н/п 1-кс/953/7647/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання слідчого відділу розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУ НП в Харківський області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , за матеріалами кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000673 від 06.10.2022, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Комсомольський, м. Свердловськ, Луганської області, громадянина України, документованого паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 22.11.2012 Дергачівським РВ ГУ ДМС України в Харківській області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , командира взводу вогневої підтримки НОМЕР_2 окремого стрілецького полку НОМЕР_3 армійського корпусу НОМЕР_4 загальновійськової армії Південного військового округу збройних сил Російської Федерації, місце знаходження якого на даний час не встановлено, відносно якого 11.10.2023 до Індустріального районного суду м. Харкова скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001429 за ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання слідчого відділу розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУ НП в Харківський області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , за матеріалами кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000673 від 06.10.2022, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, стосовно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених . 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

В обґрунтування клопотання вказує, що з лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої спеціальної військової операції, що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення ЗС РФ, інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

Відповідно до статті 2, спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Згідно зі статтею 42 IV Гаазької конвенції від 18.10.1907 про закони і звичаї війни на суходолі та додатку до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі (далі IV Гаазької Конвенції), території визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника. Окупація поширюється лише на ту територію, де така влада встановлена і здатна виконувати свої функції.

Відповідно до положень статті 46 IV Гаазької конвенції приватна власність повинна поважатися; приватна власність не підлягає конфіскації.

Згідно вимог статті 53 IV Гаазької конвенції окупаційна армія може заволодіти лише грошима, фондами та цінними паперами, які виключно є власністю держави, складами зброї, транспортними засобами, виробничими запасами та, загалом, всією рухомою власністю держави, що може бути використана для військових дій.

Статтею 4 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 (далі Конвенція), особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до статті 33 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, пограбування забороняються.

Окрім того, згідно статті 8(2)(а)(іv) Римського статуту, який ратифікований Верховною Радою України 21.08.2024 Законом № 3909-IX, широкомасштабне знищення і привласнення майна, що не викликане військовою необхідністю і вчинене незаконно та безглуздо є воєнним злочином.

Військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обіймаючи посаду командира взводу вогневої підтримки НОМЕР_2 окремого стрілецького полку НОМЕР_3 армійського корпусу НОМЕР_4 загальновійськової армії Південного військового округу збройних сил Російської Федерації, брав участь у вторгненні на територію України у складі російських окупаційних військ.

Одразу після оголошення 24.02.2022 президентом РФ про початок «спеціальної воєнної операції», російські війська, у т. ч. військовослужбовці НОМЕР_2 окремого стрілецького полку 2 армійського корпусу НОМЕР_4 загальновійськової армії ІНФОРМАЦІЯ_2 , серед яких перебував військовослужбовець ОСОБА_6 , у невстановленому місці перетнули російсько-український кордон та пішли у наступ на території Харківської області.

Одночасно з веденням бойових дій на території Харківської області, військовослужбовці ЗС РФ з метою забезпечення можливості безперешкодного пересування територією Харківської області здійснювали блокування та тимчасове захоплення населених пунктів, облаштування на автомобільних шляхах області блокпостів для здійснення заходів щодо контролю доступу осіб на обумовлену ділянку території.

Наприкінці лютого 2022 року ЗС РФ та інші незаконні формування Російської федерації незаконно окупували територію Куп`янського району Харківської області, зокрема с. Новомиколаївка Шевченківської територіальної громади Куп`янського району Харківської області. Маючи повний контроль над вказаним населеним пунктом, військовослужбовці ЗС РФ переконалися, що на території населеного пункту проживає цивільне населення, яке не бере участі у збройному конфлікту та не може чинити будь-якого супротиву волі окупантів.

Таким чином, з кінця лютого 2022 року по 07.09.2022 с. Новомиколаївка Шевченківської територіальної громади Куп`янського району Харківської області разом із місцевим цивільним населенням, яке не брало участі у збройному конфлікті, перебувало у тимчасовій окупації військовослужбовців ЗС РФ.

У свою чергу, громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в період збройного конфлікту, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвий досвід, а також те, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а її територія в межах існуючого кордону цілісною і недоторканою, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлені час та дату, але не пізніше лютого 2022 року, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перейшов на бік ворога шляхом добровільного вступу на службу до НОМЕР_2 окремого стрілецького полку НОМЕР_3 армійського корпусу НОМЕР_4 загальновійськової армії Південного військового округу Збройних Сил Російської Федерації з метою нанесення шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України після чого надавав безпосередню допомогу державі-агресору (РФ) та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, одночасно розуміючи те, що ЗС РФ своїми діями здійснюють широкомасштабні бойові дії на всій території України, розумів, що його призов та подальша служба в ЗС РФ передбачатиме участь в таких бойових діях.

