ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3255/25 Справа № 204/8196/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

особи стосовно якої

застосовано примусові

заходи медичного характеру ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Чечелівського районного суду м. Дніпра від 09 вересня 2025 року, якою продовжено застосування примусового заходу медичного характеру стосовно ОСОБА_7 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Чечелівського районного суду м. Дніпра від 09 вересня 2025 року продовжено застосування примусового заходу медичного характеру, призначеного ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 грудня 2023 року, відносно ОСОБА_7 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про зміну виду примусового заходу медичного характеру, - відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення суд послався на те, що ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 грудня 2023 року, відносно ОСОБА_7 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, й враховуючи висновок комісії лікарів психіатрів № 854 від 29 липня 2025 року, щоденникові записи відносно ОСОБА_7 за останні шість місяців та інші надані суду докази, дійшов висновку, що заява представника закладу про продовження застосування примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_7 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить небезпеку для суспільства і потребує тримання та відповідного лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру із посиленим чи звичайним типом нагляду.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на незаконність судового рішення, через його прийняття з порушенням норм матеріального права.

На переконання захисника, суд першої інстанції доходячи висновків про необхідність задоволення заяви представника закладу, не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_7 хоча і вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке відноситься до категорії тяжких, однак раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не перебував на обліку у лікарів психіатра чи нарколога, є особою молодого віку, має стійкі соціальні зв`язки, проживав разом з матір`ю та співмешканкою, яка на цей час народила дитину від нього, за час перебування в Дніпровській філії СЗНПД ДУ ІСПМОЗ України, а саме з січня 2024 року поводив себе адекватно, без будь-яких порушень режиму, отримував заробітну плату від лікарні за здійснення нагляду за іншими пацієнтами.

При цьому, на переконання адвоката, суд мав врахувати конкретні обставини справи, за яких ОСОБА_7 потребує госпіталізації до закладу зі звичайним наглядом чи посиленим, адже госпіталізація до закладу із суворим наглядом за практикою Верховного Суду та Постановою Пленуму ВСС України може застосовуватися виключно у випадках коли психічно хворий вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя іншої особи, або який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільств чи для себе, в той час як ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння, однак тяжкість його хвороби не дає підстав стверджувати, що він становить особливу небезпеку для суспільства та чи, що існує ризик вчинення ним подальших суспільно-небезпечних діянь.

Крім того, адвокат звертає увагу на те, що ОСОБА_7 кожного разу перед засіданням комісії-лікарів з приводу необхідності подальшого застосування примусових заходів медичного характеру чи зміну режиму утримання, відбувалося його переведення до іншого відділення, внаслідок чого відбувалося необгрунтоване продовження заходів медичного характеру стосовно нього. До того ж, адвокат наголошує на тому, що зокрема, рішенням ЄСПЛ у справі Співак проти України від 05.06.2025 вже було констатовано незаконність підходу лікарів психіатрів саме в Дніпровській лікарні, що містить ознаки катування.

Також захисник зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи, та надав неправильної оцінки тому, що ОСОБА_7 намагався заподіяти шкоди своєму здоров`ю, шляхом суїциду.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні особа, відносно якої розглядається клопотання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника та просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження застосування примусового заходу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 514 КПК України, ч. 1 ст. 95 КК України та ч. 3 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

З матеріалів провадження видно, що ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 грудня 2023 року, відносно ОСОБА_7 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, з метою збуту, у великих розмірах, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

ОСОБА_7 знаходиться на лікуванні у Дніпровській Філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ ІСП МОЗ України» з 25.06.2024 року і по теперішній час.

Ухвалами Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2024 та 07.04.2025 продовжувалось застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом щодо ОСОБА_7 .

З наданих суду апеляційної інстанції матеріалів вбачається, що заява про продовження застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 подана до суду 04.08.2025 року, тобто до спливу 6-місячного строку, та уповноваженою особою ОСОБА_9 , яка є представником Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги ДУ Інститут судової психіатрії МОЗ України разом з висновком комісії лікарів-психіатрів №854 від 29 липня 2025 року.

Суд першої інстанції, приймаючи до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів №854 від 29 липня 2025 року та щоденникові записи відносно ОСОБА_7 за останні шість місяців, дійшов висновку про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 грудня 2023 року.

