Чортківський районний суд Тернопільської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року Справа № 608/22/26

Номер провадження1-кс/608/20/2026

Слідчий суддя Чортківського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Чортківської окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в місті Чорткові клопотання старшого слідчого СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, тимчасово не працюючого, раніше судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області капітан поліції ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернулася до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000003 від 03.01.2026 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України.

В клопотанні старший слідчий СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області вказала, що Слідчим відділенням Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України, відомості про яке внесеного в ЄРДР 03.01.2026 року за № 0000003.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 03 січня 2025 року приблизно о 03 години 00 хвилин, між ОСОБА_4 який перебував на вулиці залізничного вокзалу по вул. Вокзальній, 3 м. Чортків, на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово під час словесного конфлікту із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виник злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на умисне протиправне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , перебуваючи на вулиці залізничного вокзалу за вищевказаною адресою, на ґрунті особистих неприязних відносин, які виникли раптово під час словесного конфлікту, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, проте нехтуючи цим, діючи цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом, наніс декілька ударів в область голови потерпілому ОСОБА_7 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток лицевого черепа справа, двобічний верхньощелеповий гематосинус.

Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_4 , наніс декілька ударів в область голови потерпілому ОСОБА_8 , чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно мозкової травми, перелому кісток основи черепа (передня черепна ямка), перелом кісток носа із зміщенням кісткових фрагментів, післятравматичний лівобічний фронтальний гематосинус, лівобічний хронічний верхньощелеповий синусит, які є небезпечними для життя в момент заподіяння. В результаті протиправних дій ОСОБА_4 , та заподіяних тілесних ушкоджень, потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 госпіталізовані до КНП «Чортківська ЦМЛ» для надання медичної допомоги.

Таким чином, ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В ході досудового розслідуванням встановлено, що до вчинення вказаного злочину причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кременчук Полтавської області, українець, громадянин України, з професійно-технічною освітою, тимчасово не працюючий, не одружений, на утриманні дітей та осіб похилого віку не має, депутатом не обирався, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, та відносно якого прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони 13.09.2023 направлено до суду з обвинувальним актом кримінальне провадження, передбачене ч. 2 ст. 406 КК України, вказане підтверджується відомостями, які містяться в довідці про судимість ОСОБА_4 .

03 січня 2026 року ОСОБА_4 , у відповідності до вимого ст. 278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 1 ст. 121 КК України та вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного.

Підставою застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого 1 ст.121 КК України.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п. 48, від 13.11.2007) зазначено, що за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 п. 175 зазначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення.

Старший слідчий СВ ОСОБА_6 вказує, що під час досудового розслідування зібрано ряд доказів, які дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні вказаного вище злочину. Ці докази містяться в: Заяві ОСОБА_7 від 03.01.2026; Заяві ОСОБА_8 від 03.01.2026; Протоколі огляду місця події від 03.01.2026; Протоколі допиту потерпілого ОСОБА_7 від 03.01.2026; Протоколі допиту потерпілого ОСОБА_8 від 03.01.2026; Протоколі допиту свідка ОСОБА_9 03.01.2026; Протоколі допиту свідка ОСОБА_10 від 03.01.2026; Протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03.01.2026; Повідомленні про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення від 03.01.2026.

Старший слідчий СВ ОСОБА_6 зазначає, що щодо наявності обґрунтованої підозри, то положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри».

В оцінці цього питання належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до частини 5 ст. 9 КПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Відтак, стороною обвинувачення до клопотання додано докази, котрі навіть в сторонньої людини викликають відчуття того, що підозра є обґрунтованою та розумною.

Сукупність представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином. На даному етапі вони, хоча і не можуть стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте дозволяють дійти висновку про виправданість висунення звинувачення. Саме такий підхід застосовує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях в справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Оцінюючи ймовірність такої поведінки підозрюваного ОСОБА_4 вдалось дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності здійснення поза процесуальних дій зазначеною особою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому, зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою до застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам:

1.) Переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_4 , не маючи міцних соціальних зав`язків, постійного місця роботи добре розуміє, що у разі доведення вини йому може буди призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, а тому є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 , з метою уникнення покарання у вигляді позбавлення волі може переховуватися від органів досудового розслідування або суду.

У випадку доведення вини ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину, йому буде призначено покарання у вигляді позбавлення волі, а тому спокуса ухилитися від слідства та суду у нього є великою, а це є ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

2) Незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст. 177 КПК України).

Вказаний ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і чинити відповідний тиск, шляхом погрози та вмовляння, він може схиляти їх до дачі неправдивих показів, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування. Крім того, на даний час органом досудового розслідування, ще встановлюються інші очевидці вчинення даного кримінального правопорушення та особи, яким відомі обставини даного злочину, на яких підозрюваний також може чинити тиск.

Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні є об`єктивним, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

У даній справі ризик впливу на свідків та потерпілих існує, позаяк кримінальне провадження перебуває на початковій стадії досудового розслідування, жоден із свідків та потерпілий у кримінальному провадженні безпосередньо судом не допитувалися.

3.) вчиняти інше кримінальне правопорушення (п.5 ч.1 ст.177 КПК України).