Так, починаючи з лютого 2022 року, ОСОБА_6 з метою силового супроводження зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, для придушення будь-яких проявів незгоди з політикою окупаційної влади та усунення перешкод у реалізації заздалегідь запланованих намірів на тимчасово окупованій території Харківської області, у тому числі с. Новомиколаївка Шевченківської територіальної громади Куп`янського району Харківської області, у порушення ст. ст. 17 та 65 Конституції України, будучи військовослужбовцем НОМЕР_2 окремого стрілецького полку НОМЕР_3 армійського корпусу НОМЕР_4 загальновійськової армії Південного військового округу збройних сил Російської Федерації з лютого 2022 року до моменту деокупації вказаного населеного пункту, у порушення ст. ст. 17 та 65 Конституції України, усвідомлюючи, що діє в умовах збройного конфлікту здійснював несення служби у камуфльованій формі зразка ЗС РФ із закріпленими розпізнавальними знаками, які вказують на приналежність до ЗС РФ, що можуть бути впізнані на відстані, відкрито носив при собі вогнепальну зброю та брав активну участь у військовій агресії проти України, сприяючи реалізації збройної агресії Російської Федерації проти України.

Крім того, військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою із невстановленими під час досудового розслідування іншими військовослужбовцями збройних сил РФ, маючи умисел на порушення законів та звичаїв ведення війни, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України у формі заволодіння майном юридичних осіб, незаконно, без складання будь-яких процесуальних документів, проводив незаконні обшуки, після чого незаконно заволодівав транспортними засобами юридичних осіб з метою особистого збагачення без нагальної воєнної необхідності.

Так, у червні 2022 року у військовослужбовця збройних сил РФ ОСОБА_6 та інших невстановлених під час досудового розслідування військовослужбовців ЗС РФ, у період тимчасової окупації с. Новомиколаївка Шевченківської територіальної громади Куп`янського району Харківської області винник злочинний умисел, спрямований на порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, шляхом проведення незаконних обшуків домоволодінь, підприємств, установ з метою виявлення матеріальних цінностей.

Так, з метою реалізації зазначеного умислу, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб, разом з сімома іншими невстановленими в ході досудового розслідування військовослужбовцями ЗС РФ, 12.06.2022 у денний час (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), будучи одягненими у військову форму ЗС РФ, маючи при собі вогнепальну зброю, прибули на транспортному засобі марки «Урал», без розпізнавальних знаків, зеленого кольору до будинку АДРЕСА_2 , в якому разом з родиною мешкав ОСОБА_7 , та незаконно проникли на його територію.

ОСОБА_6 пересвідчився в особі ОСОБА_7 , та, усвідомлюючи, що перед ним цивільна особа в розумінні ст. 50 ДП І, на яку поширюються норми міжнародного гуманітарного права та яка не має можливості чинити опір, разом з невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ, будучи озброєними автоматичною вогнепальною зброєю, без складання будь-яких процесуальних документів почали проводити обшук на території домоволодіння останнього.

В ході проведення обшуку військові ЗС РФ виявили на території подвір`я автомобіль марки «Chevrolet Niva», сірого кольору, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 , власником якого є СТОВ «Колос» та автомобіль марки «Chevrolet Niva», зеленого кольору, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_8 , власником якого є ТОВ «СК-Агро», які перебували в дворі вказаного домоволодіння.

У подальшому ОСОБА_6 , відкрито демонструючи наявну у нього вогнепальну зброю та погрожуючи її застосуванням, висловив вимогу ОСОБА_7 про необхідність передачі йому ключів від згаданих транспортних засобів.

Сприймаючи погрози ОСОБА_6 як реальні, розуміючи, що ним або іншими невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ може бути застосована вогнепальна зброя, що напряму ставить під загрозу його життя та здоров`я, ОСОБА_7 не чинив опору та віддав ключі керування двома автомобілями.

Привласнивши ключі від указаних транспортних засобів, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, надав вказівку одному з військовослужбовців ЗС РФ сісти за кермо одного транспортного засобу, а сам з іншим військовослужбовцем ЗС РФ сіли в другий транспортний засіб, після чого, завівши двигуни, покинули територію підприємства, тим самим незаконно заволодівши належним СТОВ «Колос» легковим автомобілем марки «Chevrolet Niva», державний номерний знак НОМЕР_5 , та легковим автомобілем марки «Chevrolet Niva», державний номерний знак НОМЕР_7 , належним ТОВ «СК-Агро», довівши свій спільний, злочинний корисливий умисел до кінця.

