Провадження № 1-кп/947/1452/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт та додані до нього матеріали у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001063 від 26.09.2025 року у відношенні: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001063 від 26.09.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. В обґрунтування клопотання прокурор послався на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, його організований характер, суспільну небезпечність діяння, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 , діючи в інтересах обвинуваченого, заперечував проти задоволення клопотання прокурора та заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час за місцем проживання обвинуваченого з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Захисник послався на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, має сталi соціальні зв`язки, не порушував порядку тримання під вартою, не вчиняв дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню, не намагався впливати на свідків або ухилятися від суду. Окремо захисник наголосив, що прокурором не наведено жодних нових фактичних обставин, які б підтверджували посилення чи актуалізацію ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а наведені мотиви зводяться переважно до посилань на тяжкість кримінального правопорушення та його кваліфікацію.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника, підтвердив наявність постійного місця проживання, запевнив у готовності неухильно виконувати всі покладені судом процесуальні обов`язки, з`являтися до суду за кожною вимогою, не спілкуватися зі свідками та іншими учасниками кримінального провадження, а також здати паспорт для виїзду за кордон.

Оцінивши доводи сторін, матеріали кримінального провадження та додані до клопотань документи, суд виходить із такого.

Відповідно до ст. 29 Конституції України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність, і ніхто не може бути позбавлений свободи інакше як на підставах та в порядку, встановлених законом. Положеннями ст. 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є, зокрема, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

За змістом ст. 177 КПК України запобіжний захід застосовується за наявності обґрунтованої підозри (обвинувачення) у вчиненні кримінального правопорушення та одного або кількох ризиків, передбачених ч. 1 цієї статті, при цьому саме на стороні обвинувачення лежить обов`язок доведення наявності таких ризиків, їх реальності та актуальності, а також неможливості їх нейтралізації шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування чи зміну запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити в сукупності: тяжкість інкримінованого правопорушення, вік та стан здоров`я обвинуваченого, його сімейний та майновий стан, рід занять, місце проживання, наявність або відсутність судимостей, поведінку під час попереднього застосування запобіжних заходів, а також наявність міцних соціальних зв`язків та інші дані про особу.

Частина 1 ст. 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України. Тобто тримання під вартою не може розглядатися як «запобіжний захід за замовчуванням» для осіб, обвинувачених у вчиненні тяжких чи особливо тяжких злочинів; воно має бути виправдане конкретними та переконливими обставинами, які свідчать про реальність ризиків та недостатність інших, м`якших заходів.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці, наголошує, що самі лише посилання на тяжкість обвинувачення та суворість можливого покарання не можуть впродовж тривалого часу слугувати єдиним та достатнім обґрунтуванням тримання особи під вартою. Національні суди зобов`язані наводити «відповідні і достатні» підстави для позбавлення особи свободи, перевіряти наявність реальних ризиків і з плином часу наводити нові аргументи, а не обмежуватися формальним повторенням тих самих мотивів.

Відповідно до ст. 315 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд, серед іншого, вирішує питання про продовження, зміну або скасування запобіжного заходу. Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України суд під час судового розгляду за власною ініціативою чи за клопотанням сторони зобов`язаний перевіряти доцільність подальшого тримання обвинуваченого під вартою та може скасувати, змінити або продовжити дію такого запобіжного заходу. Тобто кожного разу при вирішенні питання про продовження тримання під вартою суд повинен заново оцінювати наявність і реальність ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, а не автоматично продовжувати строк тримання під вартою з огляду лише на незавершеність судового провадження.

Оцінюючи доводи прокурора щодо наявності ризиків, суд приходить до висновку, що в поданому клопотанні вони мають переважно загальний характер і зводяться до посилань на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, спосіб його вчинення та суспільну небезпечність діяння. Прокурором не наведено конкретних фактичних даних, які б свідчили про те, що обвинувачений намагався або має реальний намір переховуватися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального провадження, знищувати, підробляти чи спотворювати докази, або готувати вчинення нового кримінального правопорушення.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що під час досудового розслідування або попередніх строків тримання під вартою обвинувачений порушував вимоги закону, ухилявся від проведення процесуальних дій, відмовлявся від участі у них або зривав судові засідання. Судом не встановлено фактів протиправного впливу ОСОБА_4 на свідків чи потерпілих, ані на стадії досудового розслідування, ані після направлення обвинувального акта до суду.

