Провадження № 1-кп/947/1126/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2025 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

законного представника ОСОБА_7 ,

розглянувши в залі суду у закритому судовому засіданні в м. Одесі, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000211 від 26.02.2025 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Градениці, Біляєвського району Одеської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, працюючого електриком в ЖК «Вузовський», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (підвальне приміщення), раніше неодноразово судимий, останній раз 14.05.2014 Комінтернівським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 16.08.2018 на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси умовно-достроково, невідбутий строк становить 8 місяців 12 днів,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 155 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, ОСОБА_8 перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та мешкав з нею за адресою: АДРЕСА_2 (підвальне приміщення) та її малолітньою на той час донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті ОСОБА_9 10.02.2019, малолітня ОСОБА_6 залишилась проживати спільно з ОСОБА_8 , якого вважала членом сім`ї, а саме вітчимом, який самостійно опікувався ОСОБА_6 .

В подальшому, згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 01.05.2024 позбавлено батьківських прав батька ОСОБА_6 - ОСОБА_10 та призначено опікуна малолітньої ОСОБА_6 в особі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Водночас, спілкування між неповнолітньою ОСОБА_6 та її вітчимом ОСОБА_8 не припинялось та ОСОБА_6 мала можливість та відвідувала вітчима, в тому числі за місцем мешкання останнього, а саме: АДРЕСА_1 .

Так, приблизно на початку липня 2024 року, точну дату не встановлено, ОСОБА_6 приїхала в гості до ОСОБА_8 , якого вважала членом сім`ї, а саме вітчимом, та залишалась у нього за адресою: АДРЕСА_1 .

У невстановлений день на початку липня 2024 року, в нічний час ОСОБА_8 , за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 (підвальне приміщення), маючи умисел на вчинення дій сексуального характеру з особою, яка не досягла 16 років, прийшов до кімнати, де спала ОСОБА_6 , де, за взаємною згодою з останньою, вчинив з нею дії сексуального характеру, а саме вагінальне проникненням в тіло ОСОБА_6 з використанням геніталій.

