Дата документу 03.02.2026
Справа № 334/7526/25
Провадження № 1-кс/334/400/26
УХВАЛА

про арешт майна

3 лютого 2026 року слідчий суддя Дніпровського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002511, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.12.2024 за частинами першою, другою статті 307, частиною другою статті 309 КК України,

встановив:

слідчому судді надійшло клопотання слідчого ОСОБА_3 , погоджене заступником керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_4 , в якому слідчий просить накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , а саме на автомобіль марки VOLKSWAGEN моделі TIGUAN з реєстраційним номером НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від автомобіля, з метою забезпечення їх конфіскації як виду покарання.

Слідчий ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась. Подала заяву про розгляд клопотання за її відсутності.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду клопотання. Причини неявки е повідомив.

Неприбуття учасників провадження у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, що передбачено частиною першою статті 172 КПК України.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, що відповідає положенням частини четвертої статті 107 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до положення статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди..

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчими СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0002511, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.12.2024 за частинами першою та другою статті 307, частиною другою статті 309 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюють прокурори Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.12.2024 до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшов рапорт старшого оперуповноваженого УБН ГУНП в Запорізькій області про те, що група осіб на території м. Запоріжжя займається незаконним збутом наркотичних засобів та психотропних речовин.

В ході виконання доручення слідчого встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетна група осіб, які з метою власного незаконного збагачення на протязі тривалого часу займаються зберіганням, транспортуванням та збутом наркотичних засобів та психотропних речовин на території міста Запоріжжя, серед яких ОСОБА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Має у власності будинок за адресою: АДРЕСА_3 та будівлю складу за адресою: АДРЕСА_4 . Має зареєстровану зброю пістолет «Форт 12Р», № НОМЕР_3 , дозвіл № НОМЕР_4 виданий 23.04.2024. Є ФОП ОСОБА_5 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_6 , дата реєстрації 10.04.2025, основний вид діяльності 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна). Здійснює діяльність пов`язану зі збутом наркотичних засобів та психотропних речовин через мережу магазинів «MOOD SHOP» під виглядом дозволеної до обігу продукції, при цьому виконує роль оптового постачальника у ланцюгу незаконного обігу наркотичних засобів, а саме «екстракту канабісу» до складу магазинів «MOOD SHOP» у місті Кривий Ріг.

У ході проведення негласних слідчих (розшукових) дій отримано інформацію, відповідно до якої зафіксовано низку розмов ОСОБА_5 з організаторами мережі магазинів «MOOD SHOP» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , під час яких обговорювалися питання, пов`язані з організацією та забезпеченням поставок товарної продукції до торговельних об`єктів мережі магазинів. Зокрема, у ході зазначених розмов сторони обговорювали асортименти товарів, що підлягають поставці, а також обсяги окремих партій продукції. Окрема увага приділялася узгодженню строків поставок, періодичності їх здійснення, умов транспортування та розподілу товару між окремими магазинами мережі. Крім того, у зафіксованих розмовах містяться відомості щодо коригування замовлень залежно від попиту, наявних залишків товару та комерційних потреб мережі магазинів «MOOD SHOP».

30.01.2026 в період часу з 17.44 години до 18.31 години слідчим проведений обшук автомобіля марки VOLKSWAGEN моделі TIGUAN з реєстраційним номером НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_5 , у ході проведення якого вилучено вказаний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від автомобіля.

Відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу власником автомобіля марки VOLKSWAGEN моделі TIGUAN з реєстраційним номером НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 є ОСОБА_5 .

31.01.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 307 КК України

Злочин, передбачений частиною другою статті 307 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує, що правовою підставою арешту майна є конфіскації майна як виду покарання, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власника.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може призвести до його знищення, перетворення, відчуження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим, оскільки вказане у ньому майно підлягає конфіскації як виду покарання у кримінальному провадженні. У разі їх повернення власник майна може знищити, перетворити або відчужити майно.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання та накладення арешту на майно, зазначене у ньому.

Керуючись статтями 132, 170-173, 175, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , а саме на автомобіль марки VOLKSWAGEN моделі TIGUAN з реєстраційним номером НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від автомобіля, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Копію ухвали вручити прокурору та підозрюваному.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1