Після незаконного заволодіння транспортними засобами ОСОБА_6 разом з невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ покинули територію домоволодіння, розуміючи, що автомобілі марки «Chevrolet Niva» не є абсолютно необхідними для ведення війни, розпорядилися ними на власний розсуд, використовуючи їх для потреб, не пов`язаних з нагальною воєнною необхідністю, здійснене незаконно та безцільно.

Своїми протиправними діями ОСОБА_6 разом з іншими, невстановленими під час досудового розслідування військовослужбовцями ЗС РФ спричинили СТОВ «Колос» матеріальну шкоду на суму 277 340,00 грн. та ТОВ «СК-Агро» на суму 258 320,00 грн.

Отже, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливим мотивом, за попередньою змовою з невстановленими під час досудового розслідування військовослужбовцями ЗС РФ, усвідомлюючи фактичні обставини, що свідчать про наявність міжнародного збройного конфлікту, діючи в його умовах та користуючись ними, усвідомлюючи захищений статус майна, маючи намір захопити власність юридичної особи резидента сторони збройного конфлікту - України, для подальшого його особистого використання, без воєнної необхідності, вчинив інше порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме привласнення (захоплення) приватного майна СТОВ «Колос» та ТОВ «СК-Агро», чим порушив вимоги ст. 33 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та ст. ст. 46, 53 Положення про закони і звичаї війни на суходолі, що є додатком до IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907.

Крім того, у період з 13.06.2022 по 30.06.2022 приблизно об 11:00 год (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, разом з невстановленим в ході досудового розслідування військовослужбовцем ЗС РФ, прибули на транспортному засобі марки «Нива» з розпізнавальним знаком «Z» червоного кольору до будинку АДРЕСА_2 , в якому разом з родиною мешкав ОСОБА_8 , та незаконно проникли на його територію.

ОСОБА_6 пересвідчився в особі ОСОБА_8 , та, усвідомлюючи, що перед ним цивільна особа в розумінні ст. 50 ДП І, на яку поширюються норми міжнародного гуманітарного права та яка не має можливості чинити опір, разом з іншим невстановленим військовослужбовцем ЗС РФ, будучи озброєними вогнепальною зброєю, повідомив, що примусово вилучає легковий автомобіль марки «Hyundai Tucson», білого кольору, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_9 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_10 , який перебував в дворі вказаного домоволодіння та на праві власності належав ТОВ «Укрзернопром-Шевченкове».

Сприймаючи погрози ОСОБА_6 як реальні, розуміючи, що ним або іншим невстановленим військовослужбовцем ЗС РФ може бути застосована вогнепальна зброя, що напряму ставить під загрозу його життя та здоров`я, ОСОБА_8 не чинив опору та віддав ключі керування автомобілем.

Привласнивши ключі від згаданого транспортного засобу, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, за попередньою змовою з невстановленим в ході досудового розслідування військовослужбовцем ЗС РФ, сів за кермо транспортного засобу, привів двигун у робочий стан та виїхав з території домоволодіння, тим самим незаконно заволодівши належним ТОВ «Укрзернопром-Шевченкове» легковим автомобілем марки «Hyundai Tucson», довівши таким чином свій спільний, злочинний корисливий умисел до кінця.

У подальшому ОСОБА_6 разом з невстановленим військовослужбовцем ЗС РФ розуміючи, що автомобіль не є абсолютно необхідними для ведення війни, розпорядилися ним на власний розсуд, використовуючи його для потреб, не пов`язаних з нагальною воєнною необхідністю, здійснене незаконно та безцільно.

Своїми протиправними діями ОСОБА_6 разом з іншим невстановленим під час досудового розслідування військовослужбовцем ЗС РФ спричинили ТОВ «Укрзернопром-Шевченкове» матеріальну шкоду на суму 313 610,00 грн.

Отже, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливим мотивом, за попередньою змовою із невстановленим під час досудового розслідування військовослужбовцем ЗС РФ, усвідомлюючи фактичні обставини, що свідчать про наявність міжнародного збройного конфлікту, діючи в його умовах та користуючись ними, усвідомлюючи захищений статус майна, маючи намір захопити власність юридичної особи резидента сторони збройного конфлікту України, для подальшого його особистого використання, без воєнної необхідності, вчинив порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме привласнення (захоплення) приватного майна ТОВ «Укрзернопром-Шевченкове», чим порушив вимоги ст. 33 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та ст. ст. 46, 53 Положення про закони і звичаї війни на суходолі, що є додатком до IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907.

