Провадження №: 1-кп/336/927/2025
У Х В А Л А

іменем України

18 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 в режимі відеоконференцзв"язку,

представника цивільного відповідача ОСОБА_7 ,

розглянувши клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження № 050000088 від 11.01.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

До суду звернувся захисник - адвокат ОСОБА_8 із клопотанням про скасування арешту майна. В обґрунтування останнього зазначає таке.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2025 року, накладено арешт на автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , з позбавленням права користування ним власником та іншими довіреними особами. Підставою накладення арешту стало клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, лейтенанта поліції ОСОБА_10 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під № 0000088, від 11.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Транспортний засіб не належить обвинуваченій ОСОБА_4 , а є майном третьої особи ОСОБА_9 , у зв`язку з чим не може бути предметом конфіскації, спеціальної конфіскації або використовуватись для забезпечення цивільного позову. Отже, одна з визначальних цілей арешту майна у даному кримінальному провадженні об`єктивно відсутня.

Станом на теперішній час сторона обвинувачення подала та дослідила всі наявні у неї докази, а будь-які клопотання про проведення слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій із зазначеним транспортним засобом прокурором або слідчим не заявлялися. Відтак необхідність у подальшому утриманні автомобіля як речового доказу відпала.

Крім того, з моменту оголошення обвинувального акта суд перейшов до стадії судового розгляду по суті, у межах якої завершено з`ясування обставин кримінального провадження та перевірку їх доказами саме на непроходження цієї стадії суд посилався при попередніх відмовах у скасуванні арешту. За клопотанням сторони захисту визначено порядок дослідження доказів, відповідно до якого допит обвинуваченої ОСОБА_4 призначено після їх дослідження, що свідчить про перебування судового розгляду на завершальній стадії.

За таких обставин відсутні будь-які об`єктивні ризики приховування, пошкодження, знищення чи відчуження транспортного засобу, які могли б виправдовувати подальше обмеження права користування ним. Більше того, подальше утримання автомобіля під арештом є непропорційним втручанням у права та законні інтереси ОСОБА_4 , яка є внутрішньо переміщеною особою та самостійно виховує двох дітей з інвалідністю, для забезпечення життєвих і медичних потреб яких зазначений транспортний засіб є необхідним.

Отже, підстави, з яких судом раніше відмовлялося у скасуванні арешту майна, фактично відпали, а цілі, передбачені статтею 170 КПК України, більше не досягаються. У зв`язку з цим арешт автомобіля «Mitsubishi Pajero Wagon», д.н.з. НОМЕР_2 , підлягає повному скасуванню з його негайним поверненням ОСОБА_4 як фактичному користувачу.

Крім того, з огляду на те, що зазначений транспортний засіб належить третій особі, його подальше утримання на спеціальному майданчику фактично перетворюється не на захід забезпечення кримінального провадження, а на надмірний обмежувальний захід, наслідки якого безпосередньо покладаються на обвинувачену ОСОБА_4 .

За таких обставин тривале позбавлення можливості користування автомобілем об`єктивно створює для обвинуваченої стан процесуального тиску, який не пов`язаний із завданнями, визначеними статтею 170 КПК України, та не спрямований на забезпечення належного судового розгляду. Збереження арешту в умовах відсутності його процесуальної мети фактично пов`язується з позицією обвинуваченої щодо обсягу визнання вини та заявленого цивільного позову, що є несумісним із засадами змагальності та добровільності реалізації процесуальних прав.

На підставі наведеного просить скасувати арешт на вказаний автомобіль.

В судовому засіданні обвинувачена та захисник підтримали клопотання.

Прокурор заперечила проти клопотання,, зазначивши, що дотепер не з`ясовано позицію обвинуваченої щодо пред`явленого обвинувачення, а тому можуть виникнути підстави для призначення по справі експертизи тощо, що обумовлює необхідність збереження речового доказу.

Представник потерпілого та представник цивільного відповідача поклалися на розсуд суду.

Розглянувши клопотання, суд доходить такого висновку.

За положеннями ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (ч. 2 ст. 174 КПК України).

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесено до заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Суд не вбачає підстав вважати, що арешт на вказане у клопотанні майно накладено слідчим суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя 14.01.2025 у справі № 334/296/25 необґрунтовано.

Крім того, натепер здійснюється судовий розгляд кримінального провадження, стадія з`ясування обставин та перевірки їх доказами ще не пройдена. Після оголошення обвинувального акту ОСОБА_4 свою вину визнала частково, за клопотанням сторони захисту, її допит буде здійснюватися в останню чергу після дослідження всіх доказів по справі.

Суд наголошує, що відповідно до положень КПК України, допит обвинуваченого віднесений до стадії з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами. Більш того, відповідно до ч. 5 ст. 364, ч. 4 ст. 365 КПК України навіть на стадії судових дебатів та під час останнього слова обвинуваченого суд має обов`язок відновити з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, у разі повідомлення про нові обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження.

У цьому судовому засіданні, 18.12.2025, сторона захисту просила відкласти допит обвинуваченої, просила суд лише вирішити клопотання про скасування арешту.

Вищевказане свідчить, що транспортний засіб у майбутньому може бути об`єктом експертизи, зокрема за клопотанням сторони захисту.

За наведеного такий захід забезпечення кримінального провадження є актуальним, а скасування арешту майна передчасним. Застосування такого виду забезпечення кримінального провадження на теперішній стадії судового провадження є пропорційним, тобто дотримано справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та правами приватних осіб.

Керуючись статтями 174, 309, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1