Провадження №: 1-кп/752/1347/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спеціального судового провадження кримінальне провадження, №0001218 від 13.08.2024, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва Миколаївської обл., українки, громадянки України, освіта вища, раніше працюючої прокурором Желєзнодорожного району м. Сімферополя Автономної Республіки Крим, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4 ,

захисник - ОСОБА_5 - в режимі відеоконференцзв`язку,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Згідно вимог ч. 2 ст. 19, ст. 68 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 5, ч. 1 ст. 72, ст. 73 Конституції України передбачено, що Україна є республікою. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їх повноважень, встановлених Конституцією України.

Крім того ч. 2 ст. 72 Конституції України передбачено, що всеукраїнський референдум проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ч. 2 ст. 131-1 Конституції України, організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Незважаючи на це, у приміщенні Верховної Ради АР Крим 06.03.2014 у порушення ч. 3 ст. 2, ст. 72, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132 Конституції України та п. 2 ч. 3 ст. 3, ст.ст. 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум» депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову № 1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума», в якій визначено дату такого волевиявлення - 16.03.2014, на яке виносилося питання про входження АР Крим до складу російської федерації на правах суб`єкта федерації.

Відповідно до зазначеної постанови 16.03.2014 на території Автономної Республіки Крим проведено незаконний референдум, результатом якого стала тимчасова окупація території АР Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу російської федерації на правах суб`єкта федерації.

Результати «референдуму» не визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації. Відповідно до п. 5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 «Територіальна цілісність України», проведений 16.03.2014 в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі референдум не маючи законної сили не може бути основою для будь-якої зміни статусу Автономної Республіки Крим або м. Севастополя.

Також, в пункті 1 вказаної Резолюції зазначено, що Генеральна Асамблея ООН підтверджує свою прихильність суверенітету, політичної незалежності, єдності і територіальної цілісності України в її міжнародно визнаних кордонах.

У подальшому, 17.03.2014 депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято постанову № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою на підставі, так званої, «Декларації про незалежність Республіки Крим», прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11.03.2014, створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».

Крім того, Верховною Радою АР Крим ухвалено постанову № 1748-6/14 від 17.03.2014 «О правоприемстве Республики Крым», пунктом 1 якої передбачено, що «с момента провозглашения Республики Крым как независимого суверенного государства высшим органом власти Республики Крым является Государственный Совет Республики Крым - парламент Республики Крым в депутатском составе шестого созыва Верховной Рады Автономной Республики Крым на срок полномочий до сентября 2015 года».

Надалі, 18.03.2014 між російською федерацією та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крым» ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу російської федерації.

В подальшому з метою забезпечення режиму окупації та придушення спротиву проукраїнського населення Криму прийнято ряд «законів та підзаконних нормативних актів», відповідно до яких слідчі, прокурори та судді підпорядковуються своїм керівникам по висхідній лінії відповідної гілки влади так званої «Республіки Крим», що входить у склад російської федерації.

Водночас, згідно зі ст. 87 «Конституції «Республіки Крим»»:

1. Прокуратура Республіки Крим здійснює нагляд за додержанням Конституції російської федерації та виконанням законів, що діють на території Республіки Крим, виконує інші функції, встановлені федеральними законами.

2. Прокурор Республіки Крим призначається на посаду президентом російської федерації за поданням Генерального прокурора російської федерації, погодженим із главою Республіки Крим і Державною Радою Республіки Крим. Прокурор Республіки Крим звільняється з посади президентом російської федерації.

3.Прокурори районів, міст і прирівняні до них прокурори призначаються на посаду і звільняються з посади Генеральним прокурором російської федерації.

Окрім того, 20.03.2014 Державною Думою російської федерації прийнято «Федеральний конституційний закон» від 21.03.2014 за № 6-ФКЗ «О принятии в российскую федерацию Республики Крым и образовании в составе российской федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя».

Вищезазначене свідчить про проведення представниками російської федерації та її федеральних органів підривної діяльності проти України.