В результаті вчинених ОСОБА_8 дій сексуального характеру стосовно ОСОБА_6 , остання 03.04.2025 народила дитину - ОСОБА_11 , батьком якого є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 155 КК України, за кваліфікуючими ознаками вчинення повнолітньою особою, яка є членом сім`ї, дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 155 КК України, визнав частково, пояснив, що в день подій вони всі разом поїхали на море, ОСОБА_12 та її мати продовжили вживати алкоголь, він відмовився, йому було погано, прийняв душ і пішов спати до своєї кімнати. Віка і ОСОБА_13 спали на ліжку, він ліг на диван. Він не знає, як ОСОБА_14 опинилася в його ліжку, він не пам`ятає як це сталося, напевно він переплутав ОСОБА_15 зі своєю дівчиною. Згодом через сім місяців він дізнався, що ОСОБА_14 вагітна, і що вона вказала на нього як на батька дитини. Він не міг в це повірити бо ставився до неї, як до дитини. Співробітники поліції запропонували йому пройти тест ДНК, він погодився, бо був впевнений, що це не його дитина. Віка часто пропадала вночі зі своєю компанією, вони пили вино, але ОСОБА_16 повідомила що ОСОБА_14 вагітна від нього. Коли прийшли результати аналізу ДНК він був у шоці, не міг зрозуміти, як це сталося. Віка мешкала з ними після смерті бабусі ОСОБА_17 , вона просила не віддавати її до інтернату, їй не було куди піти. Він порадився з ОСОБА_12 , вирішили що ОСОБА_14 залишиться мешкати з ними. Він пішов до органу опіки, запитав, що треба робити, йому роз`яснили, що необхідно взяти на ОСОБА_15 опіку, але він не міг цього зробити, тому попросив ОСОБА_16 стати опікуном ОСОБА_18 , щоб ОСОБА_14 мала можливість навчатися в школі. Також, він сумісно не проживав разом з Мешкоєвою Ніною, матір`ю Віки. Він з ОСОБА_19 познайомився в 2013 році, але потім він сів в тюрму. ОСОБА_20 з дитиною, бабусею мешкала в селище Котовського в місті Одесі, мешкали в колясочній. На той час у ОСОБА_21 був хлопець на ім`я ОСОБА_22 , вже після нього з нею став він зустрічатися. Вони зустрічалися приблизно з 26 грудня до січня-лютого, потім він опинився під вартою за викрадення автомобіля. Потім ОСОБА_20 вийшла заміж за ОСОБА_23 . В 2019 році ОСОБА_20 опинилася у лікарні з діагнозом ВІЧ, вона йому написала, просила привезти в лікарню їжі, він привіз. Після нового року 2019 р. йому зателефонувала баба ОСОБА_24 , повідомила, що ОСОБА_20 померла, він допоміг сплатити за поховання. Після поховання ОСОБА_21 , її чоловік на ім`я ОСОБА_25 відвіз Віку до Києва, потім стало відомо, що її залишили у циган. Йому подзвонила баба ОСОБА_24 , просила забрати ОСОБА_15 до Одеси, він поїхав, забрав, привіз до Одеси. Віка з бабусею мешкали по АДРЕСА_4 , але там були важкі умови на проживання, і він їх забрав до себе, йому на той час дали кімнату в підвальному приміщенні коли взяли на роботу до ЖКС. Після смерті баби ОСОБА_17 він забрав ОСОБА_15 до себе, але у нього не було думок дивитися на Віку як на жінку. З 2023 року вона стала мешкати у нього, він піклувався про неї, харчувалися разом. Він став працювати в ЖКС десь через півроку як померла ОСОБА_20 , працював електриком з 08:00 годин до 18:00 годин, у нього не було фахової освіти, самостійно вивчив електрику. Він не був офіційно працевлаштований, оформлений був його товариш, який за нього отримував зарплатню, знімав гроші з картки и передавав йому. Також, він брався за підробіток, його дохід складався від 50-70 тисяч гривень. Він проживав з АДРЕСА_5 з 2022 року, десь через півроку як він став проживати разом з ОСОБА_12 , померла баба ОСОБА_24 . З середини 2023 року вони проживали разом, він, ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , але між дівчатами стосунки були не дуже, вони скаржились один на одного,він врегулював сварки між ними. Через 3-4 місяця ОСОБА_16 взяла опіку на ОСОБА_26 . Віка не дуже його слухалася, вона могла піти гуляти, йому нічого не сказати, залишитися ночувати у подрузі, він перевіряв у батьків подруги цю інформацію, тоді погоджувався. ОСОБА_12 побачила у ОСОБА_18 в телефоні переписку з якимось хлопцем інтимного характеру, тому він попросив ОСОБА_15 надати йому телефон щоб почитати переписку, але вона йому відмовила. На той час коли ОСОБА_14 залишилась одна, у неї не було близької людини, якої можна було довіритися, поділитися особистим з ним вона не ділилася. Статей акт відбувався в той день коли вони всі повернулися з моря, це було 27-28 липня 2024 року. Він підрахував після тієї ситуації, переглянув фото того дня з відпочинку на морі, не міг повірити що ОСОБА_14 через сім місяців народила. На час статевого акту він не розумів, що це була ОСОБА_14 , він в той день був стомлений після роботи, потім всі поїхали на море, ОСОБА_12 та її мати взяли пиво, креветки в АТБ, відпочивали на морі. Вони на морі вжили десь 8 літрів пива на трьох, вдома на трьох випили ще 0,75 літрів горілки, взагалі він багато не вживає, може випити на вихідних. Потім коли повернулися додому, то продовжили пити горілку, ОСОБА_12 вдруге пішла до магазину за горілкою. Він погано себе почував, ОСОБА_12 купила йому напиток «Рево», потім він пішов у душ, після ліг спати, він не пам`ятає статевий акт, напевне переплутав ОСОБА_15 з ОСОБА_12 . Він до ОСОБА_18 ставився як до дитини, але вона не була членом родини, він дуже жалкує про скоєне, бо погано ставиться до таких речей. ОСОБА_27 була як подруга ОСОБА_28 , родинних відносин між ними не було. ОСОБА_12 і ОСОБА_16 рідні сестри, ОСОБА_16 була опікуном Вікі, тому вони приїжджали до них на море. Він пам`ятає, що в ночі прокидався, бачив що ОСОБА_12 з матір`ю сидять на кухні, розмовляють, ОСОБА_13 і ОСОБА_14 в одній кімнаті на ліжку дивилися телевізор чи грали в телефон, він пішов спати на диван. Віка мала можливість прийти до кімнати, щоб її ніхто не бачив.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що вона не пам`ятає коли померла її мати, ОСОБА_29 , і де вони з нею мешкали, їй було років 8-9 коли померла її мати. Спочатку мешкали в місті Одесі, потім в місті Києві, у її опікуна прізвище ОСОБА_30 , який змінив її прізвище на своє, її мати проживала з ним, після ОСОБА_8 . Про існування ОСОБА_8 вона дізналася від тітки та бабусі. Вона не пам`ятає, проживали чи ні, вона, мати та ОСОБА_31 разом. Інтимна близькість з ОСОБА_8 , відбувалася в літку 2024 року в місті Одесі в помешканні розташованого на Таїрова, після чого вона завагітніла. В ночі коли вона спала відбулася близькість з ОСОБА_32 , в цей час в квартирі ще була ОСОБА_33 , це сестра її опікуна, яка приїхала в гості до ОСОБА_34 . 03.04.2025 року вона народила дитину. ОСОБА_35 на прохання бабусі, її забрав з Києва і привіз до міста Одеси, до Києва її відвіз попередній опікун після смерті матері. Вона мешкала в квартирі на ОСОБА_36 , разом з бабусею ОСОБА_37 , тіткою та з дядею. Її бабуся померла три роки тому, її вона мешкала разом з ОСОБА_38 та тіткою, він добра людина, забезпечував її, годував її, одягав, возив на море, у неї була кімната. Вона вважала ОСОБА_34 другом їх родини, він їй допомагав, переказував гроші на карту, на потреби школи. У неї відсутні вимоги матеріального та морального характеру до ОСОБА_39 .

