г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/5145/25
Номер провадження 1-кс/213/519/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Cлідча суддя Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчої СВ ВП №6 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, капітана поліції ОСОБА_3 в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000394, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА:

Клопотання слідчої обґрунтоване тим, що 12.10.2025 до чергової частини ВП №6 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, через оператора «102» надійшло повідомлення за фактом того, що екіпаж «Буран 301» виявили водія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий керував транспортним засобом - автомобілем CHEVROLET АVEO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тим самим умисно не виконав постанову суду, що набрала законної сили, в частині позбавлення його права, керування транспортними засобами на строк п`ять років. (ЄО 11114 від 12.10.2025)

12.10.2025 співробітниками відділу реагування патрульної поліції Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, поблизу будинку №16 по вул. Гірників, селища Широке, Криворізького району, Дніпропетровської області, було зупинено транспортний засіб - автомобіль CHEVROLET АVEO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 . Оскільки останній керував транспортним засобом, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає дійсності, почервоніння шкірного покриву обличчя, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння відмовився, у відношенні нього було складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності згідно з ч.2 ст.130 КУпАП, постанова серія ЕПР1 №481504, при цьому, при перевірці інформацію по системі Армор, що до фактів притягнення ОСОБА_4 до відповідальності встановлено, що згідно постанови Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 28.05.2025 яка набрала законної сили, ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності згідно ч.5 ст.126 та ч.1 ст.130 КУпАП, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 гривень з позбавлення права керування транспортними засобами на строк п`ять років.

Таким чином, в зв`язку з неодноразовими фактами притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ст.126 ч.5 та ч.2 130 КУпАП, санкція за яке передбачає - накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого, та в зв`язку з наявними ознаками вчинення ОСОБА_4 злочину передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, за ознаками умисного невиконання постанови суду, що набрали законної сили, співробітники патрульної поліції повідомили про даний факт.

Під час прибуття СОГ на місце події було виявлено ОСОБА_4 , та транспортний засіб під керуванням останнього, автомобіль CHEVROLET АVEO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на місці події складено протокол огляду місця події, в ході якого було вилучено вищевказаний транспортний засіб з ключами до нього, та свідоцтвом про реєстрацію серії НОМЕР_2 виданого 03.12.2024 центром 1248, марка (модель) «CHEVROLET АVEO», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », 2005 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , власником є ОСОБА_5 , місце знаходження юридичної особи: Дніпропетровська область, Криворізький район, м.Кривий Ріг, вулиця Гуренка, будинок 28.

Беручи до уваги, що автомобіль марки (модель) «CHEVROLET АVEO», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », 2005 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , власником є ОСОБА_5 , місце знаходження юридичної особи: Дніпропетровська область, Криворізький район, м.Кривий Ріг, вулиця Гуренка, будинок 28, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбачений ч.1 ст. 382 КК України, даний автомобіль було оглянуто, вилучено та поміщено до спеціального майданчику, що розташований на території ВП№6 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Рудна 7, при цьому ключі до автомобілю вилучено та поміщені до спеціального пакету НПУ PSP1073468, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданого 03.12.2024 центром 1248, марка (модель) «CHEVROLET АVEO», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », 2005 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , власником є ОСОБА_5 , місце знаходження юридичної особи: Дніпропетровська область, Криворізький район, м.Кривий Ріг, вулиця Гуренка, будинок 28, яке опечатано в паперовий пакет НПУ PSP1073472, та ключ від автомобіля марки реєстраційний номер « НОМЕР_1 », опечатаний в паперовий пакет НПУ PSP1073468.

Автомобіль марки «CHEVROLET АVEO», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », 2005 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , використовувався в якості знаряддя вчинення кримінального правопорушення. Метою накладення арешту є збереження речових доказів.

Таким чином, транспортний засіб автомобіль марки «CHEVROLET АVEO», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », 2005 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , (власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_5 , місце знаходження юридичної особи: Дніпропетровська область, Криворізький район, м.Кривий Ріг, вулиця Гуренка, будинок 28,) який придбав ОСОБА_4 , в даній ситуації виступає знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Слідча просить накласти арешт на автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

До судового засідання слідча не з`явилася, надала заяву про розгляд клопотання за її відсутності. Неявка зазначених осіб не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши клопотання та додані матеріали кримінального провадження, слідча суддя приходить до висновку про його незадоволення з огляду на такі встановлені обставини та відповідні їм докази.

У провадженні відділенням поліції № 6 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № №0000394, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України.

Майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідно до постанови слідчого про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речового доказу від 13.10.2025 року визнано речовими доказами, місцем зберігання транспортного засобу визначено спеціально обладнаний спец.майданчик розташований на території ВП №6, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу передано на зберігання до камери схову ВП №6.

Слідча вважає, що підставою арешту транспортного засобу є те, що автомобіль використовувався в якості знаряддя вчинення кримінального правопорушення. Метою накладення арешту є збереження речових доказів.

Проте з таким твердженням слідчої не можливо погодитися.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є збереження речових доказів. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Разом з тим, зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України слідує, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, зазначеним у ст. 98 КПК України, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Власником транспортного засобу - автомобіля марки «CHEVROLET АVEO», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », 2005 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_5 , місце реєстрації якого: АДРЕСА_1 .

Будь-яких підтверджень факту придбання даного транспортного засобу ОСОБА_4 , до клопотання не надано. Також до клопотання не долучені документи, які б давали підстави для висновку, що ОСОБА_5 є лише титульним (номінальним) власником вказаного автомобіля, тоді як фактичним власником майна, яке перебуває в його постійному користуванні, є ОСОБА_4 .

Слідчою у клопотанні не доведено необхідності застосування найсуворішого обмеження права власності ОСОБА_5 , який не є учасником кримінального провадження, у володінні даним транспортним засобом, а тому, обмеження права власності шляхом накладення арешту не є виправданим.

Крім того, з огляду на об`єктивну сторону ч. 1 ст. 382 КК України, відповідальність за якою настає за невиконання судового рішення, слідчою також не було доведено, що вилучений автомобіль та ключі від нього відповідають критеріям речового доказу, які зазначені у ст. 98 КПК України, з огляду на це є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Сам факт прийняття постанови про визнання вказаного майна речовим доказом не свідчить про його відповідність критеріям, визначеним ст. 98 КПК до речового доказу у кримінальному провадженні та не є безумовною підставою для арешту цього майна, оскільки в протилежному тлумаченні та застосуванні вищезазначених норм арешт на майно накладався б автоматично без здійснення судового контролю законності обмеження права власності.

З огляду на викладене слідча суддя вважає, що слідчим не доведено яким чином транспортний засіб є знаряддям, за допомогою якого було вчинено кримінальне правопорушення, які дії на стадії досудового розслідування мають бути проведені за допомогою транспортного засобу (огляди, експертизи тощо), які конкретні ризики незастосування арешту наявні, не обґрунтована мета та завдання арешту, визначені ст. 170 КПК України.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідча суддя, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання слідчої про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали виконано та проголошено 14 жовтня 2025 року.

Слідча суддя ОСОБА_1