Справа № 134/1300/25
УХВАЛА

13 жовтня 2025 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглядаючи у судовому засіданні в залі суду селища Крижопіль кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 квітня 2025 року за № 0000135 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

На розгляді Крижопільського районного суду Вінницької області перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Прокурор через канцелярію суду подав клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. Своє клопотання прокурор в судовому засіданні обґрунтував тим, що ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні по АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, відкривши двері, які були відчинені, зайшов в кімнату, в якій ОСОБА_4 здійснює свою діяльність у сфері фотографій, де на столі виявив сумку в якій розміщувався фотоапарат марки «Nikon d50» із об`єктивом мари «Nikon AF-S Nikkor 18 200 м.м.» та додатковий спалах марки «Yin Yan BY-24 ZP - Navsi», належний ОСОБА_4 , після чого, вирішив вказаними речами незаконно заволодіти. ОСОБА_5 , реалізовуючи свій незаконний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, керуючись корисливим мотивом, з метою наживи та звернення чужого майна на свою користь, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, таємно, в умовах воєнного стану, незаконно заволодів фотоапаратом марки «Nikon d50» із об`єктивом мари «Nikon AF-S Nikkor 18 200 м.м.» та додатковим спалахом марки «Yin Yan BY-24 ZP - Navsi», а саме поклав у рюкзак та залишив місце вчинення кримінального правопорушення. У подальшому, ОСОБА_5 , викраденими речами, розпорядився на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_4 , майнову шкоду на загальну суму 3310,20 грн. Таким чином ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинена повторно та в умовах воєнного стану.

В ході досудового розслідування, слідчим суддею Крижопільського районного суду Вінницької області ухвалою від 19.08.2025 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді триманні під вартою на строк 60 днів до 17 жовтня 2025 року включно та визначено заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Було встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не відпали і на сьогоднішній день, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, які під час судового розгляду ще не допитані; вчинити інші кримінальні правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо клопотання прокурора про продовження відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та заявив усне клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт. Своє клопотання обґрунтував тим, що у нього є місце реєстрації, це хостел у АДРЕСА_2 . А те, що він перебував в розшуку, то вважає, що він не переховувався від досудового слідства, а працівники поліції не в повній мірі виконували свій обов`язок, оскільки його в м. Києві ніхто не шукав, телефонували йому пару раз, його телефон певний період був виключений. Тому вважає, що є всі підстави для застосування до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 підтримала позицію ОСОБА_5 та зазначила, що зазначені підстави прокурором у своєму клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є необґрунтованими. Зазначені ризики мали місце на стадії досудового розслідування, однак на даний час відпали, так як ОСОБА_5 має постійне місце проживання в м. Києві, не має наміру переховуватися від суду. Тому просила застосувати до обвинуваченого такий вид запобіжного заходу як нічний домашній арешт. Проживаючи в Києві та перебуваючи під нічним домашнім арештом обвинувачений не матиме можливості впливати на свідків та потерпілу.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Так, відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 194 КПК України встановлено, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України. Обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти восьми років. Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді було обрано запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, виходячи із доведеністю ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Що стосується ризику переховування від суду, то як вбачається із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, місце проживання, професію, прибуток, наявність сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»). Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

Так, ознака тяжкості злочину не може бути єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак враховується судом у сукупності з іншими встановленими обставинами.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та встановлено в ході судового розгляду, ОСОБА_5 раніше судимий за ст. 185 ч. 3 КК України, судимість не знята та не погашена, на шлях виправлення не став та обвинувачується у вчиненні нового умисного корисливого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, по даному кримінальному провадженні перебував у розшуку,що в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик переховування від суду настільки, що його неможливо відвернути, не тримаючи особу під вартою, так як той факт, що обвинувачений перебував у розшуку, переховувався від досудового розслідування уже свідчать про те, що ризики переховування від суду великі.

Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що він не має наміру переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, мають враховуватися в сукупності з іншими обставинами, встановленими під час розгляду клопотання.

В разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим на підставі обставин, які судом зазначені вище, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою обвинуваченого.

