СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/578/26
ун. № 759/1762/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001725 від 26.08.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 311 КК України, а також за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 26.01.2024 року звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , із забороною користування та розпорядження нею.

В обґрунтування клопотання зазначив, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001725 від 26.08.2024, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 307, частиною третьою статті 311 Кримінального кодексу України, а також ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 307, частиною другою статті 311 Кримінального кодексу України, а також за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 263, частинами першою, другою, третьою статті 307, частиною другою статті 310 Кримінального кодексу України.

В ході досудового розслідування встановлено, що на території Черкаської області діяла група осіб, яка займалася незаконним виготовленням, придбанням, зберіганням, перевезенням, пересиланням з метою збуту та незаконним збутом особливо небезпечних психотропних речовин та прекурсорів в особливо великих розмірах.

21.05.2025 за результатом проведення слідчих (розшукових) дій повідомлено про підозру та затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 307, частиною третьою статті 311 Кримінального кодексу України.

Під час допиту у якості підозрюваного, ОСОБА_5 було надано інформацію стосовно того, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 , яку останній придбав за кошти отриманні внаслідок незаконної діяльності, було оформлено на його дружину - ОСОБА_7 , яку в подальшому ОСОБА_7 було подаровано своїй матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказані дії щодо зміни права власності на вказане житло здійснювались з метою унеможливлення конфіскації даного майна у разі викриття злочинної діяльності ОСОБА_5 .

Показання підозрюваного ОСОБА_5 підтверджуються сукупністю документів щодо придбання вказаної квартири та зміни її власників.

Так, згідно актового запису про шлюб №959 від 08.06.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 одружився з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка після одруження взяла прізвище чоловіка.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2023 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 , сплативши за неї 1 252 281,00 грн., тобто фактично набула права власності на вказану квартиру, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_5 .

Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 20.08.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , який є чоловіком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належить 1/2 (одна друга) частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу яке складається з квартири АДРЕСА_1 .

20.08.2024, відповідно до копії договору дарування частки у праві власності на квартиру, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передав безоплатно у власність, а ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийняла в дар (одну другу) частки у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу яке складається з квартири АДРЕСА_1 , оцінивши вказаний дар в 200 000 грн. (двісті тисяч гривень).

03.02.2025, відповідно до копії договору дарування квартири, ОСОБА_7 , безоплатно передає у власність ОСОБА_4 , а остання приймає квартиру АДРЕСА_1 , оцінивши вказаний дар в 400000,00 грн.

На даний час, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: квартира АДРЕСА_1 , на праві приватної власності зареєстроване за ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 - матір`ю дружини підозрюваного ОСОБА_5 - ОСОБА_7 .

Однак, незважаючи на факт реєстрації права власності на вказану квартиру за матір`ю дружини підозрюваного ОСОБА_5 , орган досудового розслідування володіє об`єктивними даними про те, що вказана квартира фактично належить саме підозрюваному, придбана ним за кошти, отримані в результаті незаконної діяльності пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, та факт зміни її власника є нічим іншим, ніж способом укриття майна, здобутого злочинним шляхом з метою унеможливлення його конфіскації, що підтверджується показаннями останнього.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Дослідивши клопотання і додатки до нього, вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Стаття 41 Конституції України регламентує право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності , а також визначає: ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Обмеження права власності повинні розглядатися як вимушені заходи, які держава не обов`язково повинна застосовувати.

У випадках, коли йдеться про обмеження тих чи інших прав і свобод, Європейський суд завжди звертає увагу на низку параметрів, яким повинні відповідати застосовані державою заходи щодо конкретних прав (наявність правових підстав для обмеження прав і свобод, що передбачає можливість обмеження права виключно в порядку, встановленому чинним законодавством; обумовленість обмеження легітимною метою; пропорційність вжитих державою заходів щодо обмеження прав і свобод з огляду на легітимну мету, яку держава намагалася досягти, запровадивши відповідне обмеження).

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Арешт майна, у відповідності до положеньст.131КПК України, є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, що допускаються виключно уразі доведення прокурором ряду обставин: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи ,про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно із ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Визначення, мета і завдання арешту майна регламентовані ст. 170 КПК України.

Згідно ізч.2ст.170КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: п. 1) збереження речових доказів.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001725 від 26.08.2024, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 307, частиною третьою статті 311 Кримінального кодексу України, а також ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 307, частиною другою статті 311 Кримінального кодексу України, а також за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 263, частинами першою, другою, третьою статті 307, частиною другою статті 310 Кримінального кодексу України.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: квартира АДРЕСА_1 , на праві приватної власності зареєстроване за ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Слідчий суддя звертає увагу на те, що в силу ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження і потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора.

У зв`язку з вищезазначеним, у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 , слід відмовити, оскільки на даному етапі прокурором не доведено наявність достатніх правових підстав для обмеження прав і свобод особи, на майно якої пропонується накласти арешт, не встановлено наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту у досудовому розслідуванні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001725 від 26.08.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 311 КК України, а також за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: ОСОБА_1