Здійснюючи підривну діяльність проти України, представники органів прокуратури, суддівського корпусу та інших органів державної влади іноземної держави утворили на окупованій території України федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронні органи та судову систему російської федерації з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ст. 8 «Федерального конституційного» закону від 21.03.2014 № 6-ФКЗ «О принятии в российскую федерацию Республики Крым и образовании в составе российской федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя», під час перехідного періоду Генеральна прокуратура російської федерації створює на території Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя органи прокуратури Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя, що мають статус суб`єкту російської федерації. Прокурор Республіки Крим і прокурор міста федерального значення Севастополя назначаються президентом російської федерації за поданням Генерального прокурора російської федерації, погодженому відповідно з Республікою Крим і містом федерального значення Севастополя.

Інші прокурори, які виконують свої повноваження на території Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя, призначаються у відповідності до законодавства російської федерації.

Працівники органів прокуратури України, які заміщують посади у вказаних органах, що діють на території Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя на день прийняття у склад російської федерації нових суб`єктів, мають переважне право на прийняття на службу в органи прокуратури російської федерації, що створені на цих територіях, за умови наявності в них громадянства російської федерації, а також за умови здачі ними екзамену на знання законодавства російської федерації і їх відповідності вимогам, що ставляться законодавством російської федерації до працівників органів прокуратури.

До завершення формування органів прокуратури російської федерації на території Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя відповідні повноваження на цих територіях здійснюють органи прокуратури, що діяли на день прийняття в російську федерацію Республіки Крим і створення у складі російської федерації нових суб`єктів.

Створення та діяльність органів іноземної держави, у тому числі системи органів прокуратури на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, призвели до заходів посилення тимчасової окупації невід`ємної території України.

В той же час, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, зокрема ст. ст. 1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії російської федерації з 20 лютого 2014 року.

Генеральна Асамблея ООН своєю Резолюцією 71/205 від 19.12.2016 року «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)» засудила тимчасову окупацію російською федерацією частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

В подальшому, Резолюціями 72/190 від 19.12.2017, 73/194 від 17.12.2018 та 74/168 від 18.12.2019 «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)», Генеральна Асамблея ООН вчергове засудила нинішню тимчасову окупацію російською федерацією частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Як зазначено вище, сам факт окупації засуджений як міжнародною спільнотою, так і законодавством України, та був широко висвітлений в офіційних виданнях та медійному просторі.

Одночасно, згідно до ст. 54 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» 1949 року (далі - Конвенція), яка є частиною національного законодавства України, окупаційній державі забороняється змінювати статус посадових осіб чи суддів на окупованих територіях або вживати стосовно них будь-яких заходів примусу, якщо вони утримуватимуться від виконання своїх обов`язків з міркувань совісті.

Крім того, згідно ст. 64 Конвенції, кримінальне законодавство окупованої території залишається чинним, за винятком випадків, коли дія його скасовується або призупиняється окупаційною державою, якщо це законодавство становить загрозу безпеці окупаційної держави або є перешкодою виконання цієї Конвенції. Враховуючи згадане вище, та з огляду на необхідність забезпечення ефективного судочинства, суди окупованої території продовжуватимуть виконувати свої функції стосовно розгляду правопорушень, визначених цим законодавством.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Таким чином, здійснення правосуддя на території України та зокрема території Автономної Республіки Крим повинно здійснюватися виключно у порядку та на підставі чинного законодавства України.

Вищезазначене свідчить про проведення представниками російської федерації та її федеральних органів підривної діяльності проти України.

Також, самопроголошеною владою так званої «Республіки Крим» за сприяння російської федерації були незаконно створені, у тому числі органи прокуратури.

Здійснюючи підривну діяльність проти України, представники органів державної влади іноземної держави утворили на окупованій території України федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, органи прокуратури та інші правоохоронні органи російської федерації з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим.

Незважаючи на наявність легітимного керівництва прокуратури Автономної Республіки Крим, колишнім старшим прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 у взаємодії з керівництвом Президії Верховної Ради Автономної Республіки Крим та представниками незаконних військових формувань здійснено самовільне протиправне присвоєння владних повноважень виконувача обов`язків прокурора Автономної Республіки Крим з подальшими незаконними діями, у тому числі проведенням кадрових призначень та звільненням працівників прокуратури.

