Номер провадження 1-кс/404/3917/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року м. Кропивницький

Фортечний районний суд міста Кропивницького у складі:

слідчої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, клопотання, внесене у кримінальному провадженні №0002636, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

І. Суть клопотання.

До Фортечного районного суду міста Кропивницького надійшло клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, капітана поліції ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0002636 від 05.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор посилалась на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. Прокурор зауважила під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, а саме, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення.

ІІ. Позиції сторін.

Прокурор в судовому засіданні просила задовольнити клопотання з підстав, зазначених в ньому. Зазначила, що ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду підтверджується тим, що підозрюваний не має постійного місця проживання в Кропивницькому. Заперечила щодо позиції сторони захисту щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема особистої поруки та домашнього арешту як за місцем дислокації військової частини, так і в АДРЕСА_1 . Зазначила, що в умовах ведення бойових дій особи, які бажають надати особисту поруку, не можуть відповідати навіть за своє життя, оскільки перебувають в бойових умовах та виконують бойові завдання; дислокація місця розташування військової частини може змінюватися постійно, що не забезпечить дієвість запобіжного заходу. Заперечила щодо врахування судом наданої стороною захисту заяви потерпілого щодо виду запобіжного заходу, оскільки потерпілий перебуває в реанімації, тому не зрозуміло, яким чином отримана дана заява та чи підписана вона саме потерпілим.

Слідчий у судовому засіданні зазначив, що потерпілий відмовився від надання показань слідчим органам, пославшись на стан здоров`я після операції, перенесеного наркозу, тому на разі слідчим органам не відома версія подій самого потерпілого. Підозрюваний відмовився давати показання, тому викладена у судовому засіданні версія подій має бути зафіксована у процесуальний спосіб та потребує перевірки. Надані пояснення підозрюваним мають розбіжності з показаннями свідків, зокрема, щодо того, хто викликав швидку.

Підозрюваний у судовому засіданні вину у інкримінованому правопорушенні визнав, зазначив, що наміру на вбивство не мав. Жалкує про вчинене, наразі надає можливу матеріальну допомогу потерпілому. Пояснив, що приїхавши у відпустку, зустрівся з дівчиною та її мамою. На вулиці до його дівчини почав образливо чіплятися хлопець, ОСОБА_8 , якого він знає з негативної сторони. Раніше його запрошували бути понятим при вилучені у ОСОБА_8 наркотичних речовин. Під час конфлікту підозрюваний відійшов в туалет, а коли повернувся, то побачив, що дівчина стоїть поруч з ОСОБА_8 . Підозрюваний сказав ОСОБА_8 відійти, однак, той засунув руки в карман. Оскільки, ОСОБА_8 є наркозалежний, він не знав, що міг витягнути з карманів потерпілий. За такої ситуації підозрюваний витягнув пістолет та вистрелив. Зрозумівши, що накоїв, сказав дівчині викликати швидку. Сам намагався заспокоїти ОСОБА_8 , оскільки в того була істерика, а це мало б негативні наслідки. Після приїзду поліції віддав пістолет, попередньо самостійно розрядивши його. Просив обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Щодо себе підозрюваний вказав, що розлучений, має на утриманні малолітню доньку 9 років, без місця реєстрації, проживає за місцем дислокації військової частини, а коли приїжджає в Кропивницький, то проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в житлі, належному матері та її чоловікові, є військовослужбовцем, заощаджень, хронічних хвороб не має.