Крім того, 21.06.2022, приблизно о 10:00, ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, разом з невстановленим в ході досудового розслідування військовослужбовцем ЗС РФ, приїхали на невстановленому в ході досудового розслідування транспортному засобі до ТОВ «Укрзернопром-Шевченкове», розташованого за адресою: вул. Першотравнева, 19/20 с. Новомиколаївка Шевченківської територіальної громади Куп`янського району Харківської області та незаконно проникли на його територію.

Перебуваючи на території підприємства, ОСОБА_6 побачив двох його працівників - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та, пересвідчившись в їх особі, усвідомлюючи, що перед ним цивільні особи в розумінні ст. 50 ДП І, на яких поширюються норми міжнародного гуманітарного права та які не мають можливості чинити опір, будучи озброєними вогнепальною зброєю, повідомив про необхідність передачі легкового автомобілю марки «Renault Trafic», білого кольору, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_11 , ідентифікаційний номер (VIN) - НОМЕР_12 , який там знаходився.

Втім ОСОБА_9 , повідомив, що він не знає де зараз знаходиться вказаний автомобіль. З метою здійснення значного психологічного тиску, залякування та демонстрації сили, відкрито демонструючи при цьому наявну у нього вогнепальну зброю, ОСОБА_6 висловив ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вимогу про відчинення ними гаражів товариства з метою відшукання легкового автомобілю марки «Renault Trafic», погрожуючи її застосуванням у випадку невиконання його злочинних вимог.

Знайшовши розшукуваний ним автомобіль, ОСОБА_6 при його огляді виявив, що транспортний засіб має технічну несправність у вигляді відсутності одного заднього колеса.

ОСОБА_6 , діючи умисно, реалізуючи свій злочинний намір, в ультимативній формі висловив погрозу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що ті мають годину часу для передачі йому транспортного засобу в справному стані, після чого сів до свого автомобіля та разом з невстановленим в ході досудового розслідування військовослужбовцем ЗС РФ залишили територію товариства.

Сприймаючи погрози ОСОБА_6 як реальні, розуміючи, що ним або іншим невстановленим військовослужбовцем ЗС РФ може бути застосована вогнепальна зброя, що напряму ставить під загрозу їхні життя та здоров`я, ОСОБА_9 , разом з ОСОБА_10 , не чинили опору та виконали злочинний наказ ОСОБА_6 , що полягав у приведенні автомобілю марки «Renault Trafic» в справний стан.

В обумовлений час ОСОБА_6 з тим же невстановленим в ході досудового розслідування військовослужбовцем ЗС РФ повторно прибули на територію ТОВ «Укрзернопром-Шевченкове», де він висловив вимогу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про необхідність передачі йому ключів від згаданого транспортного засобу.

Привласнивши ключі від згаданого транспортного засобу, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, за попередньою змовою з невстановленим в ході досудового розслідування військовослужбовцем ЗС РФ, сів за кермо транспортного засобу, привів двигун у робочий стан та виїхав з території підприємства, тим самим незаконно заволодівши належним ТОВ «Агротрейд - Виробництво» легковим автомобілем марки «Renault Trafic», довівши таким чином свій спільний, злочинний, корисливий умисел до кінця.

Після незаконного заволодіння вищевказаним майном ОСОБА_6 разом з невстановленим військовослужбовцем ЗС РФ покинули територію товариства та у подальшому, розуміючи що автомобіль не є абсолютно необхідними для ведення війни, розпорядилися ним на власний розсуд, використовуючи його для потреб, не пов`язаних з нагальною воєнною необхідністю, здійснене незаконно та безцільно.

Своїми протиправними діями ОСОБА_6 разом з іншим невстановленим під час досудового розслідування військовослужбовцем ЗС РФ, спричини ТОВ «Агротрейд-Виробництво» матеріальну шкоду на суму 388 210,00 грн.

Отже, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливим мотивом, за попередньою змовою із невстановленими під час досудового розслідування військовослужбовцями ЗС РФ, усвідомлюючи фактичні обставини, що свідчать про наявність міжнародного збройного конфлікту, діючи в його умовах та користуючись ними, усвідомлюючи захищений статус майна, маючи намір захопити власність юридичної особи резидента сторони збройного конфлікту України, для подальшого його особистого використання, без воєнної необхідності, вчинив порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме привласнення (захоплення) приватного майна ТОВ «Агротрейд - Виробництво», чим порушив вимоги ст. 33 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та ст. ст. 46, 53 Положення про закони і звичаї війни на суходолі, що є додатком до IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907.

14.11.2025 відповідно до вимог ст.ст. 276-278 КПК України складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

14.11.2025 у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 14.11.2025 за №233 (8158), та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування» було оприлюднено інформацію, зокрема, про виклик ОСОБА_6 на 13 год. 00 хв. 18.11.2025, 19.11.2025 та 20.11.2025 до СУ ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Весніна, 14, 2 під`їзд, для вручення останньому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та його допиту, як підозрюваного, проведення інших слідчих та процесуальних дій.