У подальшому, з метою остаточного становлення на території АР Крим органів державної влади російської федерації, придушення проявів незгоди з окупацією, незаконно утвореними правоохоронними органами, у тому числі прокуратурою, відносно громадян України, які мешкали на території АР Крим та мали проукраїнську налаштованість, порушено низку кримінальних справ, у яких в порушення вимог ст.ст. 54, 64 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» незаконно утвореними на території АР Крим судами російської федерації постановлені вироки.

Статтями 1-3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій, внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України є тимчасово окупованою територією внаслідок збройної агресії російської федерації з 20 лютого 2014 року.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 за №1789-ХІІ, який діяв до 15.07.2015 (далі - Закон України «Про прокуратуру»), повноваження прокурорів, організація, засади та порядок діяльності прокуратури визначаються Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами.

Крім того, ст. 4 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що діяльність органів прокуратури спрямована на всемирне утвердження верховенства закону, зміцнення правопорядку і має своїм завданням захист від неправомірних посягань: закріплених Конституцією України незалежності республіки, суспільного та державного ладу, політичної та економічної систем, прав національних груп і територіальних утворень; гарантованих Конституцією, іншими законами України та міжнародними правовими актами соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод людини та громадянина; основ демократичного устрою державної влади, правового статусу місцевих Рад, органів самоорганізації населення.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що органи прокуратури України становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням нижчестоящих прокурорів вищестоящим.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про прокуратуру» систему органів прокуратури становлять: Генеральна прокуратура України, прокуратури Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя (на правах обласних), міські, районні, міжрайонні, районні в містах, а також військові прокуратури.

Наказом Генерального прокурора України від 15.04.2009 № 448к ОСОБА_3 призначено прокурором Желєзнодорожного району м. Сімферополя АР Крим.

ОСОБА_3 , прийняла Присягу працівника прокуратури, відповідно до змісту якої вона, присвячуючи свою діяльність служінню Українському народові і Українській державі, урочисто присягнула: неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов`язань України; сумлінним виконанням своїх службових обов`язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповою, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов`язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури.

Рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим від 11.03.2014 №1729-6/14, тобто всупереч установленому чинним законодавством України порядку, ОСОБА_9 призначено на посаду прокурора Автономної Республіки Крим, яка з 13.03.2014 була представлена колективу прокуратури, як ново призначений прокурор незаконно утвореної «прокуратури Республіки Крим».

У подальшому у період з 13 березня 2014 року, більш точну дату встановити не виявилось за можливе, не встановленими слідством особами ОСОБА_3 запропоновано перейти до незаконно створеної прокуратури Залізничного району м. Сімферополя Республіки Крим, яка увійшла до складу прокуратури російської федерації.

Нехтуючи вищевказаними вимогами Конституції і законів України, ОСОБА_3 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, працівником правоохоронного органу, достовірно знаючи про незаконність призначення ОСОБА_9 на посаду так званого «прокурора Республіки Крим», а також незаконного проведення на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя референдуму, достовірно знаючи, що Автономна Республіка Крим є невід`ємною частиною України, на території якої діють виключно закони України та міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у березні 2014 року, більш точну дату та час органом досудового розслідування не встановлено, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності, посиленні окупації півострову та утворенні в АР Крим системи незаконних органів прокуратури російської федерації, погодилася на незаконну пропозицію про продовження роботи у складі прокуратури Залізничного району м. Сімферополя, без підпорядкування Генеральній прокуратурі Україні.

Продовжуючи свої умисні дії, громадянка України ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: вул. Карла Либкнехта, б. 2, Сімферополь, АР Крим, достовірно знаючи, що Автономна Республіка Крим є невід`ємною частиною України, на території якої діють виключно закони України та міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у березні 2014 року, більш точну дату не встановлено, погодилася на призначення її на посаду прокурора Залізничного району м. Сімферополя «Республіки Крим», виконувала вказівки і розпорядження так званих керівників незаконно утвореної «прокуратури Республіки Крим».

Зокрема, перебуваючи за адресою: вул. Карла Либкнехта, б. 2, Сімферополь, АР Крим, нехтуючи вищевказаними вимогами Конституції і законів України, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, маючи на меті здійснення підривної діяльності проти України, достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, 20.05.2015 «прокурором Залізничного району м. Сімферополя» ОСОБА_3 скеровувались подання про усунення порушень кримінально-процесуального законодавства рф.

