29.01.2026 Справа № 940/159/26
Провадження по справі № 1-кс/940/13/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року слідчий суддя Тетіївського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора у кримінальному провадженні - начальника Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , поданого в межах кримінального провадження №0000027 від 27.01.2026, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю с. Кощіївка Фастівського району Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

встановив:

Заступник начальника відділення поліції - начальник слідчого відділення відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області з клопотанням, в якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000027 від 27.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що слідчим відділенням ВП №3 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000027, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Так, згідно з ст. 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», передбачено, що обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиці 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 (далі - Перелік), тобто і PVP, включений до списку 2 таблиці 1 зазначеного Переліку, допускається лише в цілях, передбачених статтями 19, 20 та 23 цього Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори».

Зокрема, Закон України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» допускає наступні випадки законного обігу психотропних речовин включених до таблиці 1 Переліку: використання наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності; діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів у наукових та навчальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії; діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів у ветеринарній медицині.

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став та знов підозрюється у вчиненні нового кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України за наступних обставин.

Так, в порушення вищевказаних вимог законодавства, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, ОСОБА_7 , дотримуючись спільного з ОСОБА_4 умислу, спрямованого на незаконне придбання особливо небезпечної психотропної речовини «PVP», з метою подальшого збуту, ОСОБА_7 незаконно придбав 70 поліетиленових пакетиків, обмотаних ізоляційною стрічкою чорного, синього та червоного кольорів, з особливо небезпечною психотропною речовиною PVP в особливо великих розмірах, яку ОСОБА_7 почав зберігати при собі з метою подальшого збуту.

Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_7 прибули до м. Тетієва Київської області з метою залишення згортків з психотропною речовиною - PVP в публічно доступних місцях, з подальшим їх фотографуванням, визначенням ваги та геолокації місця. Таким чином, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_7 здійснили перевезення придбаної психотропної речовини з метою подальшого збуту, після чого попрямували по вулицях міста для здійснення «закладок».

Однак, 27.01.2026, близько 14 години 10 хвилин, на зупинці громадського транспорту по вулиці Гоголя у місті Тетієві Київської області ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_7 були затримані за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. У подальшому, у ході проведення огляду місця події вище зазначеної зупинки виявлено рюкзак синього кольору, який належить ОСОБА_7 , при огляді якого виявлено та вилучено 69 згортків, обмотаних ізолентою чорного, синього та червоного кольорів, всередині яких знаходились особливо небезпечна психотропна речовина - PVP, в особливо великих розмірах, яку останні зберігали з метою подальшого збуту.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, тобто незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту психотропних речовин, вчинене особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 КК України, за попередньо змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

27.01.2026 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

28.01.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Водночас, обґрунтовуючи необхідність обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заступник начальника відділення поліції - начальник слідчого відділення відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 посилається у клопотанні на те, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами, а також встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України,які виправдовують обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До того ж, встановлені ризики не дозволяють застосувати стосовно ОСОБА_4 більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити, вказуючи, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити дієвість кримінального провадження та належну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 .

Підозрюваний ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 131 КПК України, з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких віднесені, зокрема і запобіжні заходи.

Згідно з ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням ВП № 3 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000027, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 о 14 год 20 хв. 27.01.2026 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

28.01.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

29.01.2026 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Як вбачається зі змісту повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, тобто незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту психотропних речовин, вчинене особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 КК України, за попередньо змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

Отже, відповідно до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_4 має статус підозрюваного у зазначеному кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, оцінюючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення за наведених у повідомленні про підозру обставин, слідчий суддя керується стандартом доказування «обґрунтована підозра». Цей стандарт є менш суворим у порівнянні зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується під час розгляду висунутого особі обвинувачення по суті, та не передбачає оцінку доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Як зазначав Європейський Суд з прав людини у рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», під обґрунтованою підозрою Європейський суд розуміє існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення. Отже, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі, але вони мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі оцінки сукупності отриманих фактів та обставин слідчий суддя лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів клопотання, підставою обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 27.01.2026, а саме зупинки громадського транспорту, що знаходиться по вулиці Гоголя міста Тетієва Тетіївської територіальної громади Білоцерківського району Київської області, де було виявлено та вилучено синій рюкзак, у якому знаходились 69 згортків з речовиною, ззовні схожою на психотропну речовину PVP, масою близько 100 г;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, відповідно до якого ОСОБА_4 27.01.2026 затримано в порядку ст. 208 КПК України;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 27.01.2026, який повідомив про обставин вчинення ним та ОСОБА_7 скоєного злочину;

- протокол огляду мобільного телефону від 28.01.2026, вилученого під час огляду місця події;

- протоколами допиту працівників патрульної поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 27.01.2026.

На переконання слідчого судді, оголошена ОСОБА_4 підозра у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, є обґрунтованою, в розпорядженні органу досудового розслідування є здобуті у визначеному законом порядку достатні відомості, які вказують на наявність ознак вказаного кримінального правопорушення.

Водночас, необхідно зазначити, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» обмежує міру, до якої слідчий суддя може оцінювати обставини, відомості про які надані сторонами. В межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідчий суддя не констатує та не має права констатувати винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, обґрунтовуючи клопотання, заступник начальника відділення поліції - начальник слідчого відділення відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 посилався на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Так, оцінюючи ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, що відповідно до приписів кримінального законодавства України є особливо тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

На переконання слідчого судді, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Отже, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі.

