ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/18197/25

Провадження № 11-сс/820/527/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

третьої особи ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2025 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000794 від 17 червня 2025 стосовно підозрюваного за ч.4 ст. 189 КК України ОСОБА_6

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою клопотання старшого слідчого ВРЗЗС СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_9 , погодженого із прокурором Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_10 , про арешт майна в межах кримінального провадження №0000794 від 17 червня 2025 стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницький, громадянина України, українця, працюючого головою БО «Незламне майбутнє», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,

задоволено частково.

Накладено арешт, із тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування на грошові кошти у сумі 18000 доларів США (180 купюр номіналом 100 доларів США).

В задоволенні решти вимог клопотання, відмовлено.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки надано докази, що грошові кошти належать ОСОБА_6 , останній набув статусу підозрюваного, так як 04.07.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, клопотання про арешт підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , просить її скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити і зобов`язати орган досудового розслідування повернути кошти, вилучені під час обшуку, власнику. Вважає вказане рішення слідчого судді незаконним та необґрунтованим, відповідно, таким що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що до клопотання слідчим не додано жодного доказу того, що грошві кошти є власністю ОСОБА_6 , не подано таких доказів стороною обвинувачення і в судовому засіданні. Повідомлення про підозру не містить інформації про те, що ОСОБА_6 отримав злочинним шляхом будь-які грошові кошти, крім тих 200 доларів, що були передані йому під контролем працівників поліції та вилучені в межах цієї негласної слідчої (розшукової) дії. Апелянт вказує, що ОСОБА_6 проживав з ОСОБА_8 протягом (близько) 6 місяців, в її будинку знаходилась тільки незначна частина його речей, фактично речі та заощадження ОСОБА_6 знаходились в його батьків. Апелянт стверджує, що грошові кошти, на які накладено арешт, є власністю ОСОБА_8 , що повністю доведено дослідженими в ході розгляду клопотання доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , третю особу ОСОБА_8 , на підтримку поданої апеляційної скарги, із посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).

В тому числі, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно з вимогами ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вказані дані мають міститися і у клопотанні органу досудового розслідування, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. При цьому, до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Положеннями ст.131КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частиною 5 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст.173КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіряючи законність прийнятого слідчим суддею судового рішення, в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вищезазначені вимоги Закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що у провадженні слідчого відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП в Хмельницькій області перебувають матеріали досудового розслідування № 0000794 від 17.06.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч.2 ст. 146 КК України.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, 12.06.2025 ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_11 під`їхали на автомобілі марки «BMW 750XI» д.н.з. НОМЕР_1 яким користується ОСОБА_6 до будинку АДРЕСА_3 де проживає потерпілий ОСОБА_12 , та в подальшому реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на вимагання та отримання грошових коштів злочинним шляхом, діючи за попередньою змовою групою осіб спільно із ОСОБА_11 здійснив телефонний дзвінок до потерпілого та домовився про особисту зустріч із ним поряд будинком проживання.

Після цього, 12.06.2025 близько 21 год 05 хв ОСОБА_6 разом із ОСОБА_11 , діючи узгоджено між собою, перебуваючи неподалік вище вказаного будинку, помітивши потерпілого ОСОБА_12 , шляхом погрози застосування фізичної сили відносно потерпілого, та всупереч його волі наказали йому щоб він зайшов в салон автомобіля марки «BMW 750XI» д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_6 . В подальшому, ОСОБА_6 , перебуваючи у салоні вказаного автомобіля, діючи спільно із ОСОБА_11 , під надуманим приводом неіснуючої заборгованості висунули вимогу ОСОБА_12 , яка полягала у сплаті останнім грошових коштів в сумі 100 тисяч доларів США, при цьому попередили про те, що у разі невиконання їхніх вимог, буде застосовано фізичне насильство шляхом нанесення тілесних ушкоджень, які потерпілий сприймав як реальні, побоюючись за своє життя та здоров`я.

Після цього, на вказаному автомобілі вони поїхали до гаражного приміщення, яке орендує потерпілий ОСОБА_12 , та яке знаходиться неподалік будинку № 46, по вул. Депутатській у м. Хмельницький.

Окрім цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , отримавши відмову від ОСОБА_12 у передачі їм коштів, так як ніякої заборгованості не має, застосували насильство щодо потерпілого.

Так, ОСОБА_11 перебуваючи у даному гаражному приміщенні наніс один удар правою ногою в область лівого передпліччя потерпілого, один удар правою ногою в область лівої частини тулуба потерпілого ОСОБА_12 , який, в той момент сидів на кріслі в даному гаражному приміщенні. Після чого ОСОБА_11 взяв до рук аерозольний балончик та запальничку та погрожуючи спаленням волосся на голові потерпілого висунули спільно з ОСОБА_6 вимогу повернути грошові кошти. В подальшому, ОСОБА_11 пішов в автомобіль марки BMW 750XI д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_6 , та повернувся із предметом схожим на пістолет, який він приставив до голови потерпілого ОСОБА_12 та в той момент ОСОБА_6 знову висунув вимогу сплати неіснуючого боргу в розмірі 100 тисяч доларів США. Вказані погрози ОСОБА_12 сприймав як реальні, побоюючись за своє життя та здоров`я.

03.07.2025 ОСОБА_6 затримано у порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189КК України.

04.07.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 4 ст.189 КК України.

03.07.2025, під час проведення особистого обшуку, в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_6 , у останнього вилучено мобільний телефон марки «Iphone 16», серійний номер та номер сім-карти невідомий, так як мобільний телефон заблокований.

Крім цього, 04.07.2025 у період часу із 20 год. 30 хв. по 22 год. 11 хв., під час проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 , вилучено грошові кошти у сумі 18000 доларів США , а саме купюрами номіналом 100 доларів у кількості 180 купюр.

04.07.2025 указані телефон та грошові кошти визнано речовими доказами.

З клопотання слідчого слідує, що вилучене майно належить підозрюваному ОСОБА_6 , а тому є необхідність у встановленні заборон відчуження, розпорядження та користування вилученим під час обшуку майном ОСОБА_6 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Сторона обвинувачення вважає, що наявні підстави вважати, що є ризики приховання, відчуження або пошкодження, вилученого в ході обшуку майна, а також в разі незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, зумовить труднощі чи неможливість виконання завдань кримінального провадження та всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.

Слідчий обґрунтовував клопотання про накладення арешту на майно складністю даного кримінального провадження, яке розслідується в умовах дії воєнного стану, обставинами, які підлягають встановленню та доказуванню у даному кримінальному провадженні.

Санкція ч.4 ст. 189 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

При вирішенні клопотання слідчого про арешт майна у вказаному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 , слідчий суддя врахував правову підставу для арешту майна з метою конфіскації майна, як виду покарання.

Слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що грошові кошти на які слідчий просив накласти арешт, з наведених підстав, були виявлені у ході проведення обшуку у житловому будинку АДРЕСА_4 , у якому проживає ОСОБА_6 , є його коштами.

Слідчий суддя при цьому врахував відомості під час перегляду відеозапису проведеної слідчої дії обшуку вказаного житлового будинку.

Так, після віднайдення грошових коштів ОСОБА_8 , на двічі поставлене їй запитання щодо того, кому належать відшукані гроші, відповіді не надала. Окрім того, після віднайдення грошових коштів остання спілкувалася з невідомою особою по телефону (спілкування не зафіксоване на відеозапис, оскільки ОСОБА_8 , спілкуючись по телефону, покинула кімнату, де проводився обшук), а тому, ймовірно, мала можливість порадитися щодо варіантів їх походження.

Слідчий суддя врахував те, що ОСОБА_8 , у подальшому, при завершенні підрахунку суми вилучених коштів, повідомила слідчого щодо конкретної суми, яка була відшукана та становила, на її думку, 17800 дол. США, що на переконання сторони захисту указує на те, що вилучені кошти є її особистими.

Разом з тим, слідчий суддя обґрунтовано відхилив вказаний аргумент, оскільки, ОСОБА_8 була присутня при тому, коли грошові кошти були розкладені на дивані вертикальними та горизонтальними стовпцями, а отже цілком мала можливість підрахувати їх суму та спостерігала за процесом їх підрахунку слідчою, крім того навіть обізнаність останньої щодо суми коштів не вказує на те, що грошові кошти є саме коштами ОСОБА_8 , оскільки жодного разу, під час проведення обшуку, вона не вказала, що гроші належать їй, хоча це питання неодноразово поставало та адресовувалося їй.