У судовому засіданні законний представник потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_40 проживала з нею протягом трьох років, її родина їй невідома, їх стосунки їй невідомі. ОСОБА_30 не є батьком ОСОБА_41 , його просто записала в свідоцтві про народження. На час інтимних відносин з ОСОБА_42 , ОСОБА_43 мешкала з нею, але іноді приїжджала до міста Одеси, її саджали на потяг до міста Одеси, її сестра, яка мешкала з ОСОБА_8 , зустрічала на вокзалі. У неї відсутні вимоги матеріального або морального характеру до ОСОБА_8 , вона просить відпустити ОСОБА_8 щоб він допомагав дитині яка народилася, потрібна допомога в забезпеченні та вихованні дитини. Вона вважає, що якщо їй було б відомо, що інтимний зв`язок між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 був за обоюдною згодою, вона б не зверталася з заявою до поліції.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_44 пояснила, що у 2022 році вона познайомилася з обвинуваченим ОСОБА_32 , з 2023 року стала мешкати разом з ОСОБА_32 . Вона спілкувалася з племінницями, ОСОБА_26 , всі спілкувалися в однієї компанії. ОСОБА_45 мешкала в АДРЕСА_1 , разом з тіткою ОСОБА_46 , дядьком ОСОБА_47 , бабусею ОСОБА_48 . Квартира підвальне приміщення, має дві окремі кімнати, коридор. В однієї кімнаті мешкала баба ОСОБА_24 , тітка ОСОБА_49 , дядько ОСОБА_50 , вона, ОСОБА_14 , ОСОБА_31 мешкали в іншій кімнаті, ОСОБА_31 добре ставився до ОСОБА_18 , потім померла бабуся. Вона та ОСОБА_31 опікували ОСОБА_15 , турбувалися про неї, оформити опіку не змогли, були труднощі з паспортом. В трьох вони мешкали десь протягом року. Потім ОСОБА_14 переїхала до села Слобода, вони її навідували. У 2023 2024 році ОСОБА_14 переїхала до її старшої сестри ОСОБА_51 , де ходила до школи, її сестра вирішила взяти тимчасове опікунство над ОСОБА_26 . Вона нормально ставилася до ОСОБА_18 , яка їй розповідала про хлопця, про їх переписку, радилася з нею, питала пораду щодо фізіологічних змін тіла. Через деякий час їй подзвонила сестра ОСОБА_52 , повідомила, що ОСОБА_14 вагітна від ОСОБА_34 , вона очманіла від такого повідомлення. Про вагітність дізналися від лікаря, ОСОБА_14 вже була на сьомому місяці вагітності, ніхто не помітив, вона одягала одежу вільного крою. ОСОБА_31 заперечував, погодився на проведення ДНК тесту, після нього він також не міг в це повірити, не міг зрозуміти як це сталося. Їй відомо, що ОСОБА_53 забрав ОСОБА_15 з Києва, від батька, казали, що її батько наркоман. Органи опіки до них не приходили, з ними не контактували. Зі слів молодшої сестри ОСОБА_54 , їй відомо, що ОСОБА_14 сама полізла до ОСОБА_34 , ОСОБА_55 це особисто бачила, це було влітку 2024 року. Також, їй відомо, що мати ОСОБА_18 зустрічалася з ОСОБА_56 десь протягом півтора місяця.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_57 пояснила, що вона влітку привозила ОСОБА_15 і ОСОБА_58 в місто Одесу для відвідування моря, їх зустрів ОСОБА_31 . Вони мешкали в будинку АДРЕСА_1 . З ОСОБА_56 вона познайомилась у 2022 2023 році, її познайомила донька, яка з ним зустрічалася, потім вони почали разом жити. Їй відомо, що ОСОБА_59 , це бабуся ОСОБА_18 , яка померла через півроку, в квартирі залишися жити ОСОБА_45 , ОСОБА_31 та ОСОБА_12 . До смерті бабусі, ОСОБА_14 з бабусею мешкала в одній кімнаті, ОСОБА_31 та ОСОБА_12 мешкали в іншій кімнаті. Також, їй відомо, що ОСОБА_31 зустрічався з мамою ОСОБА_18 . ОСОБА_12 планувала разом жити, вона добре відносилася до ОСОБА_18 , ОСОБА_31 також добре відносився до Віки. Потім ОСОБА_15 відвезли до ОСОБА_51 , щоб ходила до школи. Віка захворіла, її відвели до лікаря, той сказав що ОСОБА_14 вагітна, ніхто не помічав стану ОСОБА_18 . Потім їм ОСОБА_52 повідомила, що ОСОБА_14 вагітна від ОСОБА_34 . Вона вважає, що необхідно відпустити ОСОБА_34 , щоб він виховував дитину.