Крім того, 06.05.2018 перебуваючи за адресою: вул. Карла Либкнехта, б. 2, Сімферополь, АР Крим, нехтуючи вищевказаними вимогами Конституції і законів України, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, маючи на меті здійснення підривної діяльності проти України, достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, так званим, «прокурором Залізничного району м. Сімферополя» ОСОБА_3 винесено постанову про порушення справи про адміністративне правопорушення відносно директора «Крим-Фармація».

Разом з цим, нехтуючи вищевказаними вимогами Конституції і законів України, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, маючи на меті здійснення підривної діяльності проти України, достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, 11.05.2018 та 27.06.2018 перебуваючи за адресою: вул. Хромченка, б. 6 А, м. Сімферополь брала участь у судовому засіданні незаконно утвореного Залізничного районного суду м. Сімферополя Республіки Крим як прокурор незаконно утвореної прокуратури Залізничного району м. Сімферополя.

У подальшому, в 2019 році, точну дату та час органом досудового розслідування не встановлено ОСОБА_3 , переведено на посаду, так званого, «заступника прокурора Бахчисарайського району».

Продовжуючи свою незаконну діяльність, перебуваючи за адресою розташування Бахчисарайського районного суду: вул. Фрунзе б. 52А, м. Бахчисарай, 30.12.2019 нехтуючи вищевказаними вимогами Конституції і законів України, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, маючи на меті здійснення підривної діяльності проти України, достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, ОСОБА_3 брала участь у підтриманні обвинувачення, у якості «заступника прокурора Бахчисарайського району».

У подальшому, перебуваючи за адресою: вул. Кооперативна, б. 4А, м. Бахчисарай, 28.07.2020 нехтуючи вищевказаними вимогами Конституції і законів України, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, маючи на меті здійснення підривної діяльності проти України, достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, у якості «заступника прокурора Бахчисарайського району».

Тривала допомога ОСОБА_3 іноземній державі та її представникам у створенні та функціонуванні органів прокуратури російської федерації та на території АР Крим призвели до посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим, завдяки чому окупація триває.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України, тобто умисного діяння, вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, а саме: в наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_3 з таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Так, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.02.2017 у межах даного провадження проводилось спеціальне досудове.

Встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_3 , а також повістки про виклик до слідчого неодноразово у встановлений законом спосіб шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери були направлені ОСОБА_3 .

Постановою старшого слідчого в ОВС слідчого відділу управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України від 30.09.2015 підозрюваного ОСОБА_3 оголошено у розшук.

Обвинувачена ОСОБА_3 в судові засідання не прибула, будучи належним чином повідомленою в спосіб, передбачений вимогами КПК України, шляхом публікацій в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр»), а також шляхом розміщення відповідної інформації на офіційних сайтах Офісу Генерального прокурора та Голосіївського районного суду міста Києва, повідомленим про розгляд справи. Жодних клопотань, заяв, скарг не подавав, у зв`язку з чим, на підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 01.07.2025 судовий розгляд даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_3 в порядку спеціального судового провадження (in absentia), з обов`язковою участю захисника.

Суд вважає, що стороною обвинувачення, а також судом здійснені всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя, а ОСОБА_3 мала підстави усвідомлювати, що проти неї розпочато кримінальне провадження, мала чи мала би отримати оголошену підозру, відповідні виклики до слідчого, прокурора та суду.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про обізнаність ОСОБА_3 про розпочате кримінальне провадження, здійснення свого права постати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України. Ухилення обвинуваченої від правосуддя суд розцінює як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості. Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Враховуючи, що у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_3 як підозрюваної та обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Суд, розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, вважає, що тимчасова окупація з боку рф частини території України - АР Крим, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20.02.2014, а також анексія з боку рф цієї частини території України є загально відомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами рф, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України в АР Крим, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення злочинів, внаслідок яких були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а, відтак, ці факти не потребують окремого судового доведення.