Цим висновком підтверджується, що ОСОБА_7 за своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом. Так, за міжкомісійний період в клінічній картині захворювання зберігались виражені емоційно-поведінкові розлади у вигляді емоційної лабільності, дратівливості, конфліктності, запальності, схильності до порушення режимних вимог та демонстративно-шантажних реакцій. Був схильний гуртуватись з іншими пацієнтами з обтяженим наркоанамнезом, вдаватись до брехні, намовляти на інших з метою власної вигоди. Зневажав інших пацієнтів та медичний персонал. Вимагав особливого ставлення до себе. Вчинив бійку з іншими пацієнтами у відділенні № 3. 18 червня 2025 року скоїв спробу самогубства. Був госпіталізований у реанімаційне відділення «Міської клінічної лікарні № 4» ДОР, перебував у комі І (по ШКГ 7 Б), виписаний з реанімаційного відділення «Міської клінічної лікарні № 4» ДОР 20 червня 2025 року та переведений у відділення № 4 ДФ «СЗНПД» ДУ ІСП МОЗ України», отримував інтенсивне терапевтичне лікування протягом 4 днів. Згодом почав вимагати особливого ставлення до себе, зневажав інших пацієнтів. Погрожував лікарю численними скаргами до прокуратури та в МОЗ України, іншому пацієнту відділення фізичною розправою. Виказував невдоволення режимними вимогами відділення, медичним персоналом. Провокував інших пацієнтів до створення конфліктів з іншими пацієнтами та медичним персоналом, спровокував конфлікт з іншим пацієнтом. Вимагав переводу до відділення, де перебував раніше та скоїв суїцид. Порушував режимні вимоги відділення, був чутливий та нетерплячий до критичних зауважень, схильним до накопичення негативних емоцій, вибуховим реакціям та імпульсивним діям. Вольовий контроль за власною поведінкою був порушений, через що потребував постійного контролю з боку медичного персоналу. Заперечував правдивість анамнестичних відомостей, які повідомляв на СПЕ, стверджував: «ніяких голосів у мене ніколи не було і ніхто мене не переслідував, я все навигадував, щоб у в?язниці не сидіти». Себе вважав психічно здоровою людиною. Применшував факти своїх наркотичних деліктів. До скоєного мав легковажне ставлення. Антинаркотичні настанови були відсутні.

Відповідно до шкали HCR-20V3 (дослідження від 28 липня 2025 року) ризик насильства у майбутньому оцінений як високий, ризик серйозної фізичної шкоди - як високий, ризик неминучого насильства - високий. Вищевказане свідчить про збереження особливої небезпеки хворого для себе та оточуючих.

Викладені у висновку відомості підтверджуються і даними з досліджених судом щоденникових записів.

Допитана в суді першої інстанції представник Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_10 підтримала заяву та висновок комісії лікарів психіатрів, й пояснила, що питання щодо зміни застосованого примусового заходу медичного характеру комісією лікарів-психіатрів не розглядалось, оскільки у пацієнта наявний нестабільний психічний стан.

Апеляційний суд вважає, що висновок комісії лікарів-психіатрів №854 від 29 липня 2025 року стосовно ОСОБА_7 є достатньо обґрунтованим та мотивованим і відповідає вимогам ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Доводи захисника в судовому засіданні суду апеляційної інстанції щодо неповноти судового розгляду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 514 КПК України письмова заява представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра) щодо продовження примусових заходів, обгрунтовується лише висновком комісії лікарів-психіатрів, який повинен містити вичерпні дані щодо психічного стану здоров`я хворого. Процедура розгляду заяви про продовження примусових заходів медичного характеру не передбачає обов`язкового використання інших матеріалів, які можуть бути досліджені судом лише у випадку встановлення об`єктивної необхідності в цьому.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що висновок комісії лікарів-психіатрів №854 від 29 липня 2025 року містить усі необхідні реквізити та медичні дані, при цьому апелянтом не наведено переконливих міркувань з приводу його неповноти, неправильності, недостатньої обгрунтованості та/або наявності інших підстав для дослідження додаткових матеріалів, що стосуються стану здоров`я ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд не надав належної оцінки особі ОСОБА_7 та те, що він залучався до виконання певних робіт в установі, не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції досліджуючи вказані обставини, встановив дійсно, ОСОБА_7 було залучено до виконання робіт в умовах лікарні на підставі договору цивільно-правового характеру, за яким останній отримував заробітню платню, однак із врахуванням нестабільності у психічному стані останнього, через конфліктні ситуації з пацієнтами та медичним персоналом, вказаний договір із ОСОБА_7 було розірвано, а тому залучення ОСОБА_7 до виконання певних робіт не може свідчити про покращення його психічного стану, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи адвоката в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про призначення стаціонарної психіатричної експертизи, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки суд розглянувши вказане клопотання дійшов, висновку про його необгрунтованість та своєю ухвалою від 09.09.2025 відмовив в його задоволенні, й захисник в своїй апеляційній скарзі не ставить питання про їх скасування.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що предметом даного провадження є встановлення того, чи потребує ОСОБА_7 на даний час за своїм психічним станом продовження застосування до нього примусових заходів медичного характеру. Надання висновку із цього питання положеннями ч. 3 ст. 514 КПК України віднесене до компетенції комісії лікарів-психіатрів і додаткового вирішення експертним шляхом воно не потребує.

До того ж, колегія суддів, зазначає про те, що встановлені під час огляду ОСОБА_7 комісією лікарів-психіатрів обставини, з урахуванням його тривалого спостереження лікарями-психіатрами, не викликають будь-якого обґрунтованого сумніву в їх достовірності й стороною захисту у цьому провадженні будь-яких належних доказів невідповідності висновку комісії лікарів-психіатрів № 854 від 29 липня 2025 року, надано не було ні суду першої інстанції ні суду апеляційної інстанції. В той же час, пацієнт та його представник мають право на проведення позачергового засідання комісії та альтернативного огляду у будь який час за їх заявою, що в повній мірі забезпечить їх права при отриманні психіатричної допомоги.