Так, з матеріалів досудового розслідування вбачається, що відносно підозрюваного ОСОБА_4 13.09.2023 направлено до суду з обвинувальним актом кримінальне провадження, передбачене ч. 2 ст. 406 КК України, вказане підтверджується відомостями, які містяться в довідці про судимість ОСОБА_4 , однак останній належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став і знову вчинив умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

Вказані обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_4 , схильний до вчинення злочинів і може продовжити злочинну діяльність, а це є ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Старший слідчий СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 вважає, що інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному, обсягу пред`явленої йому підозри. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбаченого законом випадках за встановленою процедурою.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Старший слідчий СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 звертає увагу суду на те, що в даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принципу поваги до особистої свободи підозрюваного ОСОБА_4 .

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним тяжкого злочину, наявність перелічених ризиків, застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання вищевказаних ризиків.

Крім цього, враховуючи зазначені обставини, а також відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України з врахуванням того, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, а тому є підстави не визначати розміру застави у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, застосувавши більш м`який запобіжний захід неможливо запобігти ризикам викладеним у клопотанні, а саме запобігти: переховуванню від органів досудового розслідування та/або суду, незаконному впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, чинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В судовому засіданні прокурор Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_3 та старший слідчий СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 клопотання підтримують, просять його задоволити з мотивів, наведених в клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 просять застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби, а у випадку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити розмір застави в мінімальному розмірі.

При цьому, просять врахувати міцність соціальних зв`язків, перебування на утриманні в підозрюваного перестарілої матері, проходження програми лікування від наркотичної залежності та вживання ліків, а також той факт, що підозрюваний має постійне місце проживання та реєстрації в м. Кременчуці Полтавської області, про що захисник надав суду копію Свідоцтва про право власності на житло.

Слідча суддя, розглянувши клопотання, заслухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши надані письмові докази, приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 12 вищезазначеного Кодексу, під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, в сфері кримінального судочинства ризиком розуміється конкретний прояв протидії кримінальному провадженню, що дає підстави застосувати до підозрюваного певний запобіжний захід.

Згідно ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, додані до клопотання матеріали, які зазначені у клопотанні та наведені вище в частині обґрунтування, свідчать про вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, слідча суддя виходить не з точки зору доведеності вини підозрюваного, а з точки зору допустимості прийти до висновку , що підозрюваний міг вчинити кримінальне правопорушення за викладених обставин.

Отже, слідча суддя вважає, що слід визнати підозру обґрунтованою та достатньою для того, щоб прийти до висновку про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, так як підозрюваний ОСОБА_4 , усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, зокрема, позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення відповідальності, що підтверджується відсутністю в підозрюваного міцних соціальних зв`язків в суспільстві.

Крім того, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілих: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та свідків: ОСОБА_9 ОСОБА_10 та інших свідків, які в подальшому будуть встановлені, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, слідча суддя вважає доведеним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч.1 ст.177 КПК України).

Так, з матеріалів досудового розслідування вбачається, що підозрюваний раніше судимий, та відносно підозрюваного ОСОБА_4 13.09.2023 направлено до суду з обвинувальним актом кримінальне провадження, передбачене ч. 2 ст. 406 КК України, однак останній належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став і знову вчинив умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

Вказані обставини дають підстави слідчій судді вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 , схильний до вчинення злочинів і може продовжити злочинну діяльність, а це є ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на викладене, слідча суддя приходить до переконання про необхідність вирішувати питання про застосування певного виду запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , слідча суддя враховує тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а також дані про особу підозрюваного, який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, на розгляді в суді знаходиться кримінальне провадження прообвинувачення підозрюваного ще і за ч. 2 ст. 406 КК України, він не має міцних соціальних зв`язків, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей немає, ніде не працює, не утримує та не доглядає перестарілу матір, про що сам підтвердив у судовому засіданні.

Такі обставини, в світлі наведених вище фактичних даних, не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені судом ризики до маловірогідності чи до їх виключення та застосувати щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

За таких обставин, слідча суддя вважає, що ці дані про особу підозрюваного ОСОБА_4 не вказують на підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу,аніж тримання під вартою, без визначення розміру застави, як про це просить захисник ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_4 , а тому приходить до висновку про те, що є підстави вважати, що застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також, зважаючи на доведеність старшим слідчим СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області та прокурором наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, слідча суддя вважає за доцільне клопотання старшого слідчого СВ Чортківського РУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно підозрюваного ОСОБА_4 , без визначення розміру застави, задоволити.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу, протягом певного часу.

Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Крім того, слід зазначити, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по сьогоднішній день.

Відповідно до листа Верховного Суду № 1/0/2-22 від 03.03.2022 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою, зокрема, як відповідний ризик слід ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Згідно з рекомендаціями Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02.03.2022, до визначених ст. 177 КПК України ризиків безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбаченого законом випадках за встановленою процедурою.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бєлозоров проти Росії та України», визначено, що «тяжкість обвинувачення може бути підставою для тримання під вартою на початкових етапах провадження».

Задовольняючи клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідча суддя враховує доведеність на даний момент того, що злочин, у якому підозрюється ОСОБА_4 , вчинений щодо потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , із застосуванням насильства, а тому слідча суддя вважає за необхідне при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати підозрюваному ОСОБА_4 , розмір застави.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199 Кримінального процесуального кодексу України, слідча суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задоволити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесять) днів, без визначення розміру застави.

Ухвала слідчої судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали становить 60 (шістдесят) днів і закінчується о 09 годині 08 хвилин 03 березня 2026 року.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: /підпис/

З оригіналом згідно:

Оригінал ухвали знаходиться в кримінальному провадженні № 0000003 від 03.01.2026 року.

Ухвала набрала законної сили " " ___________________ року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

Копію ухвали видано " " __________________ року.

Секретар: