№ 1-кп/202/1618/2025
УХВАЛА

Іменем України

18 грудня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 002320 від 08.07.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, українця, маючого середню освіту, одруженого, маючого на утримання неповнолітню дитину, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаді номера обслуги протитанкового взводу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого , ч. 2 ст. 190, ч. 5 ст. 407 КК України,-

сторони кримінального провадження, які приймали участь у розгляді клопотання:

прокурор ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження № 0001293 від 21.10.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190, ч. 5 ст. 407 КК України.

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , яке мотивоване тим, що в ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що існують ризики, що ОСОБА_3 , може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме:

1) Можливість переховуватися від суду:наявність обґрунтованих ризиків, вважати, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду з огляду на те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення у сфері злочинів ПРОТИ ВСТАНОВЛЕНОГО ПОРЯДКУ НЕСЕННЯ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ (ВІЙСЬКОВІ КРИМІНАЛЬНІ ПРАВОПОРУШЕННЯ), за який передбачено виключно покарання у вигляді позбавлення волі. Суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, адже усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, підозрюваний може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду як на території України так і поза її межами з метою уникнення від відповідальності.

Також те, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі встановлення його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яке класифікуються, як тяжке та передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, та згідно вимог загальної частини КК України не передбачає можливості звільнення від покарання та його відбування, що в цілому обґрунтовує ризик переховування від органу досудового розслідування та суду.

2) Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, підтверджується тим, що ОСОБА_3 може вчинити інші (аналогічні) кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, що також підтверджується репутацію самого ОСОБА_3 який:

- ніде не працевлаштований, постійного законного джерела прибутку не має, тому у суду є достатньо підстав вважати, що останній існує виключно за рахунок грошових коштів, отриманих злочинним шляхом;

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення, , або злочин іншого виду, зокрема враховуючи те, що ОСОБА_3 являється особою судимість якої не знята та не погашена у встановленому законом порядку починаючи з 21.02.2024 за вчинення злочинів корисливої спрямованості проти власності а також наявність іншої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та в цей період часу продовжує вчиняти інші кримінальні правопорушення, що свідчить про можливість продовження здійснення протиправної поведінки.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав і просив його задовольнити.

Обвинувачений у судовому засіданні поклався на розсуд суду.

Захисник поклався на розсуд суду.

Вислухавши сторони кримінального провадження, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, суд дійшов висновку про таке.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При заявлені клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ураховано та не порушено вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Отже, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання ОСОБА_3 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_3 кримінально протиправного діяння.

Також, суд враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого.

Вирішуючи питання про доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд виходить з наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що є підстави вважати, що ОСОБА_3 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Таким чином, суд, із врахуванням того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, дійшов висновку про доведеність існування ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених у клопотанні, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та дотримання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне визначити розмір застави.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, має встановлюватися в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 року, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи положення ст. 182 КПК України та практику Європейського суду з прав людини, суд вважає, що достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого у даному кримінальному провадженні є застава в розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн.

Такий розмір застави, на думку суду, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного.

Відповідно до ст. 194 КПК України на ОСОБА_3 повинні бути покладені обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті. У разі невиконання цих обов`язків ОСОБА_3 , відносно нього можуть наступити наслідки, передбачені цим Кодексом.

На підставі викладеного і керуючись ст. 331 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання - задовольнити.

ОСОБА_3 обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190, ч. 5 ст. 407 КК України, продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 16.02.2025 року включно.

Одночасно визначити ОСОБА_3 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в будь-який момент протягом дії ухвали.

Покласти на ОСОБА_3 , у разі внесення застави наступні обов`язки:

- за викликом прибувати до суду

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, що обґрунтовується необхідністю полегшення профілактичного нагляду задля недопущення вчинення ним інших кримінальних правопорушень;

- повідомляти суд, про зміну свого місця проживання.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

суддя ОСОБА_7