Доводи ОСОБА_8 про те, що грошові кошти були отримані нею від реалізації автомобіля «Hyundai TUCSON» слідчим суддею відхилено, з чим погоджується колегія суддів, оскільки відповідно до повідомлення сервісного центру ГСЦ МВС в м. Хмельницькому від 26.09.2025 автомобіль «Hyundai TUCSON» було реалізовано ОСОБА_8 17.07.2025, тоді як обшук проведено 03.07.2025,

Будьяких інших доказів стороною захисту в суді першої та апеляційної інстанції, на підтердження можливості акумулювання ОСОБА_8 грошових коштів, як-от доказів про доходи, довідок про працевлаштування на кількох роботах, фактичний продаж автомобіля до проведення обшуку, про що вказувала у судовому засіданні ОСОБА_8 , не надано.

Слідчий суддя підставно дійшов висновку, що вказані обставини переконливо свідчать про те, що саме ОСОБА_6 є власником грошових коштів, які було вилучені за місцем проживання останнього.

Таким чином, зважаючи на те, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки надано докази, що грошові кошти належать ОСОБА_6 , останній набув статусу підозрюваного, а тому із метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, клопотання слідчого про арешт майна слідчий суддя обґрунтовано задовольнив.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню.

А тому клопотання слідчого є обґрунтованим.

Колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який, в подальшому, може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Колегія суддів, враховуючи вищевикладене, вважає, що слідчий суддя, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, та враховуючи, що необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого, оскільки слідчим доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, існує ризик відчуження та передачі майна, що, в подальшому, ускладнить досягнення мети кримінального провадження та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.

З огляду на викладене, посилання апелянта на те, що слідчим суддею безпідставно та всупереч ст. 170 КПК України накладено арешт на вилучені кошти, не можуть бути взяті до уваги.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, причетності особи до даного кримінального правопорушення, правильності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Слідчий суддя лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Твердження апелянта про те, що до клопотання слідчого не додано доказів належності грошових коштів ОСОБА_6 , а також про відсутність таких доказів у судовому засіданні, є безпідставним і спростовується матеріалами кримінального провадження. Слідчим у клопотанні було наведено обґрунтовані дані, які підтверджують факт володіння зазначеними коштами саме ОСОБА_6 , зокрема протоколи огляду, вилучення грошових коштів та речей. Зазначені матеріали були долучені до клопотання та досліджені слідчим суддею.

Доводи захисника щодо того, що лише 200 доларів США були передані під контролем працівників поліції, не спростовують належність вказаних коштів ОСОБА_6 .

Посилання апелянта на те, що під час обшуку ОСОБА_13 повідомила, що вилучені грошові кошти належать їй, не може бути прийняте судом як належний та достатній доказ права власності на зазначені кошти. Саме по собі усне повідомлення особи про належність їй грошей не підтверджує факт володіння, походження чи законності набуття цих коштів, особливо у випадку відсутності будь-яких документів чи інших доказів, які б це підтверджували (зокрема, розписок, банківських довідок, свідчень третіх осіб тощо).

Пояснення ОСОБА_13 , в суді апеляційної інстанції, про розбіжність у сумі на 200 доларів США, яку вона спочатку нібито брала, а потім повернула, але «забула» про це повідомити, є непослідовними і суперечливими. Такі пояснення свідчать про відсутність чіткого та достовірного підтвердження її права власності на грошові кошти, а також викликають сумнів у правдивості наведеної версії. Крім того пояснення ОСОБА_8 про походження вилучених коштів продажем автомобіля, який вона реалізувала у травні, не можуть бути прийняті як належне та достовірне підтвердження права власності на ці гроші, оскільки договір купівлі-продажу транспортного засобу не був оформлений належним чином, новий власник автомобіль на себе не зареєстрував, що свідчить про відсутність офіційного правочину, а отже, і про неможливість документального підтвердження отримання нею грошових коштів від продажу.

Таким чином, наведені апелянтом доводи не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності належних доказів, які б беззаперечно підтверджували, що вилучені під час обшуку грошові кошти належать саме ОСОБА_13 .

Будьяких інших доказів на підтвердження того, що вказані кошти чи їх частина є власністю іншої особи, зокрема ОСОБА_8 , стороною захисту надано не було.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно необґрунтованості судового рішення слід визнати непереконливими.

Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, також, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2025 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000794 від 17 червня 2025 стосовно підозрюваного за ч.4 ст. 189 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її постановлення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2