Відтак, оцінюючи можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя вважає такі дії цілком вірогідними в будь-який момент кримінального провадження.

Водночас слідчий суддя вважає переконливими доводи прокурора про наявність ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на теперішній час не встановлено усі обставини вчинення кримінального правопорушення.

Також досить вірогідним є заявлений ризик можливого незаконного впливу ОСОБА_4 на іншого підозрюваного ОСОБА_7 кримінального провадження, оскільки вони є жителями одного населеного пункту та до вчинення кримінального правопорушення спілкувалися між собою, мали спільні інтереси, тому з метою створення алібі або спотворення картини вчинення кримінального правопорушення, умовлянням, підкупом чи погрозами підозрюваний ОСОБА_4 може примушувати його змінити свідчення, виправдовуючи тим самим його дії.

Водночас необхідно зазначити, що ризик незаконного впливу залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.Тобто, ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від підозрюваного ОСОБА_4 , свідків та дослідження їх судом. За таких обставин, заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку про достатню вірогідність ризику впливу на іншого підозрюваного, свідків, оскільки, не будучи обмеженим у вільному доступі до інших осіб, підозрюваний може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Разом з тим, слідчий суддя вважає переконливими доводи прокурора про наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, який обґрунтовано тим, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив злочин маючи непогашену судимість, не має постійного місця роботи, джерела доходу, а тому за винагороду здатен до вчинення протиправних дій, вчинив кримінальне правопорушення з корисливих мотивів, в той час як в Україні тривають військові дії, пов`язані зі збройною агресією рф, що свідчить про низькі моральні цінності останнього та байдужість до вчиненого.

Відтак, наявні передумови щодо вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення.

Отже, з урахуванням обґрунтованої підозри та встановлених ризиків кримінального провадження, на цьому етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості відповідного кримінального провадження і забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Одночасно слідчий суддя бере до уваги обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні за ч. 3 ст. 307 КК України, відомості про особу підозрюваного, який не має міцних соціальних зв`язків, не працевлаштований, раніше судимий 07.10.2025 Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17000,00 гривень.

Слідчий суддя також бере до уваги вік та стан здоров`я підозрюваного, щодо якого в розпорядженні слідчого судді відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Отже, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, підозрюваний ОСОБА_4 є особою, до якої може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Водночас, при вирішенні питання щодо можливості застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, слідчий суддя зазначає таке.

Так, особисте зобов`язання не може бути застосоване до підозрюваного ОСОБА_4 з огляду на обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також наведених ризиків. Зазначений запобіжний захід є занадто м`яким і не здатний повною мірою забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.Також не може бути застосована до обвинуваченого особиста порука, оскільки відсутні будь-які відомості про осіб, які заслуговуючи на довіру, можуть надати письмове зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу. Водночас, не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків підозрюваним ОСОБА_4 і запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з огляду на наявність високого ступеню ризику вчиняти інші кримінальні правопорушення та переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

З огляду на зазначене, на переконання слідчого судді, застосування більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, до підозрюваного ОСОБА_4 є недостатнім для запобігання встановленим ризикам.

Отже, з огляду на викладене та доведеність прокурором наявності підстав вважати, що на час розгляду клопотання наявні ризики вчинення дій, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, та оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання про обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Водночас, будь-яких обставин, які би свідчили про те, що застосований захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного слідчим суддею не встановлено та не доведено підозрюваним.

Більш того, будь-яких обставин, які б унеможливлювали утримування підозрюваного ОСОБА_4 під вартою, слідчому судді не надано.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ст. 12 КК України особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя зазначає, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відтак, враховуючи у сукупності обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного та існуючі ризики, передбачені ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає за доцільне визначити розмір застави в межах трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 998400,00 (3328,00 грн х 300) гривень, який, на переконання слідчого судді, належним чином гарантуватиме та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків у випадку внесення застави.

Поряд з цим, слідчий суддя, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, вважає за необхідне, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки цей запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 та не зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193-194,196, 309 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , поданого в межах кримінального провадження № 0000027 від 27.01.2026, про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Кліщіївка Фастівського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком шістдесят днів, а саме до 14 год 20 хв. 27 березня 2026 року.

Визначити підозрюваному ОСОБА_4 заставу, що становить триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у сумі 998400 (дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч чотириста) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) за наступними реквізитами: отримувач коштів ТУ ДСА України в Київській області; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26268119; банк отримувача: ДКС України, м. Київ; номер рахунку: UA0018661; код банку отримувача (МФО) 820172.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Підозрюваний, звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Після отримання і перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення, під вартою в якому знаходиться підозрюваний, обвинувачений, негайно здійснює розпорядження про його звільнення з-під варти та повідомляє про це усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю. Перевірка документа, що підтверджує внесення застави, не може тривати більше одного робочого дня.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Відповідно до частини п`ятої статті 194 КПК України, покласти на підозрюваного, у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатись із м. Фастова Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- не спілкуватися із підозрюваним та свідками зазначеного кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, які необхідно здати до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин та не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші, покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Роз`яснити, що відповідно до частини десятої статті 182 КПК України, у разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Визначити строк дії ухвали в частині обрання запобіжного заходу - до 14 год 20 хв. 27 березня 2026 року.

У задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - відмовити.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали слідчого судді буде виготовлено та оголошено об 11 год 00 хв. 02 лютого 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_10