Захисник у судовому засіданні зазначила, що її підзахисний вину визнає, щиро кається, надає допомогу потерпілому, відтак, ризики, на які посилається прокурор, відсутні. Її підзахисний не тікав з місця події, добровільно віддав пістолет. Свідком події є одна особа, це його дівчина, яка надала показання, показання не розходяться. Зазначила, що ОСОБА_9 є військовослужбовцем, користується авторитетом у колег, приймав участь в бойових діях, має поранення, контузії. Надала суду заяву від потерпілого, в якій останній зазначає, що претензій до підозрюваного не має, останній відшкодував лікування, матеріально його підтримує, тому просив не застосовувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Підозрюваний має на утриманні малолітню дитину, гарні відносини з її матір`ю, хоча вини і розлучені. Остання надала згоду на визначення місця перебування під домашнім арештом в квартирі, яка їй належить. Просила застосовувати більш м`який запобіжний захід, зокрема, особисту поруку, або ж домашній арешт за місцем дислокації військової частини чи в місці Кропивницькому. Просила долучити письмову згоду власника квартири з підтвердження права власності на житло та командування військової частини.

Окрім того, надала заяви поручителів на згоду надати особисту поруки та забезпечити прибуття підозрюваного за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду.

У судовому засіданні командир військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_10 надав пояснення, що ОСОБА_5 є одним з найдосвідченіших військовослужбовців його частини, його участь у бойових діях є прикладом для особового складу частини. Його слухаються молоді мобілізовані військовослужбовці, користується великим авторитетом та повагою. Підтримав подану заяву про згоду взяти на поруки.

У судовому засіданні начальник штабу - заступник командира військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_11 також підтримав свою заяву про згоду взяти на поруки ОСОБА_5 . Відмітив високі моральні якості підозрюваного, професіоналізм та мужність.

Заяву з письмовим зобов`язанням взяття на поруки надав головний сержант взводу роти охорони, роти охорони військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_12 . У судовому засіданні підтримав свою заяву, зазначив, що знає ОСОБА_5 близько 7-8 місяців, він є надійним другом, побратимом, характеризується виключно з позитивної сторони.

ІІІ. Обставини, встановлені слідчим суддею, їх оцінка, мотиви та висновки слідчого судді.

Слідча суддя, дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дійшла до такого висновку.

У відповідності до положень ст.131 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно положень ст. ст. 176, 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

За ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Слідчою суддею встановлено, що у провадженні СВ Кропивницького РУП Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 0002636, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

За твердженням органу досудового розслідування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Указу Президента України № 69 від 24.02.2022 року призваний на військову службу за мобілізацією та 01.06.2025 року призначений на посаду кулеметника 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України у військовому званні «солдат».

Так, будучи військовослужбовцем, ОСОБА_5 05.11.2025 близько 06 години 50 хвилин перебував на відкритій ділянці місцевості біля домоволодіння АДРЕСА_2 , де також знаходився потерпілий ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та між ними виникла сварка в ході якої, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_5 виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_13 . Після чого, ОСОБА_5 діючи умисно та цілеспрямовано, реалізовуючи умисел на позбавлення життя останнього, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_13 та бажаючи їх настання, дістав з під одягу предмет ззовні схожий на пістолет та тримаючи у долоні лівої руки, відвів затвор у крайнє заднє положення, привівши в бойову готовність, при цьому спрямувавши ствол зброї в бік ОСОБА_13 здійснив постріл та вважав, що виконав усі дії необхідні для доведення злочину до кінця та потерпілий внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помре. В подальшому на місце пригоди було викликано працівників швидкої медичної допомоги, які вчасно надали ОСОБА_13 першу медичну допомогу та доставили останнього до комунального некомерційного підприємства «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», де потерпілому було надано своєчасну необхідну медичну допомогу та згідно довідки від 05.11.2025 року виданої КНП «КОЛ КОР» встановлено діагноз у вигляді вогнепального поранення грудної клітини зліва, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, тому хоча ОСОБА_5 і вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

05.11.2025 року о 07 год. 00 хв. ОСОБА_5 затримано за підозрою у вчиненні злочину на підставі ст. 208 КПК України.