На підтвердження встановлених судом обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 155 КК України, свідчать також інші докази, надані стороною обвинувачення та безпосередньо дослідженні судом під час судового розгляду справи в порядку ст. 94 КПК України. Такими доказами є:

- витяг з ЄРДР за №0000211 від 26.02.2025 року;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.02.2025 року з якого вбачається, що ОСОБА_7 повідомила про те, що в липні 2024 році ОСОБА_8 , 1982 року народження, вступив в статеві відносини з неповнолітньою ОСОБА_6 , внаслідок яких остання завагітніла.

- протокол отримання зразків для експертизи від 27.02.2025 року, згідно якого у ОСОБА_6 відібрали зразки букального епітелію, з метою проведення судових експертиз.

- постанова про визнання потерпілою від 27.02.2025 року, з якої вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано потерпілою по кримінальному провадженню №0000211 від 26.02.2025 року;

- постанова про залучення законного представника неповнолітнього від 27.02.2025 року, згідно якої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залучено в якості законного представника неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- свідоцтво про народження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , серія № НОМЕР_1 , актовий запис 78 від 18.04.2025 року, місце реєстрації: Роздільнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);

- протокол отримання зразків для експертизи від 24.04.2025 року, згідно якого у ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відібрали зразки букального епітелію, з метою проведення судових експертиз.

- протокол отримання зразків для експертизи від 06.05.2025 року, згідно якого у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відібрали зразки букального епітелію з ротової порожнини, з метою проведення судових експертиз.

- висновок експерта № СЕ-19/116-25/12481-БД від 28.05.2025 року, яким встановлено генетичні ознаки потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Встановлено генетичні ознаки у малолітнього - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Встановлено генетичні ознаки у громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 може бути біологічним батьком малолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який народжений неповнолітньою потерпілою - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Йомовірність даної події складає 99,9999 %;

- Висновок експерта №452 від 24.06.2025 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 рівень інтелектуального розвитку відповідає низькій нормі для її вікової групи. 3 особистісних особливостей слід зазначити підвищену чутливість та тривожність, внутрішню невпевненість, залежність від думки (точуючих, скритність, пасивність, прагнення уникати конфліктів. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ставилася до ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , як до батька, вважала й близькою людиною, мала з ним емоційно близькі відносини. Ставлення неповнолітньої потерпілої до ОСОБА_8 не вплинуло на її поведінку та сприйняття ситуації з урахуванням встановлених за матеріалами кримінального провадження обставин. «Безпорадний стан» є юридичним поняттям та його визначення не входи компетенцію судового експерта-психолога. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виходячи з рівня її розумового розвитку, індивідуал психологічних особливостей і емоційного стану здатна правильно розуміти характер та значення скованих з нею дій, однак не могла здійснювати опір через відчуття страху. В момент вчинення злочину відносно потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вона розуміла, що відносно відбуваються неправомірні дії. Ситуація, що досліджується за справою, є психотравмувальною для потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 25.06.2025 року, з якого вбачається, що здійснено вилучення на флеш- носій, відеозапису від 24.06.2025 року на якому міститься допит малолітнього свідка ОСОБА_60 ;

