Справа № 309/3816/25
Провадження № 1-кп/309/283/25
У Х В А Л А

20 січня 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

адвоката: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000222 від 12.04.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Хустського районного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження № 0000222 від 12.04.2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Прокурор в судовому засіданні висловив думку про доцільність продовження строку домашнього арешту відносно обвинуваченого, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, застосованих до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечили проти продовження строку домашнього арешту. Однак висловили думку про встановлення даного запобіжного заходу у нічний час доби.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, суд вважає за доцільне продовжити строк домашнього арешту обвинуваченому.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, у тому числі переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо продовження дії запобіжного заходу, суд виходить із того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, і усвідомлюючи можливу міру покарання, може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, що є ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України.

Враховуючи те, що свідки і потерпілі у кримінальному провадженні ще не допитані судом, обвинувачений ознайомлений з їх свідченнями на досудовому слідстві, обізнаний про їх місцезнаходження, то суд вважає на даний час актуальним ризик незаконного впливу на свідків і потерпілих у кримінальному провадженні, що є ризиком передбаченим п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Суд вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, позбавляє обвинуваченого можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, перешкоджанню кримінальному провадженню.

Суду не надано доказів, які б давали можливість припустити, що ризики змінились або зменшились, і вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1,3 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу та недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При визначенні часових рамок домашнього арешту суд враховує, що обвинуваченим та його захисником не надано суду жодного доказу в обґрунтування і необхідності зміни часових рамок.

Посилання на факт не порушення обов`язків домашнього арешту обвинуваченим, та їх виконання, як на один із доводів клопотання сторони захисту, суд сприймає критично, так як сам по собі запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, стимулює обвинуваченого на виконання процесуальних обов`язків, бо у протилежному випадку, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, і обвинувачений це усвідомлюють.

Таким чином на даний час у суду немає підстав для зміни часових рамок домашнього арешту.

З метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд доходить висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, доцільно продовжити строк дії запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 177, 331, 369 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк перебування під домашнім арештом на 60 днів з 22 січня 2026 року по 22 березня 2026 року включно.

Заборонити ОСОБА_4 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово.

Зобов`язати ОСОБА_4 прибувати до Хустського районного суду Закарпатської області за першим викликом та у призначений час; не відлучатися за межі с. Велятино Хустського району Закарпатської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на відповідний структурний підрозділ Національної поліції України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_1