05.11.2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Дослідивши докази, надані в обґрунтування поданого клопотання, слідча суддя вважає їх достатніми для висновку, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 1 ст.115 КК України, у об`ємі як того вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу, виходячи з критеріїв "розумної підозри", тобто наявності фактів та іншої інформації, яка могла б переконати неупередженого спостерігача в тому, що ОСОБА_5 міг вчинити інкриміноване йому правопорушення.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема: протоколами огляду місця події від 05.11.2025; протоколами допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 від 05.11.2025; довідкою КНП «Кіровоградська обласна лікарня «Кіровоградської обласної ради» від 05.11.2025; іншими матеріалами кримінального провадження.

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і неможливо стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення обвинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_5 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Відтак, у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання особі одного із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

В обґрунтування доводів щодо застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу слідчий, за погодженням з прокурором, посилається на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України,- можливість переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, сторона обвинувачення обгрунтовує тяжкістю покарання, що загрожує йому у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Тяжкість покарання сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), 2005, § 58).

ОСОБА_5 має вік 29 років, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, є військовослужбовцем, приймає безпосередню участь в бойових діях, має поранення, пов`язані з захистом Батьківщини, позитивні характеристики за місцем служби, не має місця реєстрації, має місце проживання, відтак має міцні соціальні зв`язки.

Окрім того, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 після вчинення кримінального правопорушення, місце події не залишив, за неспростовних доводів перебував біля потерпілого. Після приїзду поліції самостійно розрядив і видав пістолет та набої до нього. У судовому засіданні надав показання з приводу обставин подій, жалкував про вчинене. Потерпілому надає матеріальну допомогу на лікування, що підтвердили у судовому засіданні товариші по службі.

За таких обставин, слідча суддя вважає ризик переховуватися від органу досудового розслідування мінімальним.

Доводи сторони обвинувачення, що версія подій, повідомлена підозрюваним у судовому засіданні, не могла бути перевірена, оскільки підозрюваний скористався ст. 63 Конституції України, слідча суддя не приймає як підставу наявності ризиків, оскільки таке право підозрюваного передбачено Конституцією України та не може бути використане проти нього.

Разом з тим, оцінюючи наявність ризику переховування від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя враховує показання підозрюваного, які не суперечать показанням свідків, протоколи допиту яких долучено до матеріалів клопотання.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Підозрюваному ОСОБА_5 відомі потерпілий та свідкі в кримінальному провадженні. Крім того, слідчий суддя враховує доводи слідчого, що у провадженні ще не допитано потерпілого ОСОБА_13 , показання якого мають значущість для доведення обставин, які підлягають доказуванню в цьому кримінальному провадженні.

Тобто, прокурором під час розгляду клопотання доведено наявність ризику, визначеного п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, слідчим суддею не приймаються доводи органу досудового розслідування, що заперечення підозрюваним ОСОБА_5 своєї вини у інкримінованому кримінальному правопорушенні вказує на реальність намірів підозрюваного уникнути відповідальності за свої протиправні дії, тому ризик впливу ОСОБА_5 на свідків та потерпілого є реальним.

В протоколі допиту підозрюваного від 05.11.2025 заначено, що в порядку статті 63 Конституції України від дачі показів на даний момент відмовляюся, покази надам пізніше.

Як уже зазначалося вище, таке право підозрюваного передбачено Конституцією України та не може бути використане проти нього. У судовому засіданні ОСОБА_5 вину визнав, розповів обставини події. З протоколів допиту працівників поліції ДПП УПП в Кіровоградській області вбачається, що під час спілкування ОСОБА_5 почав розповідати, що він дійсно здійснив один постріл з пістолету «Глок» в бік раніше відомого йому громадянина, чоловічої статі, який є наркозалежною особою, адже останній приставав до його дівчини.

Разом з тим, слідчою суддею не приймаються доводи адвоката щодо відсутності ризику впливу на потерпілого та свідків з огляду на визнання у судовому засіданні вини її підзахисним, оскільки обставини здійснення підозрюваним ОСОБА_5 конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а визнання вини буде враховуватися в ході судового розгляду кримінального провадження. Визнання вини при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу не спростовують висновків про наявність передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків.

