Справа №766/8963/23
н/п 1-кс/766/8421/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 року Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції № 1 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Херсонської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000201 від 25.11.2022 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 436-2, ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в:

17.12.2025 року слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з клопотанням, якому просив: накласти арешт на зазначене в клопотанні земельну ділянку, а саме: земельну ділянку за кадастровим номером :03:001:0652, площею (га) 0,095, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 , розмір частки: 1/1, власник ОСОБА_5 , яка на праві приватної власності належать підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном до скасування арешту на майно у встановленому Законом порядку.

Клопотання розглядати без повідомлення власника майна у зв`язку з тим, що це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Клопотання мотивовано тим, що в проваджені слідчого відділення Відділення поліції № 1 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000201 від 25.11.2022 року, за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 436-2 КК України.

27.11.2025 року о 17 годин 05 хвилин, на підставі ст. ст. 208, 615 КПК України, за підозрою у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 436-2 КК України затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зважаючи на достатність обґрунтованих підстав для підозри, 27.11.2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальний злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років з конфіскацією майна або без такої, виникла необхідність в накладені арешту на майно підозрюваного з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_5 має у власності наступне майно: з емельна ділянка за кадастровим номером :03:001:0652, площею (га) 0,095, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 , розмір частки: 1/1, власник ОСОБА_5 .

Арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 слід накласти з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Накладення арешту на майно підозрюваного на даному етапі досудового розслідування буде слугувати меті забезпечення конфіскації майна як виду покарання, при цьому наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для власника відсутні, а вжиття саме такого заходу забезпечення кримінального провадження є розумним та співрозмірним обмеженням завданій вчиненими діяннями шкоді.

Слідчий в судове засідання не з`явився, долучив до клопотання заяву про розгляд справи у його відсутності.

Власник майна в судове засідання не викликався на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України з метою уникнення відчуження майна.

Вивчивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до висновку, що воно підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У відповідності до положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна..

Положення ч. 2 ст. 173 КПК України передбачають, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Санкція ч. 2 ст. 436-2 КК України передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_5 має у власності з емельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0652, площею (га) 0,095, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 , розмір частки: 1/1.

Враховуючи те, що санкція ч. 2 ст. 436-2 КК України передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, у кримінальному провадженні є підстави, передбачені ст. 170 ч. 2 п. 3 КПК України для накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 .

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Враховуючи правову підставу для арешту майна, а саме необхідність забезпечення конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя вважає за необхідне накласти арешт на майно шляхом заборони розпоряджання ним та його відчуження, без заборони користування, оскільки саме такий спосіб арешту майна є найменш обтяжливим для його власника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 107, 167, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, що належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони розпоряджання вказаним майном та його відчуження, а саме на: земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0652, площею (га) 0,095, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково за ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, їх захисника, іншого власника або володільця майна, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1