Справа № 706/795/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року м. Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1 при секретарі: ОСОБА_2 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м. Христинівка, кримінальне провадження № 0001026 від 13.03.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської обл., українця, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, у військовому званні «солдат», який зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

прокурор: ОСОБА_4 , обвинувачений: ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 6, 11, 16, 28-32, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 10.03.2025, близько 14 год., перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, після того як заступник командира військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_6 , який у розумінні положень ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, є начальником за військовим званням для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу, в тому числі по відношенню до солдата ОСОБА_3 , усно довів наказ командира вказаної військової частини підполковника ОСОБА_7 від 10.03.2025 № 73, виданий на підставі наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) № 312-РС від 08.03.2025, який у розумінні положень ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України,є начальником за військовим званням для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу, в тому числі по відношенню до солдата ОСОБА_3 , відповідно до якого, солдат ОСОБА_3 повинен був, у відповідності до іменного списку військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2025 № 459, у складі команди вибути до нового місця служби у військову частину НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_3 , що дислокувалася за адресою:

АДРЕСА_3 та прибути не пізніше 11.03.2025, незважаючи не те, що зазначений наказ не суперечив чинному законодавству, не був пов`язаним з порушенням прав та свобод солдата

ОСОБА_3 , не носив в собі подвійного тлумачення та явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього, та був доведений до нього уповноваженою на те особою, встановленим порядком, за надуманими підставами, відкрито, усно відмовився виконувати вказаний наказ, що призвело до підриву дисципліни у військовій частині НОМЕР_1 та зниження рівня бойової готовності військової частини НОМЕР_2 .

Такі дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 4 ст. 402 КК України- непокора, відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, як вони викладені в обвинувальному акті, не визнав, вказавши про те, що йому довели бойове завдання, але він відмовився його виконувати через те, що інші військово службовці відмовлялися від виконання наказу і тому він не розібрався в ситуації і також відмовився.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому обвинуваченні не визнав, вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами: -

показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , даними у судовому засіданні, які пояснили, що вони є військово службовцями військової частини НОМЕР_1 , 10.03.2025 за № 73 було видано на підставі наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) № 312-РС від 08.03.2025, відповідно до якого, солдат ОСОБА_3 повинен був, у відповідності до іменного списку військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2025 № 459, у складі команди вибути до нового місця служби у військову частину НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_3 , що дислокувалася за адресою:

АДРЕСА_3 та прибути не пізніше 11.03.2025. Даний наказ було оголошено на шикуванні особового складу, однак ряд військовослужбовців відмовились від його виконання включаючи ОСОБА_3 .

Окрім того, вина ОСОБА_3 підтверджена письмовими доказами, а саме: довідкою №485 від 11.03.2025 про відмову виконувати наказ ОСОБА_3 ; копією наказу № 312-РС 08.03.2025 про відрядження ОСОБА_3 та іменного списку військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2025 № 459; матеріалами службового розслідування про відмову ОСОБА_3 ; відтвореним в судовому засіданні відеозаписом від 10.03.2025 на якому відбувається оголошення наказу № 312-РС на території та у приміщені в/ч НОМЕР_1 встановлено відмову ОСОБА_3 від виконання наказу.

Враховуючи вимоги ст.23 КПК України про безпосередність дослідження судом показань, речей і документів, суд вважає, що надані стороною обвинувачення протоколи допиту свідків та письмові пояснення осіб не становлять окремого доказового значення у суді в силу вимог закону.

Що стосується посилань обвинуваченого на те, що він відмовився від виконання наказу оскільки інші військовослужбовці відмовлялися, його виконувати, спростовуються матеріалами справи, а так само, і поведінкою самого обвинуваченого, який протягом розгляду справи будучи обізнаним із ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 6, 11, 16, 28-32, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав посилаючись, що він так вчинив з огляду на інших військовослужбовців. Однак кримінальна відповідальність за ч.4 ст.402 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану настає, щодо кожного конкретного обвинуваченого, а не колективна відповідальність.

Оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.4 ст.402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Призначаючи ОСОБА_3 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться.

Обставини, які пом`якшують покарання відсутні.

Обставини, які обтяжують покарання відсутні.

Суд враховує, що непокора є злочином із формальним складом, а отже кримінальна відповідальність за його вчинення не залежить від настання суспільно-небезпечних наслідків. Тому, відсутність реальних тяжких наслідків сама собою не спростовує того, що вчинене діяння негативно позначилося на організованості порядку у військовій частині.

Також суд враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий умисний злочин. Суд погоджується із думкою прокурора по справі щодо необхідності призначення ОСОБА_3 покарання у виді реального позбавлення волі, тому суд вважає, що перевиховання ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства в даний час неможливе і необхідним кримінальним покаранням для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, є покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції ч.4 ст.402 КК України. На думку суду, дане покарання відповідає інтересам суспільства в частині забезпечення принципу визначення необхідного та достатнього для виправлення особи покарання, яке в подальшому також сприятиме попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень іншими особами.

Підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.69, 75 КК України суд не вбачає.

Суд вважає, що положення ст.75 КК України застосовується з урахуванням мети покарання, а тому у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням військовослужбовця за невиконання ним наказу в умовах воєнного стану, це створить у інших осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання наказів командирів. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд вважає, що вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення має підвищену суспільну та національну небезпеку, а відкрита відмова виконати наказ начальника є найбільш зухвалою формою непокори. ОСОБА_3 , добровільно взявши на себе обов`язки військовослужбовця, у період воєнного стану під час військової агресії ворога відкрито відмовився виконати наказ начальника, тоді коли необхідні максимальна чіткість, стійкість та дисциплінованість усіх військовослужбовців.

Приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та оцінюючи сукупність обставин, встановлених ст.178 КПК України, враховуючи вид та міру покарання, яке призначається судом ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , залишити без змін - у виді застави.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, суд зараховує в строк відбуття покарання ОСОБА_3 , строк попереднього ув`язнення з 15.04.2025 року по 16.04.2025 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 349, 368, 370 КПК України, суд У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_3 залишити без змін - у виді застави.

Після набрання вироком законної сили заставу у розмірі 60560 грн, внесену відповідно до ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2025 року, повернути заставодавцю ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_3 , строк попереднього ув`язнення з 15.04.2025 року по 16.04.2025 року включно, із розрахунку виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Христинівський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок не скасовано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Копію вироку інші учасники судового провадження можуть отримати після його проголошення.

Суддя ОСОБА_10