Разом з тим, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого: ОСОБА_4 має фактичне місце проживання, сталi соціальні зв`язки, офіційно проживає за зазначеною адресою, даних про його систематичне перебування за кордоном, зміну місця проживання з метою ухилення від органів слідства чи суду не встановлено. Натомість наявність постійного місця проживання та соціальних зв`язків об`єктивно зменшує ризик переховування від суду.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків, суд враховує, що на момент розгляду клопотань обвинувальний акт вже переданий до суду, коло свідків сторони обвинувачення визначене, інформація про них міститься в матеріалах провадження, а основна доказова база сформована. У таких умовах ризик впливу на свідків може бути істотно мінімізований шляхом покладення на обвинуваченого обов`язку не спілкуватися зі свідками по справі, що прямо передбачено ч. 5 ст. 194 КПК України.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що прокурором не доведено наявності таких реальних та актуальних ризиків, які б вимагали виключно застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не могли б бути нейтралізовані шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Разом з тим, суд визнає, що враховуючи характер і тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та його безперешкодної участі у судовому розгляді, застосування до нього певного запобіжного заходу є необхідним. Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або в певний період доби. Застосування домашнього арешту з обмеженням пересування в нічний час, у поєднанні з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України (не відлучатися з населеного пункту без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; прибувати за першою вимогою до суду; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України), на думку суду, є достатнім і пропорційним заходом для досягнення мети, визначеної ст. 177 КПК України.

Такий підхід відповідає принципу необхідності та пропорційності втручання в право на свободу, узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 29 Конституції України, а також із позицією ЄСПЛ, відповідно до якої при наявності альтернативних заходів, здатних забезпечити належну процесуальну поведінку особи, застосування тримання під вартою не є виправданим.

За цих обставин суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, натомість клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт підлягає задоволенню, із визначенням строку дії домашнього арешту та покладенням на обвинуваченого відповідних обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Крім того, оцінюючи матеріали провадження та доводи учасників процесу, суд встановлює, що обвинувачений ОСОБА_4 за своїми соціальними та мовними характеристиками є особою, яка володіє молдавською (румунською) мовою, а знання державної мови у повному обсязі не підтверджене. Відповідно до ст. 29 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 20 КПК України, кожному гарантується право користуватися рідною мовою або мовою, якою він володіє, а у разі необхідності право на перекладача.

Згідно з ч.3 ст.20 КПК України, у випадках, коли особа не володіє мовою кримінального провадження, орган досудового розслідування, прокурор або суд зобов`язані забезпечити їй можливість користуватися послугами перекладача для реалізації свого права на захист, включаючи ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 290 КПК України, сторона обвинувачення зобов`язана надати обвинуваченому доступ до матеріалів кримінального провадження у спосіб, який забезпечує реальне, повне і всебічне ознайомлення з ними.

Європейський суд з прав людини у рішеннях у справах наголошує, що право на переклад документів і правову інформацію у зрозумілій особі формі є складовою права на справедливий суд та ефективний захист. Переклад має бути не формальним, а таким, що дає обвинуваченому реальне розуміння змісту обвинувачення та матеріалів справи.

У цьому кримінальному провадженні наявні підстави вважати, що самостійне ознайомлення ОСОБА_4 з матеріалами справи без перекладача або без перекладу матеріалів молдавською (румунською) мовою є об`єктивно ускладненим і може призвести до порушення його права на захист.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що з метою забезпечення дотримання конституційних прав обвинуваченого, гарантій ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та виконання вимог ст.ст. 20, 42, 290 КПК України, сторона обвинувачення повинна забезпечити обвинуваченому реальну можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження у присутності перекладача або шляхом надання перекладу відповідних матеріалів молдавською мовою.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 131, 176178, 181, 183, 194, 315, 331, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Клопотання захисника ОСОБА_5 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 09.02.2026 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

-Знаходитись з 22:00 год., по 06:00 год., наступної доби за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги або/та необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисник спорудах (бомбосховищах);

-Не відлучатися з населеного пункту за постійним місцем проживання без дозволу суду;

-Повідомляти суд про зміну свого місця проживання, прибувати до суду за кожною вимогою, утримуватись від спілкування зі свідками по справі;

-Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Копію ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у відношенні обвинуваченого невідкладно направити до відповідного органу Національної поліції України, для виконання.

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Негайно звільнити з-під варти в залі суду обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити строк дії ухвали суду щодо запобіжного заходу до 09.02.2026 року включно.

Копію ухвали суду невідкладно скерувати на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України, для відому.

Зобов`язати сторону обвинувачення забезпечити обвинуваченому ОСОБА_4 ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у присутності перекладача або шляхом надання перекладу відповідних матеріалів, відповідно до вимог ст.ст. 20, 42, 290 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ст.392 КПК України.

Суддя Київського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1