Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

2 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням підсистеми "Eлектронний суд" матеріали кримінального провадження № 0000401 щодо ОСОБА_8 та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Борисполя Київської області, громадянки України,

що зареєстрована та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.111 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 8 грудня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Дарницьким районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.111 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у державній зраді, вчиненій за наступних обставин.

За невстановлених досудовим розслідуванням обставин у особи матеріали, щодо якої виділені в окреме провадження, у зв`язку з бажанням сприяти захопленню частини території України Російською Федерацією виник умисел на надання допомоги представникам Російської Федерації у проведенні підривної діяльності проти України. На виконання свого умислу вказана особа, використовуючи мобільний застосунок "Telegram", встановила зв`язок з представником спеціальних служб Російської Федерації на ім`я ОСОБА_9 , який для встановлення контакту та подальшого спілкування також використовував мобільний застосунок "Telegram".

Після встановлення та закріплення контакту ОСОБА_9 звернувся до особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з пропозицією підтримати його та надати допомогу у проведенні підривної діяльності проти України в інтересах представників Збройних Сил Російської Федерації шляхом збору інформації про локації об`єктів військової інфраструктури, військовослужбовців Збройних сил України та інших військових формувань, об`єктів оборонно-промислового комплексу та критичної інфраструктури на території м. Києва, на що особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, діючи з корисливих мотивів та не погоджуючись з політикою представників української державної влади, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у тому числі щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів Російської Федерації, які передбачають перебування України у сфері її впливу, надала свою добровільну згоду.

2 січня 2024 року о 14 годині 50 хвилин ОСОБА_9 , використовуючи мобільний застосунок "Telegram", шляхом листування поставив перед особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, завдання на збирання та передачу йому фото- та відео- матеріалів щодо залізничних рухомих складів, які прибудуть на територію залізничної станції "Дарниця" у м. Києві. На виконання цих вказівок зазначена особа вирішила залучити до безпосереднього вчинення злочину раніше знайому ОСОБА_7 та завірила представника держави-агресора про надійність ОСОБА_7 і її подальшу ефективність для збору розвідувальних даних.

За невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не пізніше 2 січня 2024 року, особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, звернулася до ОСОБА_7 з пропозицією надати допомогу у проведенні підривної діяльності проти України в інтересах представників спеціальних служб Російської Федерації шляхом збору інформації щодо вказаних раніше об`єктів у виді фото- та відео- фіксації та передачі зазначеної інформації представникам держави-агресора, на що ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів та не погоджуючись з політикою представників української державної влади, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у тому числі щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів Російської Федерації, які передбачають перебування України у сфері її впливу, надала свою добровільну згоду.

В подальшому за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не пізніше 2 січня 2024 року, ОСОБА_7 досягла попередньої змови з громадянином України ОСОБА_8 щодо збору інформації про вказані раніше об`єкти, яку згідно з домовленістю представнику Збройних Сил Російської Федерації мала надавати особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження.

Особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, на виконання вказівок представника спеціальних служб Російської Федерації передала завдання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які 4 січня 2024 року о 10 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна, 3, за допомогою камери мобільного телефону здійснили відео- та фото- фіксацію залізничних рухомих складів, розташованих на території залізничної станції "Дарниця", та через мобільний застосунок "Telegram" на обліковий запис особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_7 надіслала відео та фотознімки залізничних рухомих складів із зазначенням координат. Того ж дня о 12 годині 51 хвилин особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, через мобільний застосунок "Telegram" надіслала ОСОБА_9 на його обліковий запис у застосунку "Telegram" інформацію, отриману ОСОБА_7 та ОСОБА_8

10 січня 2024 року о 18 годині 06 хвилин ОСОБА_9 шляхом листування через застосунок "Telegram" поставив перед особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, завдання на збирання та передачу йому відео та фотознімків заводів, що розташовані за адресами: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 . Вказане завдання особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, передала для виконання ОСОБА_7 та ОСОБА_8

11 січня 2024 року, виконуючи вказівку представника спеціальних служб Російської Федерації, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідно до узгодженого плану з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, перебуваючи у м. Києві, здійснили фото- фіксацію будівель заводів - " ОСОБА_10 ", " ОСОБА_11 ", " ОСОБА_12 ", розташованих за вказаними адресами, та через мобільний застосунок "Telegram" на обліковий запис особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_7 надіслала ці фотознімки із зазначенням координат. Того ж дня об 11 годині особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, через мобільний застосунок "Telegram" надіслала ОСОБА_9 на його обліковий запис у застосунку "Telegram" інформацію, отриману ОСОБА_7 та ОСОБА_8

20 березня 2024 року о 14 годині 38 хвилин ОСОБА_9 шляхом листування через застосунок "Telegram" поставив перед особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, завдання, спрямоване на пошкодження залізничних релейних шаф, які забезпечують безпеку руху поїздів, розташованих на території залізничної станції "Дарниця". Вказане завдання особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, передала для виконання ОСОБА_7 та ОСОБА_8

24 березня 2024 року о 21 годині 15 хвилин, виконуючи вказівку представника спеціальних служб Російської Федерації, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідно до узгодженого плану з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, прибули на територію залізничної станції "Дарниця", де їх було затримано у порядку, передбаченому ст.208 КПК України, у зв`язку з чим їх протиправна діяльність була припинена.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.12.2025 за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 06.02.2026 включно.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 вбачається, що вона просить ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати до неї більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що суд не врахував доводи в клопотанні сторони захисту про зміну запобіжного заходу про те, що ризики відсутні, взагалі. При цьому звертає увагу, що тримається під вартою понад 20 місяців, і посилається на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Бережна проти України", який встановив порушення судами першої та апеляційної інстанції п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ухваленням рішень, які призвели до надмірної тривалості тримання під вартою. Наголошує на тому, що обрання найсуворішого запобіжного заходу повинно обґрунтовуватися безумовними доказами реальної загрози суспільству та державі, які практично ніколи не надаються стороною обвинувачення. Потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги лише тяжкість скоєного злочину (рішення у справі "Мамедова проти Росії").

Також вважає, що суд не врахував її характеристику, міцні сімейні зв`язки, наявність постійного місця проживання та малолітньої дитини на утриманні і просить взяти до уваги свою бездоганну поведінку та тривалість ув`язнення, що погіршує стан її здоров`я.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченої та захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною, обґрунтованою і вмотивованою; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду та продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, і що жоден з інших - альтернативних запобіжних заходів не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та виконання нею процесуальних рішень.

Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Бекчиєв проти Молдови").

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, суспільний резонанс, тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою, оскільки відповідною санкцією передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, і це усвідомлює обвинувачена. Також суд взяв до уваги дані про особу обвинуваченої, яка не судима, має зареєстроване місце проживання та малолітню дитину на утриманні, до затримання не працювала.

Між тим, дані про особу обвинуваченої не спростовують висновки суду про наявність ризику переховування.

З огляду на обставини інкримінованого злочину, відповідно до яких ОСОБА_7 та ОСОБА_8 діяли узгоджено з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та представником спеціальних служб Російської Федерації, триваючу агресію Російської Федерації проти України, а також відсутність у обвинуваченої роботи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 , яка має скрутне матеріальне становище, може продовжити координацію своїх дій з вказаними особами як з метою уникнення кримінальної відповідальності, так і з метою прикриття їх злочинної діяльності, а також продовження злочинної діяльності.

Такі обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що встановлені судом ризики існують і виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 8 грудня 2025 року про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_13