Ухвала

27 січня 2026 року

м. Київ

справа № 524/3592/15-к

провадження № 51-2000 км 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви суддів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про самовідвід,

встановив:

до Касаційного кримінального суду Верховного Суду надійшли касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Полтавського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи касаційні скарги передані на розгляд колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: судді-доповідача ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_8 .

У зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні визначено колегію суддів у складі:судді-доповідача ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (протокол від 24 грудня 2025 року).

Під час розгляду у відкритому судовому засіданні вищевказаних касаційних скарг судді ОСОБА_1 і ОСОБА_3 заявили самовідводи з огляду на те, що свою позицію у цьому провадженні вони висловили в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 березня 2023 року стосовно ОСОБА_6 (справа № 524/3592/15-к).

Заслухавши думку засудженого, прокурора, які не заперечували щодо задоволення заявлених самовідводів, колегія суддів дійшла висновку про те, що заяви суддів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про самовідвід є обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Як убачається з матеріалів провадження, Шишацький районний суд Полтавської області вироком від 17 лютого 2022 року, залишеним без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10 березня 2023 року, визнав ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні ним злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та виправдав у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2023 року колегія суддів у складі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 скасувала ухвалу Полтавського апеляційного суду від 10 березня 2023 року стосовно ОСОБА_6 та призначила новий розгляд у суді апеляційної інстанції (ч. 1 ст. 412 КПК України).

У цій постанові колегія суддів зробила висновок про те, що вказану ухвалу суду апеляційної інстанції не можна визнати законною, обґрунтованою і вмотивованою, оскільки виявлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що, як наслідок, вплинуло на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність (пункти 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України).

17 квітня 2025 року Полтавський апеляційний суд скасував вирок суду першої інстанції та ухвалив новий вирок, яким засудив ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднав невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Військового апеляційного суду Центрального регіону України від 19 листопада 2004 року, й остаточно визначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років.

Засуджений та його захисник - адвокат ОСОБА_7 , не погодившись із вироком суду апеляційної інстанції, звернулись із касаційними скаргами до суду касаційної інстанції, в яких просять скасувати вирок Полтавського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпано можливості їх отримати.

Тобто у касаційних скаргах засуджений ОСОБА_6 та його захисник оскаржують рішення, постановлене в межах одного й того ж кримінального провадження, в якому судді ОСОБА_1 і ОСОБА_3 вже брали участь у складі колегії суддів Верховного Суду та висловлювали по суті свою позицію в судовому рішенні (постанова від 12 вересня 2023 року).

Колегія суддів ураховує, що:

- відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених 27 липня 2006 року Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому числі і у випадку коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді;

- в рішенні «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v.Belgium, 1984) Європейський суд з прав людини підкреслив, що вирішальним є не лише те, чи є суддя насправді неупередженим, а й те, чи є об`єктивні підстави сумніватися в його неупередженості, та постановив, що навіть формальна участь судді в попередньому етапі справи може викликати сумніви щодо його об`єктивності на наступних етапах розгляду;

- в постанові від 09 грудня 2025 року (справа № 283/4/17-к, провадження № 51-954 км 25) Верховний Суд, надаючи оцінку доводам касаційної скарги сторони захисту щодо незаконності, на її думку, складу суду, оскільки суддя у цьому провадженні брав участь в апеляційному розгляді, за результатами якого ухвалою було скасовано виправдувальний вирок місцевого суду, звернув увагу на необхідності аналізу того, чи дає характер ухвали суду апеляційної інстанції підстави вважати, що суддя перед початком другого апеляційного розгляду мав упереджену думку щодо оцінки обставин справи і винуватості засудженого.

Отже, з огляду на вказану вище практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, враховуючи наведені положення Бангалорських принципів поведінки суддів, з метою уникнення можливості виникнення в учасників провадженнясумнівів у неупередженості суддів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 під час розгляду касаційних скарг засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Полтавського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року, забезпечення безсторонності та об`єктивності, керуючись вимогами п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, заяви про самовідвід суддів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 82 КПК України в разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) одного чи кількох суддів із складу суду або всього складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, справа розглядається в тому самому суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведених суддів із заміною останніх іншими суддями або іншим складом суддів.

З урахуванням викладеного, провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 необхідно передати для заміни відведених суддів у порядку ч. 3 ст. 82 КПК України.

Керуючись статтями 75, 80 КПК України, Суд

ухвалив:

заяви суддів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про самовідвід задовольнити.

Здійснити повторний автоматизований розподіл матеріалів провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Полтавського апеляційного суду від 17 квітня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3