14.11.2025 на підставі постанови слідчого Східним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги видано доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги № 005-270008519, згідно якого підозрюваному ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні призначено захисника ОСОБА_5 , який здійснює повноваження на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 12.08.2019 №251, контактний номер НОМЕР_13 .

14.11.2025 повідомлення про підозру та повістки про виклик ОСОБА_6 було вручено захиснику підозрюваного, який діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної допомоги ОСОБА_5 .

Таким чином, 14.11.2025 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Будучи повідомленим про виклики у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законодавством, підозрюваний ОСОБА_6 , до СУ ГУНП в Харківській області, відповідно до трьох повісток, не з`явився, про поважні причини неприбуття не повідомив, що свідчить про його переховування від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Згідно отриманої інформації від оперативних підрозділів УКР ГУНП в Харківській встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 , перебуває на території Російської Федерації, що відповідно до Постанови ВРУ «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» № 129-VIII від 27.01.2015 року, беручи до уваги Статут ООН та Резолюцію Генеральної Асамблеї ООН 3314 "Визначення агресії" від 14 грудня 1974 року, визнана державою-агресором.

24 листопада 2025 року, ураховуючи те, що всі слідчі (розшукові) дії, проведення яких необхідне та можливе у вказаному кримінальному провадженні та у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_6 , будучи належним чином та у спосіб, передбачений чинним КПК України повідомлений про необхідність прибуття на виклик до слідчого, жодного разу на виклик до слідчого у призначений час та місце, та останній перебуває на території держави агресора рф, слідчим у відповідності до ст. 281 КПК України, підозрюваного оголошено у міжнародний розшук.

При вирішенні клопотання про обрання запобіжного заходу необхідно врахувати, що:наявні докази про вчинення ОСОБА_6 інкримінованого злочину є вагомими;підозрюваному, у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, загрожує покарання у виді позбавленням волі на строк до дванадцяти років;вік та стан здоров`я не перешкоджають підозрюваним вчиняти злочини, перешкоджати виконанню завдань кримінального провадження та ухилятися від слідчого, прокурора і суду;ризик продовження злочинної діяльності є високим, так як ОСОБА_6 є військовослужбовцем зс рф та в останнього наявна на озброєнні вогнепальна зброя; ОСОБА_6 раніше вже було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, за наслідками досудового розслідування кримінального провадження 11.10.2023 до Індустріального районного суду м. Харкова скеровано обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001429 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

З урахуванням викладених обставин, жоден інший більш м`який запобіжний захід, крім виключного запобіжного заходу тримання під вартою, не зможе забезпечити запобіганню існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення виконання підозрюваним процесуальним обов`язкам та запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, підозрюваному ОСОБА_6 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор та слідчий вимоги клопотання підтримали, просили задовольнити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Захисник у судовому засіданні заперечував проти даного клопотання.

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 Розділу ІІ КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: (1) особисте зобов`язання, (2) особиста порука, (3) застава, (4) домашній арешт, (5) тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 183 КПК України визначає, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі достатньому для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, статус підозрюваного має, зокрема, особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Статтею 278 КПК України передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Частиною 1 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, Глава 11 Розділу ІІ КПК України містить статтю 135, якою передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, а також статтю 136 КПК України, якою встановлено яким чином підтверджується отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Слідчим суддею встановлено, що 14.11.2025 відповідно до вимог ст.ст. 276-278 КПК України складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

14.11.2025 у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 14.11.2025 за №233 (8158), та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування» було оприлюднено інформацію, зокрема, про виклик ОСОБА_6 на 13 год. 00 хв. 18.11.2025, 19.11.2025 та 20.11.2025 до СУ ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Весніна, 14, 2 під`їзд, для вручення останньому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та його допиту, як підозрюваного, проведення інших слідчих та процесуальних дій.

14.11.2025 на підставі постанови слідчого Східним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги видано доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги № 005-270008519, згідно якого підозрюваному ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні призначено захисника ОСОБА_5 , який здійснює повноваження на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 12.08.2019 №251, контактний номер НОМЕР_13 .

14.11.2025 повідомлення про підозру та повістки про виклик ОСОБА_6 було вручено захиснику підозрюваного, який діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної допомоги ОСОБА_5 .

