Справа №705/6113/25
1-в/705/404/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

представника установи ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в місті Умань в режимі відеоконференції клопотання про умовно-дострокове звільнення, що подане від засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка Черкаської області, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який відбуває покарання за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.07.2022, за яким засуджений за ч. 2 ст. 186, ст. 128 КК України до 4 років позбавлення волі,

У С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення, у якому зазначив про те, що він відбуває покарання в СВК № 92 за вироком суду і вважає, що своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та не несе ніякої небезпеки для суспільства.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 заявлене клопотання підтримав та просив задовольнити, вважає, що оскільки він став на шлях виправлення, що підтверджується його поведінкою під час відбування покарання, щиро розкаюється у скоєному, тому просить звільнити його умовно-достроково.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення, оскільки засуджений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та звільнявся від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, а також з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. На цей час відбуває покарання за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та ст. 128 КК України, скоєних через рік після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі. Відбуваючи покарання в ДУ «СВК № 92» позитивно характеризується не завжди, один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності та має 5 заохочень. Наявна заборгованість за вироком суду щодо стягнення процесуальних витрат, яка засудженим не погашена. З урахуванням особи засудженого, до якого судом неодноразово безрезультатно застосовувались заохочувальні норми, нестабільної поведінки за весь період відбування покарання, існують сумніви, в тому що ОСОБА_5 виправився та не буде скоювати нових злочинів після звільнення з установи виконання покарання. У зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні клопотання засудженого.

Представник установи в судовому засіданні підтримав клопотання засудженого оскільки вважає, що ОСОБА_5 своєю поведінкою довів своє виправлення.

Представник спостережної комісії в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу слухати у відсутність їх представника.

Суд, вислухавши засудженого, врахувавши позицію прокурора, представника установи, вивчивши письмові матеріали клопотання та особової справи засудженого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною 2 статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до статті 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини 1 статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання в ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» за вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.04.2023, яким засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.07.2022, яким засуджений за ст. 128, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України, та остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Вказаний вирок набрав законної сили.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.11.2024, яка набрала законної сили 02.12.2024, вирок Соснівського районного суду м. Черкаси приведено у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 та звільнено від відбування покарання щодо двох епізодів, але в частині призначеного покарання вирок залишено без змін.

Згідно довідки відділу по контролю за виконанням судових рішень Старобабанівської ВК №92 початок строку відбування покарання засудженим ОСОБА_5 08.09.2022, кінець строку - 08.09.2026, не відбута частина покарання складає 10 місяців 17 днів.

Станом на день розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув 2/3 строку покарання.

Відповідно до характеристики ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» Черкаської області ОСОБА_5 з 17.11.2022 відбуває покарання в державній установі «Старобабанівська виправна колонія (№92)». За час відбування покарання характеризується позитивно. Має 5 заохочень, а також одне стягнення, зняте у встановленому законом порядку. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом, виконує роботи із самообслуговування, до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань відноситься з розумною ініціативою.

Разом з тим, у вказаній характеристиці, представником установи зазначено про те, що під час перебування в державній установі «Черкаській слідчий ізолятор» та державній установі «Київський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

У відповідності до характеристики на засудженого ОСОБА_5 , останній вважає, що з ним поступили несправедливо, а саме йому призначено завелике покарання.

08.05.2025 на засіданні комісії державної установи «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» Черкаської області та спостережної комісії при Уманській районні державній адміністрації було розглянуто питання щодо доцільності ініціювання звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 та, враховуючи характеристику та поведінку останнього, прийнято рішення про направлення такого клопотання, у зв`язку з доведенням свого виправлення.

Разом з тим, згідно вказівки Уманської окружної прокуратури від 13.05.2025, після проведення перевірки додержання комісією з розгляду питань застосування до засуджених вимог ст. ст. 81, 82, 84 КК України, ст. ст. 100, 101 КВК України, виявлено ряд суттєвих недоліків в роботі адміністрації ДУ «СВК (№92)», в тому числі щодо засудженого ОСОБА_5 .

Так, з матеріалів особової справи останнього вбачається, що ОСОБА_5 неодноразово судимий та відбував покарання в місцях позбавлення волі за вчинення злочинів проти власності, двічі звільнявся від відбування покарання, як на підставі ст. 75, так і ст. 81 КК України.

Враховуючи особу засудженого та безрезультатність застосування ст. ст. 75 та 81 КК України, тяжкість та характер скоєних злочинів, поведінку за весь час відбування покарання, не відшкодування процесуальних витрат, існують обґрунтовані сумніви, що ОСОБА_5 виправився та не буде скоювати нових злочинів після звільнення з установи виконання покарань.

За таких обставин, прийняті комісією рішення суперечать вимогам ст. 81 КК України та підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п. 17 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Суд враховує, що засуджений ОСОБА_5 раніше був неодноразово засудженим за вчинення злочинів проти власності. Відносно нього раніше неодноразово застосовувалися заохочувальні норми, як то звільнення від відбування покарання з випробуванням та умовно-дострокове звільнення та вчинення ним нового злочину через рік після звільнення умовно-достроково. ОСОБА_5 відбуває покарання за вчинення тяжких злочинів. За весь період відбування покарання засудженого не завжди позитивно характеризувався, позитивна характеристика фактично мала місце лише останній рік відбування покарання, хоча і має заохочення, але перше відносно нього застосовано майже через рік після прибуття до ДУ СВК № 92. При цьому, заохочення застосовані за виконання покладених на нього обов`язків та додержання правил поведінки, але такі його дії є саме обов`язком засудженого при відбуванні покарання, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 107 КВК України. Відбуваючи покарання не був працевлаштованим. У вчиненому не розкаюється та вважає, що призначене йому покарання є несправедливим та занадто жорстоким. Після настання можливості застосування до засудженого заохочувальних норм, передбачених кримінально-процесуальним кодексом, комісією установи прийнято рішення про направлення до суду матеріалів про умовно-дострокове звільнення засудженого, але таке рішення Уманською окружною прокуратурою було скасовано, у зв`язку із виявленими недоліками.

Враховуючи особу засудженого та його поведінку за весь період відбування покарання, тяжкість, характер та наслідок скоєного злочину, за який останній відбуває покарання, а також ставлення до вчиненого, суд вважає, що ОСОБА_5 не довів свого виправлення та існують обґрунтовані сумніви, що він не буде вчиняти інших кримінальних правопорушень після дострокового звільнення і в майбутньому готовий стати законослухняним членом суспільства, а отже не заслуговує застосування до нього умовно-дострокового звільнення від покарання.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, на даний час суд не вбачає підстав для застосування до засудженого норм ст. 81 КК України, а тому клопотання про умовно-дострокове звільнення останнього не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.369-372, 537, 539 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1