня 2025 року стосовно обвинувачених ОСОБА_7 за ч.ч. 2,3 ст. 296 КК України та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України - змінити у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Виключити із резолютивної частини вироку посилання про застосування підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України спеціальної конфіскації до вилученого під час огляду місця події 19.04.2025 каменю округлої форми як знаряддя злочину.

Доповнити резолютивну частину вироку посиланням про те, що речовий доказ у вигляді вилученого під час огляду місця події 19.04.2025 каменю округлої форми - знищити по набранню вироком законної сили.

У решті вирок залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4