При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано послався на те, що протягом перебування у закладі на лікуванні, а ні ОСОБА_7 , а ні його представник не зверталися до лікаря-психіатра, який не є працівником СЗНПД, з метою проведення йому альтернативного психіатричного огляду, а фактично висловлення незгоди із висновком комісії лікарів-психіатрів щодо психічного стану ОСОБА_7 , як самим ОСОБА_7 , так і його захисником адвокатом ОСОБА_8 , свідчить виключно лише про те, що останні не погоджуються із ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 грудня 2022 року, щодо поміщення ОСОБА_7 в умови психіатричної лікарні із суворим наглядом та наявністю у нього психічного захворювання, як на сьогодні, так і на момент проведення СПЕ, що в межах цього кримінального провадження не є предметом розгляду.

Твердження адвоката ОСОБА_8 про невідповідність режиму лікування психічному стану ОСОБА_7 , також були предметом перевірки суду першої інстанції та ним надано їм належну оцінку, й суд першої інстанції обгрунтовано зазначив про те, що примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу із надання психіатричної допомоги з суворим наглядом були застосовані стосовно ОСОБА_7 та він перебуває у Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 грудня 2023 року, яка ухвалою Черкаського апеляційного суду від 06 червня 2024 року та постановою Верховного Суду від 05 вересня 2024 року була залишена без змін та набрала законної сили, та не є предметом судового розгляду при вирішенні судом питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру.

Щодо погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 ,то судом досліджувався висновок,з якого вбачається, що будь які дані,які б свідчили про необхідність проведення додаткових досліджень або неналежного виконання лікувальним закладом своїх професійних обов`язків,не було встановлено.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на практику ЄСПЛ, зокрема у справі «Співак проти України є нерелевантними обставинам даного провадження, оскільки аналізуючи обставини конкретно розглядуваної заяви, Європейський суд зауважив, що можливість для особи, до якої застосовується примусове лікування, подати індивідуальну заяву до суду з метою перевірки наявності підстав для її примусового тримання під вартою у психіатричному закладі була запроваджена у національному законодавстві у 2017 році тобто після того, як відбулися події у цій справі, з огляду на, що Європейський суд дійшов висновку, що заявник не зміг отримати належної судової відповіді і його право на ініціювання позову, за допомогою якого було б вирішено питання законності тримання його під вартою, було порушено та констатував порушення пункту 4 статті 5 Конвенції.

Разом з цим, на цей час чинним законодавством України вже передбачена можливість для особи, до якої застосовується примусове лікування, подати індивідуальну заяву до суду з метою перевірки наявності підстав для її примусового тримання під вартою у психіатричному закладі.

Що стосується тверджень захисника про преюдиційність цього рішення ЄСПЛ в частині незаконності підходу лікарів психіатрів саме в Дніпровській лікарні, які містять ознаки катування, то вони також є безпідставними, оскільки Європейський суд у цій справі звернув увагу на безпідставне без належного підтвердженого діагнозу тяжкого психотичного розладу, лікування останнього нейролептиками в різних формах, дозуваннях і без заздалегідь призначеного курсу, яке до того ж тривало протягом усієї його госпіталізації, навіть після того, як 13 жовтня 2014 року районний суд постановив ухвалу про припинення застосування примусових заходів медичного характеру.

Що стосується наданої захисником копії ухвали Золотононіського міськрайонного суду Черкаської області від 17.09.2025, якою стосовно ОСОБА_7 , застосовано примусові заходи медичного характеру, у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із надання психіатричної допомоги із звичайним типом нагляду, то колегія суддів зазначає, що вказане судове рішення не має преюдиційного значення для суду при вирішенні питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру, застосованих до ОСОБА_7 ухвалою від 22.12.2023, яка на цей час є чинною та не скасованою, та не спростовує висновків суду про наявність у ОСОБА_7 тяжкого психічного захворювання та особливої небезпеки хворого для себе та оточуючих.

Разом з цим, колегія суддів, звертає увагу на те, що вказане судове рішення було постановлено за результатом розгляду іншого кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 за ознаками суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України, які ним були вчиненні раніше, ніж те, на підставі якого стосовно нього було застосовано примусові заходи медичного характеру та які в подальшому продовжувалися у цьому провадженні, з урахуванням висновку судово-психіатричного експерта №486 від 20.09.2023 року, який також було складено раніше.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд заяви представника установи проведено судом першої інстанції відповідно до вимог КПК України, з дослідженням доказів щодо стану хворого за час перебування в психіатричній лікарні з суворим наглядом, внаслідок чого судом було постановлено законну, обґрунтовану та вмотивовану ухвалу, підстав для її скасування за доводами, наведеними в апеляційній скарзі захисника, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Чечелівського районного суду м. Дніпра від 09 вересня 2025 року, якою продовжено застосування примусового заходу медичного характеру стосовно ОСОБА_7 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту отримання ним копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4