Так, постановою ради федерації федеральних зборів рф «Про використання Збройних Сил російської федерації на території України» від 01.03.2014 № 48-СФ за результатами звернення президента рф, виходячи з інтересів безпеки життя громадян рф, особового складу військового контингенту зс рф, що дислокується на території України (АР Крим), надано згоду президенту рф на використання зс рф на території України.

06.03.2014 Верховною Радою АР Крим прийнята Постанова «Про проведення загальнокримського референдуму». Указом Президента України від № 261/2014 від 07.03.2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2014 від 14.03.2014 визнана неконституційною.

11.03.2014 Постановою Верховної Ради АР Крим прийнята «Декларація», якою проголошено АР Крим «суверенною державою» - «Республікою Крим». Указом Президента України від 14.03.2014 № 296/2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона визнана неконституційною.

Постановою Верховної Ради України від 15.03.2014 № 891-VII Верховна Рада АР Крим була розпущена.

17.03.2014 представники розпущеної «Верховної Ради АР Крим» прийняли постанову № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», за якою створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим», а також постанову 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», за якою вищим органом влади «Республіки Крим» є «Державна рада Республіки Крим».

18.03.2014 «Державна рада Республіки Крим» підписала «Договір» між рф та «Республікою Крим» про прийняття до рф «Республіки Крим» та утворення у складі рф нових суб`єктів, який вже 19.03.2014 рішенням конституційного куду рф визнаний таким, що відповідає конституції рф, 20.03.2014 його ратифікувала більшістю голосів держдума рф, а 21.03.2014 - рада федерації федеральних зборів рф, відтак, цей «Договір» набрав чинності 21.03.2014 року.

21.03.2014 прийнятий закон рф № 6-ФКЗ, яким прийнято до рф «Республіку Крим» та утворені в складі рф нові суб`єкти. «Республіка Крим» вважається прийнятою до рф з дати підписання «Договору» (ст. 1 Закону РФ № 6-ФКЗ).

11.04.2014 «Державна рада Республіки Крим» прийняла «Конституцію Республіки Крим» як суб`єкта рф.

Верховною Радою України 15.04.2014 прийнято Закон України № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), за яким перебування підрозділів зс рф на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку рф.

Крім того, Верховною Радою України 21.04.2015 прийнято постанову № 337-VIІI «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», згідно з якою констатовано початок такої агресії з боку рф на території АР Крим 20.02.2014, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Територіальна цілісність України» від 27.03.2014 № 68/262, «референдум», проведений в АР Крим 16.03.2014, визнано таким, що не має законної сили і не може бути основою для зміни статусу АР Крим.

Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Україна)» від 19.12.2016 № 71/205 та від 19.12.2017 № 72/190, «Проблема мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, районів Чорного та Азовського морів» від 17.12.2018, «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь, Україна» від 22.12.2018 послідовно засуджено тимчасову окупацію з боку рф внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим - підтверджено невизнання її анексії.

Вказані та інші аналогічні за оцінками вказаних подій резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Закон України №1207-VII, постанови Верховної Ради України є нормативно-правовими актами, що становлять частину законодавства України, на підставі якого суд приймає рішення у справі.

На підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, стороною обвинувачення надано і досліджені судом такі докази:

- копію паспорту громадянина України НОМЕР_1 виданого Красногвардійським РВГУ УМВС України в Криму 01.08.1997 ОСОБА_3 ;

- копію наказу №448к від 15.04.2009 Генерального прокурора України про призначення старшого радника юстиції ОСОБА_3 прокурором Желєзнодорожного району м. Сімферополя Автономної Республіки Крим з 16.04.2009 року строком на 5 років;

- копію наказу №382к від 26.03.2014 в.о. Генерального прокурора України про звільнення з посади прокурора Залізничного району м. Сімферополя Автономної Республіки Крим старшого радника юстиції ОСОБА_3 ;

- дані указу президента України ОСОБА_10 від 21.03.2014 №01/2014 м. Ростов-на-Дону про вихід з громадянства України, відповідно до якого задоволено клопотання про вихід з громадянства України ОСОБА_3 , 1957 року народження, уродженки м. Миколаєва, УРСР;

- запит до Адміністрації Президента України від 29.09.2016 з додатком щодо звернення колишніх працівників прокуратури АРК з клопотання про вихід з громадянства України, згідно наданого списку;