Таким чином, 14.11.2025 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Будучи повідомленим про виклики у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законодавством, підозрюваний ОСОБА_6 , до СУ ГУНП в Харківській області, відповідно до трьох повісток, не з`явився, про поважні причини неприбуття не повідомив, що свідчить про його переховування від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Згідно отриманої інформації від оперативних підрозділів УКР ГУНП в Харківській встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 , перебуває на території Російської Федерації, що відповідно до Постанови ВРУ «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» № 129-VIII від 27.01.2015 року, беручи до уваги Статут ООН та Резолюцію Генеральної Асамблеї ООН 3314 "Визначення агресії" від 14 грудня 1974 року, визнана державою-агресором.

24 листопада 2025 року, ураховуючи те, що всі слідчі (розшукові) дії, проведення яких необхідне та можливе у вказаному кримінальному провадженні та у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_6 , будучи належним чином та у спосіб, передбачений чинним КПК України повідомлений про необхідність прибуття на виклик до слідчого, жодного разу на виклик до слідчого у призначений час та місце, та останній перебуває на території держави агресора рф, слідчим у відповідності до ст. 281 КПК України, підозрюваного оголошено у міжнародний розшук.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 193 КПК України, підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Разом з тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність останнього до їх вчинення вірогідною та достатньою для обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема:

протоколи допитів та додаткові допити свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що 12 червня 2022 року, ОСОБА_6 разом з сімома військовослужбовцями ЗС РФ, з погрозами застосування вогнепальної зброї до ОСОБА_7 , незаконно заволодів у останнього автомобілями марки «Chevrolet Niva», власником якого є СТОВ «Колос» та автомобілем марки «Chevrolet Niva», власником якого є ТОВ «СК-Агро», які перебували в дворі домоволодіння у ОСОБА_7 . Крім того, ОСОБА_7 , також пояснив, що він особисто бачив як ОСОБА_6 , разом з іншими військовими рф після незаконного заволодіння, їздили на вказаних автомобілях по селу Новомиколаївка Куп`янського району Харківської області, та при цьому не бачив щоб на них перевозили військову зброю чи боєприпаси, чи якісь дрони, ранених, чи полонених осіб тощо, тим самим використовували їх безцільно, лише задля задоволення своїх особистих потреб, що не відповідало військовим цілям та не було виправдане воєнною необхідністю.

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_7 , який впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка разом з іншими військовими РФ незаконно заволоділи у нього двома легковими автомобілями марки «Chevrolet Niva»;

протоколи допитів та додаткових допитів свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що в середині червня 2022 року, ОСОБА_6 разом з одним військовослужбовцем ЗС РФ, з погрозами застосування вогнепальної зброї до ОСОБА_8 , незаконно заволодів у останнього автомобілем марки «Hyundai Tucson», власником якого є ТОВ «Укрзернопром-Шевченкове», який перебував в дворі домоволодіння у ОСОБА_8 . Крім того, ОСОБА_8 , також пояснив, що він особисто бачив як ОСОБА_6 , разом з іншими військовими рф після незаконного заволодіння вказаним автомобілем, їздили на ньому по селу Новомиколаївка Куп`янського району Харківської області, та при цьому він не бачив щоб на ньому перевозили військову зброю чи боєприпаси, чи якісь дрони, ранених, чи полонених осіб тощо, тому він стверджує що військові рф вказаний автомобіль використовували безцільно, лише задля задоволення своїх особистих потреб;

протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_8 , який впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка разом з іншим військовим РФ незаконно заволоділи у нього легковим автомобілем марки «Hyundai Tucson»;

протоколи допиту свідка ОСОБА_11 (дружина ОСОБА_8 ), яка пояснила, що в середині червня 2022 року, ОСОБА_6 разом з одним військовослужбовцем ЗС РФ, з погрозами застосування вогнепальної зброї до її чоловіка ОСОБА_8 , незаконно заволодів у останнього автомобілем марки «Hyundai Tucson», власником якого є ТОВ «Укрзернопром-Шевченкове», який на момент вчинення злочину перебував в дворі їхнього з чоловіком домоволодіння, та бачила як вказаний т.з. в подальшому використовувався військовми рф у власних, не військових цілях;

протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_11 , яка впізнала ОСОБА_6 , як особу, яка разом з іншим військовим РФ незаконно заволоділи у її чоловіка легковим автомобілем марки «Hyundai Tucson»;

