Справа № 304/2633/25 Провадження № 1-кп/304/170/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000189 від 09 жовтня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мукачево Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

У С Т А Н О В И В :

на розгляді суду перебуває обвинувальний акт від 14 листопада 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000189 від 09 жовтня 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України.

Ухвалою від 19 листопада 2025 року вказане кримінальне провадження призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні, а ухвалою від 28 листопада цього ж року призначене до розгляду по суті.

Прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому просив продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи клопотання прокурор, зокрема, зазначає, що 10 жовтня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. Ухвалою слідчого судді від 10 жовтня 2025 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 07 грудня 2025 року включно з можливістю внесення застави у розмірі 60 560 грн.

Також вказує, що 14 листопада 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 3 ст. 332 КК України та 17 листопада обвинувальний акт стосовно нього направлено до суду. Ухвалою суду від 28 листопада 2025 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів до 26 січня 2026 року включно з можливістю внесення застави.

Зазначає, що наразі строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає, а завершити судове провадження до цього часу неможливо, оскільки необхідно дослідити докази, допитати свідків та самого обвинуваченого.

Відтак наразі у сторони обвинувачення виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, при цьому за позицією прокурора, така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду прокурор обґрунтовує тяжкістю покарання, яке доведеться понести ОСОБА_4 у разі визнання його винним, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 9 років з конфіскацією майна. Додатково цей ризик підтверджується специфікою предмета обвинувачення ОСОБА_4 обізнаний зі способами безконтрольного переміщення поза пунктами пропуску, має навички використання месенджерів для координації та орієнтується у місцевості поблизу державного кордону (маршрут до району прикордонного знаку № 200), що у свою чергу створює для нього суттєво полегшені умови для переховування у разі обрання неізоляційного заходу.

З приводу наявності ризику незаконного впливу на свідків, прокурор вказує, що свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надали викривальні покази, які безпосередньо інкримінують ОСОБА_4 у координації перевезення і супроводу до кордону, а відтак з огляду на взаємне знайомство сторін та попередні контакти через «Telegram» існує висока ймовірність спроб впливу на цих та інших свідків шляхом вмовляння, підкупу чи залякування. Зазначає, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й у подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Також прокурор вважає наявним ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, оскільки фактичні дані свідчать про структурований характер протиправної діяльності з чітким розподілом ролей: організатор, виконавець-супровідник, залучений водій, інструктаж, заздалегідь визначені маршрути, технічні засоби подолання перешкод. Така організаційна сталість і корислива мотивація, на думку прокурора, створюють реальний ризик продовження злочинної діяльності та залучення нових осіб у разі відсутності ізоляційного запобіжного заходу.

Окрім цього просить врахувати додаткові обставини, що підсилюють сукупність ризиків характер і ступінь тяжкості інкримінованого діяння; спосіб вчинення злочину з використанням засобів конспірації, планування маршрутів, заздалегідь підготовленого транспорту «Skoda Rapid», р/н НОМЕР_1 , та месенджера «Telegram» для координації дій; реальну суму неправомірної вигоди за двох осіб 16 000 доларів США, що свідчить про наявність ресурсів для ухилення та впливу на свідків, а також вчинення діяння під час дії воєнного стану, що з огляду на суспільний інтерес до питань обороноздатності, мобілізації та прикордонної безпеки, підсилює суспільно небезпечний характер обвинувачення.

Відтак прокурор вважає, що наведені обставини не дають підстав звертатися до суду з клопотанням про застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки заявлені ризики існують з високим ступенем ймовірності, а відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою немає, докази щодо наявності міцних соціальних зв`язків чи інші дані, які б переважили заявлені ризики відсутні, тому просить клопотання задовольнити.