- відповідь Адміністрації Президента України від 14.10.2016 про те, що зазначені у запиті від 29.09.2016 особи, серед яких значиться ОСОБА_3 , з питань громадянства до Адміністрації Президента України не зверталась;

- лист ГПУ від 31.03.2017 щодо звільнених працівників прокуратур з посад за порушення присяги та з інших питань, серед яких значиться ОСОБА_3 ;

- телефонний довідник органів прокуратур Республіки Крим росії станом на 04.07.2014, згідно якого значиться ОСОБА_3 , посада - прокурор;

- повідомлення Державної прикордонної служби України Головний центр обробки спеціальної інформації від 19.06.2017 за № 17/1-27807вих-17, з якого встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.01.2013 по 19.06.2017 державний кордон України з ТОТ АР Крим не перетинала;

- відповідь на запит з Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України, відповідно до якої станом на 23.06.2014 в списках працівників органів прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, які були працевлаштовані в інших регіонах України, ОСОБА_3 не значиться;

- протокол огляду інтернет-видань від 15.08.2024, а саме ефір телеканалу «ІНФОРМАЦІЯ_2» від ІНФОРМАЦІЯ_3, в програмі «ІНФОРМАЦІЯ_4» гостем виступила прокурор Залізничного району м. Сімферополь, старший радник юстиції ОСОБА_3 на тему «Права и свободы человека и гражданина рф», крім того, за посиланням розміщено таблицю штатної чисельності прокуратур районного «Республіки Крим» станом на 16.11.2015, в якій серед інших значиться ОСОБА_3 на посаді прокурора Залізничного району м. Сімферополя. Крім того, розміщеною на офіційному сайті «прокуратури Республіки Крим» за посиланням в розділі «Новини» містяться наступні публікації: від 06.11.2015 - стаття на тему «Недопустимость коррупционного поведения на муниципальной службе и совершения коррупционных правонарушений», автором якої є прокурор Залізничного району м. Сімферополя ОСОБА_3 ; від 17.12.2015 - новина про відвідування прокурором Залізничного району м. Сімферополя ОСОБА_3 дітей та дорослих напередодні свята Дня Святого Миколая; від 09.02.2016 - новина про проведення учням школи № 30 уроку історії прокурором Залізничного району м. Сімферополя ОСОБА_3 ; від 18.02.2016 - новина про проведення круглого столу прокурором Залізничного району м. Сімферополя ОСОБА_3 ; від 05.12.2016 - стаття на тему «Административная ответственность за нарушение трудового законодательства, выразившееся в несвоевременно выплате заработной платы», автором якої є прокурор Залізничного району м Сімферополя ОСОБА_3 ; від 12.01.2017 - стаття на тему «Либерализация уголовной законодательства», автором якої є прокурор Залізничного району м Сімферополя ОСОБА_3 .

У подальшому, приблизно в 2019 році (точна дата не встановлена ОСОБА_3 була призначена на посаду заступника прокурора Бахчисарайського району «Республіки Крим», що підтверджується інформацією, розміщеної на офіційному сайті «Правительство Республики Крым», за посиланням, а саме в розділі «новини»: новина від 12.01.2021 про 299 річчя з дня створення прокуратури рф: фотозображеннями працівників прокуратури Бахчисарайського районл «Республіки Крим», серед яких ОСОБА_3 - заступник прокурора Бахчисарайського району.