В ході судового розгляду за участю учасників судового провадження, переглянуто відеозапис допиту малолітнього свідка ОСОБА_61 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка розповіла, що разом з подругою ОСОБА_26 приїхала до Одеси в гості до Діми, у якого ввечері спати на одному дивані, ОСОБА_62 ліг спати окрема на дивані напроти. Серед ночі свідок ОСОБА_55 прокинулася, захотіла пити, і побачила що ОСОБА_14 знаходиться на дивані поряд з ОСОБА_63 , сиділа на ньому, на думку свідка вони займалися сексом, але потім коли свідок розмовляв з ОСОБА_26 , остання заперечувала. На наступний день ОСОБА_14 та ОСОБА_62 поводилися як завжди.

-Висновок спеціаліста за результатами проведення допиту ОСОБА_64 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з якого вбачається, що у ході бесіди дитина демонструвала послідовність, емоційну включеність та узгодженість викладених подій. Зміст повідомленого є логічним, відповідає віковим особливостям сприйняття та не містить ознак вигадки, навіювання чи іншого зовнішнього впливу зі сторони осіб, які були задіяні у слідчому процесі. ОСОБА_65 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , стала свідком сексуального контакту між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Подальше опитування ОСОБА_66 не рекомендовано оскільки, відповідно до Конвенції ООН про права дитини та забезпечення найкращого інтересу дитини буде порушено та може негативно вплинути його психо-емоційний стан.

Судом в умовах повної змагальності процесу досліджені в повному обсязі всі докази, надані як обвинуваченням, захистом, можливість збирання інших доказів вичерпані, що визнано сторонами процесу, які підтвердили відсутність у них доповнень та інших доказів.

Прокурор в судових дебатах зазначив, що під час судового розгляду кримінального провадження встановлено, що інкриміновані ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.155 КК України вчинено обвинуваченим, що доведено належними доказами. Також доведена ознака злочину в частині, що ОСОБА_8 є членом сім`ї потерпілої ОСОБА_6 оскільки він піклувався про неї, надав їй місце мешкання, піклувався про її навчання, годував її. Прокурор просив визнати обвинуваченого ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 155 КК України, призначити покарання в виді позбавлення волі строком на 6 років, з позбавленням права займати посаду, та займатися діяльністю пов`язану з дітьми. Таке покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого,і спів розмірності з вчиненим. Процесуальні витрати по справі, покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , вирішити питання про долю речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 в судових дебатах зазначила, що ОСОБА_8 визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 155 КК України, але не визнає, що він є членом родини потерпілої ОСОБА_6 , він не був ні вітчимом, ні близькою особою потерпілій, на дані обставини вказують в сукупності матеріали справи. Так, потерпіла ОСОБА_6 мешкала зі своєю бабусею, потім з опікуном ОСОБА_67 , з матір`ю потерпілої, ОСОБА_8 не перебував у шлюбі, зазначене також було підтверджено показами свідків, які пояснили, що ОСОБА_8 опікував всіх, дбав, позитивно характеризується. Враховуючі його каяття, визнання вини у скоєному за ч.1 ст. 155 КК України, ОСОБА_8 слід призначити покарання в виді обмеження волі строком на 1 рік, з застосуванням вимог статті 75 КК України, з випробувальним строком терміном на 1 рік.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку свого захисника щодо перекваліфікації його дій з ч.2 ст. 155 КК України на ч.1 ст. 155 КК України, визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 155 КК України, у зв`язку з тим, що він не є членом сім`ї потерпілої ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом».

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Згідно з ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62 Конституції України і норм КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Оцінюючи всі докази, надані стороною обвинувачення у даному кримінальному провадженні в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Так, об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 статті 155 КК України полягає у вчиненні особою дій, а саме, вступ у природні статеві відносини з особою, яка недосягла 16-річного віку, а суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом.

Судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_8 було відомо, що потерпіла ОСОБА_6 на той час, коли він вступив з нею в природні статеві відносини не досягла віку статевої згоди, тобто 16 років.