Обгрунтовуючи наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий в клопотанні зазначає, що нездатність підозрюваного ОСОБА_5 вирішувати конфлікти мирним шляхом, являються існуванням передумов для вчинення підозрюваним нових насильницьких злочинів у разі обрання йому запобіжного заходу більш м`якого ніж тримання під вартою.

Разом з тим, як вбачається із службової характеристики заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2025 солдат ОСОБА_5 в складних умовах діяти вміє, може приймати обгрунтовані, правильні рішення, суворо стежить за дотриманням військової дисципліни, правил військової ввічливості, носіння військового одягу, поставлені завдання виконував з високою відповідальністю, точно і своєчасно, при цьому проявляв розумну ініціативу, організованість, наполегливість. Свою діяльність оцінює критично, на зауваження реагує правильно, недоліки усуває вчасно, в колективі користується авторитетом. Свої сили та старання спрямовує на зміцнення обороноздатності України, розбудову її Збройних Сил. До адміністративної відповідальності за вчинення корупційного або військового адміністративного правопорушення не притягувався.

Згідно наданих заяв осіб, які бажають взяти на поруки, ОСОБА_5 має нагороди та подяки за успішні проведенні операції на фронті, його практичні навички, тактичне мислення, впевненість у своїх діях неодноразово рятувало життя особового складу підрозділу.

В клопотанні про застосування запобіжного заходу, а також в повідомленні про підозру зазначено, що ОСОБА_5 раніше судимий, однак доказів на підтвердження вказаних обставин ні до матеріалів клопотання не долучено, також не надано їх і у судовому засіданні.

За таких обставин, слідча суддя вважає недоведеним ризик, визначений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою забезпечення дієвості відповідного кримінального провадження та запобігання реалізації вказаних ризиків.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід, в тому числі у вигляді тримання під вартою, є засобом для забезпечення процесуальної поведінки підозрюваного під час проведення досудового розслідування та судового провадження, а не мірою відповідальності за скоєне, а тому тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, в якому підозрюється особа, можливе притягнення до кримінальної відповідальності, не може бути домінуючим критерієм для обрання запобіжного заходу.

Така правова позиція висловлена в численних рішеннях Європейського суду з прав людини, ухвалених, в тому числі, проти України, згідно яких посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що обвинувачений переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини, є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Під час розгляду клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор на основі наданих доказів не довів наявність обставин, які у своїй сукупності свідчать про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання доведеним ризикам, зазначеним у клопотанні, буде недостатнім.

Прокурором не надано жодного документа які б, підтверджували твердження, що перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, підозрюваний буде порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

З огляду на це, враховуючи дані про особу підозрюваного, наявні міцні соціальні зв`язки за місцем свого проживання, позитивні характеристики за місцем служби, слідча суддя дійшла висновку, що вагомі підстави для застосування відносно підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою відсутні. Ризик переховування від органів досудового розслідування чи суду, хоча і доведений, але не досягає такого рівня інтенсивності, що свідчило б про необхідність обмеження свободи підозрюваного. Так само і реалізацію ризиків незаконного впливу на свідків та потерпілого, можна запобігти покладенням на підозрюваного певних обов`язків, яких він має дотримуватися, а не ізоляцією підозрюваного від суспільства.

Встановлені слідчим суддею обставини в їх сукупності не дають підстав для застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, слідча суддя зазначає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, прирівнюється до запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який також обмежує свободу особи та змушує підозрюваного відчувати на собі певний тягар заборон.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п.1 п.п.с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Слідча суддя наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Визначаючи місце проживання, за яким ОСОБА_5 заборонено залишати житло, слідча суддя враховує надану слідчому судді заяву ОСОБА_18 , яка дала згоду у разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для ОСОБА_5 за місцем розташування: АДРЕСА_3 .

Разом з тим, слідча суддя відмовляє стороні захисту у застосуванні запобіжного заходу у виді домашнього арешту за місцем дислокації військової частин з огляду на наступне.