Відносно ризику незаконно впливати на свідків, суд не виключає ймовірності того, що не будучи обмеженим у спілкуванні із свідками, обвинувачений може здійснювати на них незаконний вплив. Посилання обвинуваченого на те, що він щиро розкаюється у вчиненому, спростовується тим, що останній в судовому засіданні повідомив, що вину визнає частково, посилається, що обставини, які викладені в обвинувальному акту не відповідають дійсності. Перебуваючи на волі, на більш м`якому виді запобіжному заході, ОСОБА_5 буде мати можливість впливу на свідків, потерпілу, тому ризик впливу на свідків та потерпілу з боку обвинуваченого є можливим.

Що стосується ризиків вчинення іншого кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, суд, враховуючи, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, раніше судимий за корисливі злочини, на утримані не має осіб, вважає такі ризики доведеними.

Суд приймає до уваги і стадію даного судового провадження, в межах якого обвинувачений, потерпіла, свідки на даний час судом не допитані, письмові докази не досліджені, відтак докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом не досліджувалися. В разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою щодо обвинуваченого.

При цьому суд, враховуючи вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», враховує також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочинів, особу обвинуваченого у їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі, зокрема, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків.

Щодо твердження сторони захисту про те, що обвинувачений має місце постійної реєстрації та проживання у м. Києві, суд не бере до уваги, оскільки обвинувачений проживає в іншій області, тому цілодобовий домашній арешт утруднить явку самого обвинуваченого в судові засідання. Крім того, обвинувачений не має постійного місця проживання на території Крижопільської громади Тульчинського району Вінницької області, чи самої Вінницької області. Суду не надано письмових доказів того, що після звільнення з під варти ОСОБА_5 має постійне місце проживання на території Тульчинського району Вінницької області та зможе безперешкодно з`являтися в судові засідання.

Суд вважає, що є вірогідність того, що будучи звільненим з під варти, ОСОБА_5 знову може вчинити кримінальне правопорушення, оскільки матеріали справи вказують на те, що будучи засудженим ОСОБА_5 на шлях виправлення не встав, та вчинив новий корисливий злочин, в якому обвинувачується в даному кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави, а клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт в нічний час не підлягає задоволенню, оскільки ризики, встановлені під час розгляду клопотання прокурора, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам. Суду не доведено належними та допустимими доказами, що будь який ризик, який встановлений під час досудового розслідування при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та зазначені процесуальним законодавством на момент розгляду даного клопотання не доведений та безпідставний чи відпав.

Разом з тим, суд зазначає, що обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , слідчий суддя одночасно визначив останньому заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240,00 гривень. Обвинувачений може скористатися своїм правом і внести заставу відповідно до ухвали суду. Суд зазначає, що коли обвинувачений буде звільнений із тримання під вартою, а саме у зв`язку із внесенням застави, забезпечить більше вірогідності виконання ним покладених обов`язків, стимулює його до не порушення обов`язків, зменшить ризики, які зазначені при обрані та продовженні запобіжного заходу, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави у разі невиконання обов`язків, які зазначені в ухвалі при визначені застави.

Однак обвинувачений на даний час не скористався внесенням застави, що не перешкоджає і в подальшому останньому скористатися таким правом.

На підставі викладеного, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам ухилятися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд дійшов висновку про доцільність задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 331, 372 КПК України, суд

постановив:

В клопотанні обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на більш м`яке у вигляді домашнього арешту відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 продовжити на 60 діб до 11 грудня 2025 року включно.

Одночасно визначити ОСОБА_5 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок отримувача: (UA0000401, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26286152, код банку отримувача (МФО) 820172, призначення платежу: застава, (Крижопільський районний суд Вінницької області), номер та дата ухвали суду, кримінальне провадження, прізвище, ім`я, по-батькові платника застави.

У разі внесення застави відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього ряд обов`язків, зокрема:

- не відлучатися за межі населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування зі свідками по справі.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесенні застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

У разі невиконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, робити з них необхідні виписки та копії.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, або вручення копії ухвали.

Суддя