Також, під час аналізу судових актів, які розміщені на офіційному сайті російської федерації, виявлені апеляційні постанови та рішення по наступним справам, в яких ОСОБА_3 приймала участь як сторона обвинувачення або справи розглядалися згідно її постанов, а саме: рішення Верховного суду «Республіки Крим» №22-2446/2016 від 05.09.2016 по справі №22-2446/2016 в матеріалам розгляду якої міститься подання прокурора Залізничного район м. Сімферополя ОСОБА_3 ; рішення Верховного суду «Республіки Крим №22-594/2018 від 21.03.2018 по справі № 22-594/2018 - скарга на дії прокурора Залізничного району м. Сімферополя ОСОБА_3 ; вирок Залізничного районного суду м. Сімферополя № 1- 130/2018 від 11.05.2018 по справі №1-130/2018 - за участю державного обвинувача ОСОБА_3 ; рішення Верховного суду «Республіки Крим» № 12-160/2018 від 06.06.2018 по справі №12-160/2018 - в матеріалах розгляду якої міститься постанова прокурора Залізничного району м. Сімферополя ОСОБА_3 ; вирок Залізничного районного суду м. Сімферополя №1-93/2018 від 27.06.2018 по справі №1-93/2018 - за участю державного обвинувача ОСОБА_3 ; рішення Верховного суду «Республіки Крим» №22-3144/2018 від 10.12.2018 по справі № 22-3144/2018 - за апеляційним поданням прокурора Залізничного району м. Сімферополя ОСОБА_3 ; вирок Бахчисарайського районного суду №1-188/2019 від 30.12.2019 по справі №1-188/2019 - за участю державного обвинувача ОСОБА_3 ; рішення Верховного суду «Республіки Крим» №22к-2300/2020 від 12.08.2020 по справі №3/2-30/2020 - в матеріалах розгляду якої міститься клопотання заступника прокурора Бахчисарайського району ОСОБА_3 ; рішення Верховного суду «Республіки Крим» №22-2237/2021 від 12.08.2021 по справі №1-209/2021 за апеляційним поданням заступника прокурора Бахчисарайського району ОСОБА_3 ;

- протокол огляду від 15.08.2024 закону рф № 6-ФКЗ від 19.06.2024 «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя»;

- протокол огляду інтернет-видань від 17.08.2015 з додатком, а саме відеозапис телевізійної передачі «ІНФОРМАЦІЯ_4» (мовою оригіналу) у якій бере участь «Прокурор Железнодорожного района г. Симферополя старший советник юстиции ОСОБА_3 » (мовою оригіналу);

- протокол огляду інтернет-видань від 02.09.2015 з додатком, а саме Розпорядження Голови Республіки Крим ОСОБА_6 №55-рг від 03.03.2015 в якому міститься прізвище працівників прокуратур АР Крим різних ланок, з зазначеннями класних чинів та посад, яких відзначено подякою. На 5 сторінці документу зазначено «старшему советнику юстиции ОСОБА_3 - прокурор Железнодорожного района г. Симферополя Республики Крим» (мовою оригіналу);

- протокол огляду інтернет-видань від 15.08.2024 «Конституції Республіки Крим» зазначеним актом визначаються основи конституційного устрою незаконно створеної «Республіки Крим», державний устрій, статус судової влади, органів прокуратури, тощо;

- протокол огляду інтернет-видань від 15.08.2024 здійснено пошук інформації та за вказаною у протоколі адресою знайдено Постанову Верховної Ради України «Про самоусунення Президента України від виконання конституційних повноважень та призначення позачергових виборів Президента України» від 22.02.20214 № 757-VII, та Постанову Верховної Ради України «Про покладення на Голову Верховної Ради України виконання обов`язків Президента України згідно із статтею 112 Конституції України» від 23.02.2014 № 764-VII;

- протокол огляду інтернет-видань від 15.08.2024 здійснено пошук інформації та за вказаною у протоколі адресою у розділі «Новини» за посиланням розміщено повідомлення для ЗМІ від 02.03.2014 наступного змісту: «Виконувач обов`язків Генерального прокурора України ОСОБА_13 надіслав листа прокуророві Автономної Республіки Крим ОСОБА_14 , в якому закликав «не піддаватися на провокації, зберігати спокій та неухильно дотримуватися Конституції України та Законів України». «На території Автономної Республіки Крим всупереч нормам міжнародного права та міжнародних договорів вчиняються дії, спрямовані на порушення територіальної цілісності України, що створюють загрозу її державному суверенітету. З цією метою здійснюються провокації силового сценарію, дестабілізація ситуації в країні, порушення її миру і спокою. Для легітимізації своїх дій та створення видимості дотримання законності і правопорядку мають місце спроби призначення керівників прокуратури Автономної Республіки Крим у неправовий спосіб», - йдеться у документі.