протоколи допитів та додаткових допитів свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що 21 червня 2022 року, ОСОБА_6 разом з одним військовослужбовцем ЗС РФ, з погрозами застосування вогнепальної зброї до нього та ОСОБА_10 , незаконно заволодів у останніх автомобілем марки «Renault Trafic», власником якого є ТОВ «Агротрейд - Виробництво», який тоді знаходився на території товариства. Крім того, ОСОБА_9 , також пояснив, він особисто бачив як ОСОБА_6 , разом з іншими військовими рф після незаконного заволодіння вказаним автомобілем, їздили на ньому по селу Новомиколаївка Куп`янського району Харківської області, та при цьому він не бачив щоб на ньому перевозили військову зброю чи боєприпаси, тощо, тому останній наголошує, що військові рф вказаний автомобіль використовували безцільно, лише задля задоволення своїх особистих потреб;

протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_9 , який впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка разом з іншим військовим РФ незаконно заволоділи у нього та ОСОБА_10 , легковим автомобілем марки «Renault Trafic»;

протоколи допитів та додаткові допити свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що 21 червня 2022 року, ОСОБА_6 разом з одним військовослужбовцем ЗС РФ, з погрозами застосування вогнепальної зброї до ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , незаконно заволодів у останніх автомобілем марки «Renault Trafic», власником якого є ТОВ «Агротрейд - Виробництво», який тоді знаходився на території товариства. Крім того, останній пояснив, що він особисто бачив транспортний засіб марки «Renault Trafic» який стояв на стоянці біля кафе «Орхідея» в с. Грушівка Куп`янського району Харківської області, яким незадовго до цього, приблизно за два тижні, військові рф незаконно заволоділи у нього та ОСОБА_9 , з території ТОВ «Укрзернопром - Шевченкове».

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_10 , який впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка разом з іншим військовим РФ незаконно заволоділи у нього та ОСОБА_9 , легковим автомобілем марки «Renault Trafic»;

протокол проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_9 , в ході якого останній на місці події відтворив обставини незаконного заволодіння легковим автомобілем марки «Renault Trafic»;

протокол огляду з фото таблицею, в ході якого оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення, де військові рф незаконно заволоділи легковим автомобілем марки «Renault Trafic»;

протоколом проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_10 , який відтворив обставини незаконного заволодіння легковим автомобілем марки «Renault Trafic»;

висновок експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи згідно якого середня ринкова вартість т.з. «Renault Trafic», власником якого є ТОВ «Агротрейд - Виробництво» становить 388 210,00 грн;

протокол допиту потерпілого ОСОБА_12 (директор ТОВ «Агротрейд - Виробництво»), який підтвердив, що 21 червня 2022 року військовослужбовці зс рф незаконно заволоділи автомобілем марки «Renault Trafic», власником якого є ТОВ «Агротрейд - Виробництво»;

протокол допиту свідка ОСОБА_13 (працівник ТОВ «Укрзернопром-Шевченкове»), який пояснив, що він бачив як військові рф 21 червня 2022 року незаконно заволоділи автомобілем марки «Renault Trafic», який тоді знаходився на території товариства ТОВ «Укрзернопром-Шевченкове».

протокол допиту та додаткового допиту потерпілого ОСОБА_14 (директор «ТОВ «Укрзернопром-Шевченкове»), який підтвердив, що в середині червня 2022 року військовослужбовці зс рф незаконно заволоділи автомобілем марки «Hyundai Tucson», власником якого є ТОВ «Укрзернопром-Шевченкове»;

висновок експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи згідно якого середня ринкова вартість т.з. «Hyundai Tucson», власником якого є ТОВ «Укрзернопром-Шевченкове» становить 313 610,00 грн;

висновок експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи згідно якого середня ринкова вартість т.з. «Chevrolet Niva», власником якого є СТОВ «Колос» становить 277 340,00 грн;

протокол допиту потерпілого ОСОБА_15 (директор СТОВ «Колос»), яка підтвердила, що 12 червня 2022 року військовослужбовці зс рф незаконно заволоділи автомобілем марки «Chevrolet Niva», власником якого є СТОВ «Колос»;

протокол проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_8 , в ході якого останній на місці події відтворив обставини незаконного заволодіння легковим автомобілем марки «Hyundai Tucson»;

протокол проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_7 , в ході якого останній на місці події відтворив обставини незаконного заволодіння двома легковими автомобілями марки «Chevrolet Niva».