Також, суд зазначає, що суспільна небезпечність вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 155 КК України, полягає, навіть не в тому, що обвинувачений за взаємною згодою з потерпілою ОСОБА_6 вступив у природні статеві зносини, внаслідок чого неповнолітня потерпіла завагітніла та народила сина 03.04.2025 року, а в тому, що особи, які не досягли статевого повноліття, ще не в змозі правильно оцінювати деякі вчинки, а це може призвести як до фізичних наслідків, так і психічних, що залишаються в психіці дитини надовго, оскільки особа, яка недосягла статевого повноліття потребує спеціальної охорони й піклування, включаючи належний правовий захист.

Тобто, законодавцем визначено вік особи, коли початок сексуального життя за середньостатистичними показниками вже не шкодить належному фізичному, психічному і соціальному розвитку неповнолітніх.

Щодо інкримінованої обвинуваченому ОСОБА_8 , ознаки злочину в частині вчинення дій сексуального характеру, повнолітньою особою яка є членом сім`ї, суд приходить до наступного.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесенні до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження N 61-17628св19), та в постанові від 23.04.2020 року Верховного Суду Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі N 686/8440/16-ц, провадження N 61-15699св19.

З огляду на вищевикладене, суд однозначно приходить до висновку, що ОСОБА_8 можливо вважати членом сім`ї з підстав того, що після смерті матері та бабусі потерпілої, ОСОБА_8 продовжив проживати разом з потерпілою ОСОБА_6 та його дівчиною ОСОБА_68 на однієї жилплощаді, займався виховання потерпілої ОСОБА_6 , піклувався про неї, одягав, годував, турбувався про її вільний час, навчання, місце мешкання, намагався оформити піклування над потерпілою ОСОБА_6 , проте орган опіки відмовив йому. За його проханням ОСОБА_7 оформила опікунство над Вікою. Тобто своїми діями виконував обов`язки щодо піклування та виховання відносно ОСОБА_69 . Зазначені обставини були також підтверджені показами потерпілою ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_70 , законного представника ОСОБА_7 .

Не спроможними, суд визнає посилання захисника ОСОБА_5 щодо перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з підстав того, що ОСОБА_8 достамено було відомо про вік потерпілої, про спільне проживання разом з потерпілою та іншими особами однією сім`ю та на одній жилплощі.

Суд, розглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши покази сторін, дослідивши покази свідків, потерпілої, надані сторонами кримінального провадження докази, які були безпосередньо досліджені та перевірені під час судового розгляду, згідно із ст.ст. 85, 86, 94 КПК України, належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності приходить до висновку, що вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.2 ст. 155 КК України за кваліфікуючими ознаками - вчинення повнолітньою особою, яка є членом сім`ї, дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно ст. 66, 67 КК України, судом не встановлені.

Так, суд враховує ступінь тяжкості злочину вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 , який скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжкого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який у лікарів нарколога-психіатра на обліку не перебуває, свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, зазначене, суд розцінює як спосіб пом`якшити персональну відповідальність за вчинене.

Крім того, суд звертає увагу, що, з огляду на системне тлумачення законодавства та судову практику, щире каяття, яке характеризує ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та в готовності нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належне критичне оцінювання винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Отже, той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 частково визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, крім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль із цього приводу та осуд своєї поведінки.

З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий, що свідчить про те, що належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, враховуючи відсутність обставин які пом`якшують та обтяжують покарання, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_8 , його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, йому слід призначити покарання у виді позбавленням волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з перебуванням та спілкуванням з дітьми, яке буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, судом не встановлено правових підстав для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 з урахуванням приписів статті 69 КК України, оскільки обставин що пом`якшують покарання відповідно до статті 66 цього Кодексу, судом не встановлено.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Відповідно до постанови колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2018 року № 757/15167/15-к зробила висновок, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначати покарання або звільняти від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про призначення певного виду і розміру покарання.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому статті 100 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати по справі стягнути з ОСОБА_8 .

Цивільний позов по справі, потерпілою не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395, 615 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 155 КК України, призначити йому покарання виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з перебуванням та спілкуванням з дітьми на строк 3 роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 , залишити без змін у вигляді тримання під вартою до набрання вироку законною силою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 за цим вироком, рахувати з 01.07.2025 року.

В строк відбування призначеного покарання зарахувати період перебування ОСОБА_8 під вартою з 01.07.2025 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі(ч.5 ст. 72 КК України).

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення судової експертизи №СЕ-19/116-25/12481-БД від 28.05.2025 року у розмірі 25 309 гривень 96 копійок.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1