Справа № 473/6093/25
Номер провадження 1-в/473/446/2025
У Х В А Л А

іменем України

"26" листопада 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника установи виконання покарань ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську заяву ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з професійно-технічною освітою, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засудженого 29.05.2020 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст.115 КК України до 7-ми років позбавлення волі,

- про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в:

До суду від засудженого ОСОБА_5 , який відбуває покарання в Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)», надійшла письмова заява про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Засуджений в судовому засіданні заяву підтримав та просив задовольнити. Вказав, що в установі не працевлаштований, але залучався до пошиття кімнатних тапок, за що заохочувався. Участі в гуртках, програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймав, відвідував церкву. Вину у вчиненому злочині визнає. Зазначив, що знаходячись на волі, має намір працювати.

Представник установи виконання покарань в судовому засіданні заперечував проти задоволення даної заяви та вважав її передчасною, оскільки, на його думку, засуджений лише стає на шлях виправлення.

Прокурор в судовому засіданні вказав, що подання є неогрунтованим та не підлягає задоволенню; кількість заохочень та стягнень, а також час їх застосування свідчить про нестабільну поведінку засудженого.

З`ясувавши думки учасників провадження, дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.ч. 2, ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув встановлену законом частину призначеного судом покарання.

При цьому, основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Згідно з ч.1 ст.6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою КК України, тобто, є не обов`язком суду, а правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.05.2020 за ч.1 ст.115 КК України до 7-ми років позбавлення волі; початок строку 08.10.2019, кінець строку 08.10.2026. В місцях позбавлення волі перебуває з 10.10.2019, в Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)» - з 13.08.2020. Фактично відбув три чверті строку призначеного покарання.

Під час відбування покарання характеризується посередньо. Загалом за період відбування покарання має 4 заохочення (за підсумками роботи в 2023-2025 роках; останнє 01.07.2025), та 3 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку (останнє - в березні 2024 року).

Як вбачається з наявної в матеріалах особової справи характеристики засудженого, станом на січень 2025 року останній в майстерні установі не працевлаштований; за власним бажанням залучався до ремонтних робіт, за що і заохочувався. Участі в суспільно-корисному житті відділення та у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає, оскільки не вбачає необхідності. Веде пасивний та пристосовницький спосіб життя. За характером спокійний та врівноважений. У відносинах із засудженими неконфліктний. У взаємовідносинах з персоналом установи не завжди ввічливий, потребує контролю з боку адміністрації установи. Підтримує соціальні зв`язки з рідними. У скоєному злочині, зі слів засудженого, розкаюється.

Згідно характеристики від 24.11.2025, наданої представником установи виконання покарань в судовому засіданні, засуджений офіційно не працевлаштований, мав поодинокі випадки заробітку; залучався до пошиття кімнатних тапок, за що отримував заохочення. Бере активну участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», має бажання змінити своє життя та підтверджує це активними вчинками. Соціальні зв`язки підтримуються. У відношенні до представників адміністрації завжди ввічливий та коректний, не допускає грубі вислови в їх бік.

Так, на думку суду, головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Висновок про те, що засуджений довів своє виправлення, передбачає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.

Згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Судом встановлено, що протягом періоду відбування покарання засуджений ОСОБА_5 чотири рази заохочувався та мав три стягнення у виді доган та суворої догани за паління цигарок у невідвіденому для цього місці та за відсутність на перевірках. Хоча наразі зазначені стягнення є погашеними, проте, вони характеризують поведінку засудженого за час відбування покарання, та з урахуванням положень ст.6 КВК України, не можуть свідчити про готовність останнього до самокерованої правослухняної поведінки.

На переконання суду, наявність 4-х заохочень та відсутність станом на даний час у засудженого діючих стягнень самі по собі не можуть бути достатньою підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки не доводять виправлення засудженого та сумлінність його поведінки протягом всього строку відбування покарання.

Хоча засуджений ОСОБА_5 відбув встановлену законом частину строку покарання, проте, враховуючи дані про його особу, суд не вбачає підстав для застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення.

Відтак, за вказаних обставин, суд дійшов висновку, що дана заява є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.81 КК України, ст.154 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - в той же строк з моменту отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1