Провадження № 1-кп/638/2152/25
УХВАЛА

Іменем України

19 листопада 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000172 від 25.09.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Долженково Обоянського р-ну Курської області РФ, українця, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 отримав в оренду земельну ділянку з кадастровим номером :14:006:0028, площею 0,0050 га за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору оренди землі від 24.03.2004 №6336/04, на якій у подальшому збудував нежитлову будівлю у вигляді павільйону для продажу квітів.

Після цього, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Так, ОСОБА_4 , всупереч вимогам ч. 1 ст. 81, ч. 2 ст. 95, ч. 1 ст. 96, ч. 1 ст. 116, ст. 125, ст. 126, ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 26, п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затв. постановою КМУ від 13.04.2011 №466, приблизно у червні 2015 року, більш точного часу встановити не представилось можливим, перебуваючи за адресою: м. Харків, просп. Людвіга Свободи, 34, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи умисел на здійснення нового будівництва капітальних будівель необхідних для розширення своєї господарської діяльності та збільшення площі вказаної будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці, за відсутності правостановчих документів на право користування земельною ділянкою та за відсутності дозвільних документів у сфері містобудування, які б давали право на виконання будівельних робіт на відповідній земельній ділянці, шляхом залучення невстановлених громадян, що мають навички у сфері будівельної діяльності, проте які не були обізнані про злочинні наміри ОСОБА_5 , на самовільно зайнятій земельній ділянці, площею 0,0093 га., що належить територіальній громаді міста Харкова з координатами 50,05052*Пн, 36,20766* Сх, здійснив самовільне будівництво будівельного об?єкту (прибудови), площею 0,0019 га, що відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи є нерухомим майном для здійснення господарської діяльності, яка примикає до вказаної нежитлової будівлі, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :14:006:0028.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 197-1 КК України, а саме самовільне будівництво будівель на самовільно зайнятій земельній ділянці, зазначеній у частині першій цієї статті.

У судовому засіданні обвинувачений надав клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 197-1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, та закриття провадження по справі. Свою правову позицію обґрунтував тим, що з дня вчинення кримінального правопорушення минуло більше 3 років.

У судовому засіданні обвинувачений клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор не заперечував щодо задоволення заявленого клопотання.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження по суті заявленого клопотання та вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до такого висновку.

Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Приписи ч. 1 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК і положення ст. 49 КК є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання (постанови Верховного Суду від 30 червня 2021 року, справа 362/2406/17, провадження № 51-6287км20; від 02 лютого 2021 року, справа № 175/2118/13-к, провадження № 51-3872км20).

Суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна зі сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням, зокрема і в підготовчому судовому засіданні. За наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК та відсутності обставин, визначених, зокрема у частинах 2-5 цієї статті, суд зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності і закрити кримінальне провадження щодо неї.

А отже, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям провадження у справі як під час підготовчого судового засідання, так і під час розгляду справи по суті в загальному порядку, керуючись статтями 12, 49 КК.

Згідно ст. 44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках передбачених КК України. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України, здійснюється виключно судом.

Відповідно до ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до матеріалів справи, діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , було заподіяне останнім у червні 2015 року.

Згідно з положеннями ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 , відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Виходячи з фактичних обставин, так як вони викладені в обвинувальному акті, кримінальне правопорушення мало місце в червні 2015 року, перебіг строку давності не зупинявся та не переривався, відтак на час судового розгляду сплинув, передбачений ст. 49 КК України, строк притягнення особи до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим суд, за наявності згоди ОСОБА_4 на закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, приходить до висновку про необхідність звільнення останнього від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням давності є обов`язком суду.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові у справі №760/18016/15-к від 09 квітня 2019 року, зазначила, що, виходячи з положень п.1) ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Речові докази по справі відсутні.

Щодо стягнення процесуальних витрат на проведення судової експертизи, суд зазначає наступне.

Відповідно до позиції, викладеної у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17 якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Враховуючи викладене, процесуальні витрати на проведення судових експертиз слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 283-288, 369-371, 376 КПК України, ст.ст. 12, 49 КК України, суд,-

ухвалив:

Клопотання - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000172 від 25.09.2024, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000172 від 25.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, - закрити, у зв`язку із закінченням строків давності.

Процесуальні витрати на проведення судової експертизи віднести на рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1