протокол огляду з фото таблицею, який проведено за участі свідка ОСОБА_7 , в ході якого оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення, де військові рф незаконно заволоділи двома легковими автомобілями марки «Chevrolet Niva»;

протокол допиту свідка ОСОБА_16 (начальник служби безпеки ТОВ «Агротрейд - Виробництво»), який пояснив, що за його вказівкою транспортні засоби якими незаконно заволодів ОСОБА_6 , були передані на тимчасове зберігання працівникам товариства, та надав копії документів зі службової бази «Cropwise», якими підтверджено незаконне використання викраденими автомобілями військовими рф з визначеними маршрутами пересування по населеним пунктам Харківської області;

висновок експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи згідно якого середня ринкова вартість т.з. «Chevrolet Niva», власником якого є ТОВ «СК-Агро» становить 258320,00 грн;

протокол допиту потерпілого ОСОБА_17 (директор ТОВ «СК-Агро»), який підтвердив, що 12 червня 2022 року військовослужбовці зс рф незаконно заволоділи автомобілем марки «Chevrolet Niva», власником якого є ТОВ «СК-Агро»;

протокол огляду з фото таблицею, який проведено за участі свідка ОСОБА_8 , в ході якого оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення, де незаконно заволоділи легковим автомобілем марки «Hyundai Tucson».

матеріали, зібраними співробітниками оперативного підрозділу УКР ГУНП в Харківській області, на виконання доручень слідчого, якими встановлено причетність ОСОБА_6 , до вчинення вказаних злочинів, а також його паспортні дані, особисті відомості, та фотознімки;

аналітичні довідки оперативних підрозділів УКА ГУНП в Харківській області стосовно чотирьох транспортних засобів, якими незаконно заволодів ОСОБА_6 ;

інформація з ГУР МО, якою підтверджено перебування у період вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_6 , у складі військ рф на території вчинення вказаних кримінальних правопорушень;

відповіддю слідчого ОСОБА_18 , з наданням копій трофейних документів відносно ОСОБА_6 ;

матеріалами, зібраними співробітниками оперативного підрозділу УСБУ в Харківській області, на виконання доручень слідчого, якими встановлено причетність ОСОБА_6 , до вчинення вказаних злочинів, а також його паспортні дані, особисті відомості, та фотознімки.

Ураховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідчий суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 своїми діями, про які йдеться у повідомленні про підозру, вчинив інкриміновані злочини, передбачені ч.1 ст. 111, ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 438 КК України.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_6 вини у вчиненні злочинів. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Обставини здійснення підозрюваним ОСОБА_6 конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, які свідчать про можливе вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених пунктами 1,3,4,5 частини 1 статті 177 КПК, що підтверджується тим, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування та суду, та знаходиться на території держави-агресора з метою ухилення від кримінальної відповідальності, за викликом до слідчого не прибув, про причини неявки не повідомив, крім того підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення-злочину тяжкість покарання якого карається караються позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі; підозрюється у вчиненні злочинів, який згідно ст. 12 КК України є особливо тяжким, тобто підозрюваний перебуваючи на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення, продовження злочинної діяльності є високим, у тому числі ризики летальності, так як ОСОБА_6 є військовослужбовцем країни агресора.

Аналіз положень ч. 6 ст. 193 КПК України дає підстави зробити висновок, що у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук, слідчий суддя, суд за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, може обрати лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, встановлена цією нормою процедура обрання запобіжного заходу не передбачає можливості вирішувати питання про наявність чи відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу передбачена лише під час розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який і обирається з тією метою, аби затримати особу (підозрюваного), яка, зокрема, переховується від органу досудового розслідування та суду та оголошена у міжнародний розшук, та доставити її до місця кримінального провадження для вирішення питання щодо застосування відносно неї обмежувальних заходів (тримання під вартою/домашній арешт/застава/особиста порука/особисте зобов`язання).

Відповідно до ч.1 ст.281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.

Матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 умисно переховується від слідства та суду та знаходиться на території держави-агресора з метою ухилення від кримінальної відповідальності за учинене ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 438, ч.1 ст. 111 КК України. Притягнути його до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним законодавством, неможливо.

З урахуванням наведених обставин та наданих слідчим доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів, про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням обґрунтованих підстав вважати, що підозрюваний перебуває за межами України на території держави-агресора та його оголошено у міжнародний розшук, то слідчий суддя, виходячи з положень ч. 6 ст. 193 КПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 за його відсутності та підстав для задоволення клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного на підставі ч. 6 ст. 193 Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 5 ст. 9, статтями 177, 183, 184, 193-194, 196, 369-372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого відділу розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту СУ ГУ НП в Харківський області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_19 - задовольнити.

В порядку ч.6 ст.193 КПК України обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Комсомольський, м. Свердловськ, Луганської області, громадянину України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи, і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки його до місця здійснення досудового розслідування кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, зобов`язати компетентних службових осіб органу досудового розслідування після затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки його до місця здійснення досудового розслідування кримінального провадження звернутися до слідчого судді, суду для розгляду питання за участю ОСОБА_6 про застосування обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Зобов`язати слідчого СУ ГУНП в Харківській області після затримання негайно повідомити близького родича підозрюваного про тримання під вартою останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя -