Провадження по справі № 1-кс/522/785/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчої ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчої слідчого відділення ВнП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000315 від 20.05.2025, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання слідчої слідчого відділення ВнП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно:

- квартиру АДРЕСА_1 .

Вимоги клопотання слідчої.

У провадженні слідчого відділення ВнП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000315 від 20.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20.05.2025 до чергової частини відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_4 щодо вжиття заходів правового характеру до невстановлених осіб, які 20.05.2025 намагалися шахрайським шляхом заволоділи правом власності на квартиру АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та дані невстановлені особи виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі.

В ході проведення досудового розслідування допитано нотаріуса ОСОБА_4 , яка пояснила, що працює приватним нотаріусом, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 6215, здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_2 , та 20.05.2025 до її офісу завітали невідомі жінки, які надали документи що посвідчують їх особистість та пояснили, що одна з жінок на ім`я ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є власницею квартири АДРЕСА_1 , яку хоче продати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та їм необхідна допомога ОСОБА_4 , як нотаріуса, щоб офіційно оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна. Після чого, дані особи надали копії паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру № , копії паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , копію довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру № 1, копію платника податків на ім`я ОСОБА_6 , оригінали документів оцінки вартості квартири АДРЕСА_1 , оригінал свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 , 21.06.2004 року, оригінал витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4278444 від 28.07.2004 року, оригінал довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №В7-109350-ф/о на ім`я ОСОБА_5 , оригінали платіжних квитанції за надання нотаріальних послуг та податків на придбання нерухомого майна, де платником виступає ОСОБА_6 , а також всі інші документи, які стали підставою для нотаріального посвідчення та укладення договору купівлі-продажу на нерухоме майно.

Під час перевірки всієї інформації приватному нотаріусу ОСОБА_4 , стало відомо що власниця квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що унеможливлювало прибуття останньої на укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна 20.05.2025 року.

В результаті 20.05.2025 правочин не відбувся, дані жінки покинули кабінет нотаріуса, пообіцявши прийти на наступний день.

Згідно Єдиного реєстру нотаріусів приватний нотаріус ОСОБА_4 , свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю №6215, здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_2 .

Встановлено, що у володінні приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 6215, здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться копії паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , копії довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру № , копії паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , копію довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру № 1, копії платника податків на ім`я ОСОБА_6 , оригінали документів оцінки вартості квартири АДРЕСА_1 , оригінал свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 , 21.06.2004 року, оригінал витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4278444 від 28.07.2004 року, оригінал довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №В7-109350-ф/о на ім`я ОСОБА_5 , оригінали платіжних квитанції за надання нотаріальних послуг та податків на придбання нерухомого майна, де платником виступає ОСОБА_6 , а також всі інші документи, які стали підставою для нотаріального посвідчення та укладення договору купівлі-продажу на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_1 . Дані документи надали жінки 20.05.2025 з метою оформлення договору купівлі продажу.

06.11.2025 на підставі ухвали слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_4 по справі №522/23672/25, провадження №1-кс/522/6029/25, здійснено тимчасовий доступ до речей і документів за адресою: АДРЕСА_3 , тобто отримано зазначені докумнти, які надані 20.05.2025 жінками з метою укладання договору купівлі продажу.

Згідно інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено, що спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає.

У вказаному кримінальному провадженні квартиру АДРЕСА_1 визнана речовим доказом.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У зв`язку з цим, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0000315 від 20.05.2025 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України.

Позиція учасників кримінального провадження.

У судовому засіданні слідча ОСОБА_3 підтримала клопотання в повному обсязі та просила задовольнити його з наведених підстав.

Як вбачається з матеріалів клопотання слідча ОСОБА_3 просить суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Під час судового розгляду вказаного клопотання, ознайомленням з його змістом, слідчим суддею було встановлено, що у зазначеної квартири відсутній власник, згідно інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено, що спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання прокурора про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви слідчого судді.

Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних дійшов висновку, що надані слідчим матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, з наступних підстав.

В провадженні слідчого відділення ВнП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000315 від 20.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України.

Накладення арешту на вказане майно є необхідним з метою забезпечення його збереження та запобігання можливості відчуження квартири, у тому числі шляхом шахрайських дій або незаконного переоформлення права власності на інших осіб, що може перешкодити досягненню завдань кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження майна у якості речового доказу та запобігання його приховуванню або відчуженню.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одночасно при розгляді зазначеного клопотання у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів клопотання, досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України, а саме шахрайства. Квартира, на яку слідчий просить накласти арешт визнана речовим доказом, є предметом та об`єктом вказаного кримінального правопорушення, а також майном, щодо якого існує реальна загроза незаконного відчуження чи переоформлення права власності на третіх осіб.

Слідчий суддя враховує, що невжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на вказане майно може призвести до його відчуження, що унеможливить виконання процесуальних рішень та перешкоджатиме досягненню завдань кримінального провадження.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі наведеного вище, слідчий суддя дійшов висновку про наявність необхідних і достатніх підстав для задоволення клопотання прокурора шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

Керуючись ст. ст. 167-17, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчої слідчого відділення ВнП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно - задовольнити частково.

Накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів у вигляді позбавлення права розпорядження та відчуження на вказане в клопотанні майно, а саме:

-квартиру АДРЕСА_1 .

Виконання ухвали покласти на слідчу слідчого відділення ВнП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , або інших слідчих з групи слідчих у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_7

05.02.2026