У листі акцентовано, що «Автономна Республіка Крим є невід`ємною складовою частиною України, на території якої поширюється дія Конституції України та законів України. У відповідності до статті 15 Закону України «Про прокуратуру» прокурор Автономної Республіки Крим призначається Генеральним прокурором України за погодженням з Верховною Радою Автономної Республіки Крим. Генеральним прокурором України призначаються заступники прокурора Автономної Республіки Крим, прокурори областей, міст Києва і Севастополя, їх заступники, міські, районні, міжрайонні, а також прирівняні до них прокурори. Призначення працівників прокуратури в інший спосіб є нелегітимним та не правовим». Керівник Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 підкреслив, що сумлінне виконанням своїх службових обов`язків працівниками органів прокуратури, сприятиме утвердженню Верховенства Права, законності та правопорядку.»

Також, розміщено звернення колегії Генеральної прокуратури України до працівників прокуратури АР Крим наступного змісту: «Шановні працівники прокуратури Автономної Республіки Крим, міста Севастополя, прокуратури Кримського регіону з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері! Колегія Генеральної прокуратури України високо оцінює принципову позицію працівників прокуратури, які не зрадили Присязі українському народові та українській державі, продовжують з гідністю виконувати службові обов`язки, незважаючи на окупацію території Кримського півострова збройними силами Російської Федерації. Водночас, розуміючи вкрай складну ситуацію в регіоні, Генеральна прокуратура України гарантує Вам право на продовження роботи в органах прокуратури інших регіонів України.».

Крім цього, розміщено світлокопію наказу Генеральної прокуратури України від 21.03.2013 №36 «Про тимчасовий порядок прийняття, переміщення та звільнення прокурорів, слідчих прокуратури та інших спеціалістів прокуратури Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та прокуратури Кримського регіону з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері»;

- вимога ДІАЗ МВС про судимість ОСОБА_3 ;

- копія анкети отримувача паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповнена 06.09.2012;

- довідка з місця роботи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, судом досліджені матеріали справи, які підтверджують заходи, які були вжиті щодо повідомлення обвинуваченої про вчинення стосовно неї процесуальних дій та забезпечення останній правами на захист, а саме: дані щодо публікації повісток про виклик обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на сайті Офісу Генерального прокурора, в газеті «Урядовий кур`єр» та на сайті судової влади.

Прокурором також долучено у судовому засіданні процесуальні документи, складені під час проведення досудового розслідування, на підтвердження законності вчинення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Враховуючи приписи ст. 4 Конституції України, ст. 2, 17-20 Закону України «Про громадянство України», ч. 4 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», дотримуючись проголошеного в Україні визнання права громадянина України на зміну громадянства у встановленому порядку, ОСОБА_3 по теперішній час залишається громадянкою України незалежно від місця її проживання. Через оголошену ОСОБА_3 межах даного провадження підозру у вчиненні злочину не допускається і її вихід з громадянства України.

Усі перераховані джерела інформації суд оцінює за правилами документа (ст. 99 КПК України), а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище документовані дані достовірними доказами обвинувачення. Незгода сторони захисту з наданими стороною обвинувачення доказами у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання доказів недопустимими, а є лише способом захисту. З огляду на наведене, доводи сторони захисту не спростовують провину обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину, за встановлених судом обставин.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 111 КК України, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, а саме: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Порушень процесуального закону щодо руху кримінального провадження, повноважень сторони обвинувачення на всіх стадіях процесу судом не виявлено.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_3 поза розумним сумнівом у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, за обставин, встановлених судом.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо призначення покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, відповідно до ст. 66 та 67 КК України обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Також при призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином; а також дані про її особу, яка раніше не судима.

Санкцією ч. 1 ст. 111 КК України передбачено конфіскацію майна або без такої.

Вимогами ч. 2 ст. 59 КК України передбачено, що конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, того, що сторона обвинувачення наполягає на застосуванні конфіскації майна, суд вважає, що покарання у виді позбавленні волі з конфіскацією майна буде справедливим, необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_3 , нових злочинів та відповідатиме вимогам ст. 65 КК України, оскільки остання вчинила кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Речові докази та судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 323, ст. 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 111 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з конфіскацією всього майна, яке є у її власності.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту фактичного звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Арешт накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.10.2015 на майно ОСОБА_3 - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1