Згідно наданої заяви військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2025 командир військової частини просить застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту та визначити місцем його відбування територію розташування (дислокації) військової частини, яка знаходиться в Харківській області. Як зазначено в заяві, перебування ОСОБА_5 у вказаній частині обумовлене службовою необхідністю та безпосередньо пов`язане з виконання ним службових обов`язків.

Однак, слідча суддя наголошує, що запобіжний захід застосовується до особи з метою дієвості кримінального провадження, для забезпечення успішного здійснення досудового провадження та судового розгляду кримінальних правопорушень.

Військова агресія російської федерації, за якої всі військові частини переведені в бойову готовність, приймають участь в бойових діях, постійно передислоковуються з метою збереження життя людей, виключає можливість застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту за місцем дислокації військової частини. Окрім того, місце дислокації є віддаленим від місця розташування органу досудового розслідування, що додатково може утруднити досягнення завдань кримінального провадження.

На виконання вимог ст. 194 КПК України слідчим суддею вивчалась можливість застосування стосовно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам.

Під час розгляду встановлено, що особисте зобов`язання не може бути застосоване до підозрюваного, так як даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а злочин у вчиненні якого підозрюється останній є особливо тяжким злочином. За вказаних обставин не може бути застосовано і запобіжний захід у вигляді застави. Окрім того, підозрюваний не надав доказів, що вона може бути внесена у розмірі в межах, визначених процесуальним законом, підозрюваним та не буде надмірним тягарем для останнього.

Стосовно заяв про взяття ОСОБА_5 на поруки, слідчий суддя зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 - 3 ст. 180 КПК особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Особиста порука, як і особисте зобов`язання, належить до тієї категорії запобіжних заходів, у ході яких використовується моральний (психічний) метод впливу на поведінку підозрюваного.

Тягар доказування обствин, що свідчать про те, що особи, які виявили бажання стати поручителями, заслуговують на довіру або особливу довіру, покладається на сторону, яка заявила клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді поруки. Не ставлячи під сумнів довіру, на яку заслуговують ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , як осіб, які готові взяти на поруки ОСОБА_5 , слідча суддя зазначає, що в судовому засіданні не встановлено обставин, які би давали слідчій судді право застосувати саме такий запобіжний захід та переконали би слідчу суддю, що останні в змозі забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Крім того, застосування запобіжного заходу у виді особистої поруки для запобігання вказаним ризикам буде недостатнім, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я, а виконання покладених на підозрюваного обов`язків буде залежати виключно від волі самого підозрюваного та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків.

Положеннями частин 1, 2 ст.194 КПК України передбачено обов`язок слідчого судді під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Окрім цього, застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на нього обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Враховуючи те, що слідчим суддею застосовується запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, необхідно негайно доставити ОСОБА_5 до місця проживання, звільнивши з-під варти.

Керуючись ст.ст.176-199, 369-372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування запобіжного заходу - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в межах строку досудового розслідування.

Початок строку дії ухвали про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту рахувати з моменту проголошення цієї ухвали, тобто з 07 листопада 2025 року.

Встановити строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу і покладання на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язків до 03 січня 2026 року включно.

У період дії запобіжного заходу покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- заборонити цілодобово залишати житло, за адресою: АДРЕСА_4 ;

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- утриматись від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному проваджені або будь-якою особою, визначеною слідчим, за винятком їх участі в процесуальних діях.

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- при слідуванні за викликом до правоохоронних органів або суду і поверненні під домашній арешт не відвідувати магазини, кіоски, громадські розважальні заклади;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю. Відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених на підозрюваного.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.202 КПК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_4 та звільнити з-під варти в залі судового засідання.

Надати можливість працівникам органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного ОСОБА_5 з`являтися в житло з вимогою надавати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ували про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_5 передати для виконання підрозділу поліції за його місцем проживання - АДРЕСА_4 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш суворий запобіжний захід.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному, прокурору та захиснику.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького ОСОБА_1