У судовому засідання прокурор клопотання підтримав та просив таке задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просив застосувати стосовно його підзахисного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вказуючи на те, що ОСОБА_4 організатором злочину не був та жодних коштів не отримував. Заявлені прокурором ризики вважав відсутніми, зокрема не зможе чинити будь який тиск на свідків, оскільки ОСОБА_4 навіть невідоме їх місце знаходження. Просив також врахувати, що кошти у родини його підзахисного для внесення застави відсутні, оскільки батько перебуває на службі у ЗСУ, а брат хворіє.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника, просив застосувати стосовно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, вивчивши клопотання та наявні у розпорядженні суду матеріали, прийшов до такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Згідно з положеннями ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суд встановив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, який є тяжким злочином.

Також встановив, що ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який за наслідками підготовчого судового засідання ухвалою суду від 28 листопада 2025 року, було продовжено на шістдесят днів до 26 січня 2026 року (включно) з визначенням застави у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Статтею 199 КПК України встановлено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При вирішенні питання про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою, суд враховує, що на даній стадії кримінального провадження не вправі давати оцінку обґрунтованості підозри та пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, оскільки вказані обставини повинні досліджуватися судом в ході судового розгляду, за результатами якого буде прийнято остаточне рішення у справі. Разом з тим, оцінці судом під час розгляду клопотання підлягають характер, тяжкість кримінального правопорушення, а також обставини, які свідчать про те, що встановлені раніше ризики не зменшилися та продовжують існувати.

На даний час прокурор у клопотанні вказує на те, що продовжують існувати декілька ризиків, встановлених при застосуванні стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Суд погоджується, що ризик переховування від суду продовжує існувати, є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є тяжким злочином та передбачає виключно покарання у виді реального позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Так само й продовжує існувати ризик незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_4 на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки станом на час розгляду клопотання прокурора свідки безпосередньо судом не допитані, при тому, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Таким чином, факт направлення обвинувального акта до суду не зменшує ризик можливого незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, а навпаки збільшує вірогідність його настання внаслідок обізнаності обвинуваченого з усіма наявними матеріалами кримінального провадження, у тому числі, протоколами допитів свідків з наданими показаннями та наближенням стадії їх допиту.

Крім цього зважаючи на обставини кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_4 , з урахуванням даних про його особу, який не працює, не навчається, суд погоджується з прокурором, що й ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є дійсним та не зменшився.

Окрім цього суд звертає увагу на те, що серйозність пред`явленого обвинувачення, відповідно до п. 81 рішення ЄСПЛ у справі від 26.07.2001 «Ілійков проти Болгарії» (справа №33977/97) є тим фактором, який надає можливість продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки це є один із аспектів при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження заняття злочинною діяльністю.

Наведені обставини, у своїй сукупності, дають обґрунтовані підстави вважати, що існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків або продовжити злочинну діяльність, тобто ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та не відпали.

Щодо визначення обвинуваченому розміру застави, як альтернативу триманню під вартою, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

З приводу розміру застави та обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які необхідно покласти на обвинуваченого, суд має враховувати тяжкість злочину, в якому обвинувачується особа, його майновий та сімейний стан, інші дані про його особу і ризики, передбачені статтею 177 КПК України.

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто тяжкого кримінального правопорушення, тому враховуючи положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо нього, за загальним правилом, має визначатися у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , спосіб вчинення такого, з огляду на високий рівень встановлених ризиків, суд вважає, що заставу слід визначити у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн. Такий розмір з урахуванням майнового стану обвинуваченого та його індивідуальних характеристик зможе забезпечити належну поведінку ОСОБА_4 , запобігти ризикам кримінального провадження та не являється непомірним для нього.

Висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень (ст. 198 КПК України).

Керуючись ст. 2, 7, 177, 193-194, 196-198, 199, 372, 376, 392-395 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів до 21 березня 2026 року (включно) із визначенням застави у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає суму 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн.

У разі внесення застави, у порядку ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до прокурора чи суду за їх першою вимогою;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну місця проживання;

3) не відлучатися за межі міста Мукачево Закарпатської області без дозволу прокурора;

4) здати на зберігання до відповідного органу міграційної служби за місцем реєстрації свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому та заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Дата закінчення дії ухвали 21 березня 2026 року.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали суду сторони кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 7 ст. 376 КПК України.

Головуючий:ОСОБА_1