Справа №295/610/26
УХВАЛА

(про арешт майна)

23.01.2026 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомир) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0004337 від 16.05.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 368-5, ч. 4. ст. 409, ч. 4 ст. 410, ч.1 ст. 366-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на мобільний телефон «Redmi A2», EMEI 1: НОМЕР_1 EMEI 2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 ; банківську картку НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_5 , які вилучені під час обшуку 13.01.2026 року, з метою забезпечення збереження речових доказів з позбавленням права на відчуження, користування та розпорядження.

Слідчий в судове засідання не з`явився, в прохальній частині клопотання просив розгляд клопотання проводити без його участі.

Власник майна в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про розгляд справи, подав заяву в якій просив розгляд клопотання проводити у його відсутність, просив відмовити в задоволенні клопотання в частині накладення арешту на банківську карку № НОМЕР_3 , оскільки отримує на неї грошове забезпечення, в решті майна не заперечував.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004337 від 16.05.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 368-5, ч. 4. ст. 409, ч. 4 ст. 410, ч.1 ст. 366-2 КК України.

Під час досудового розслідування щодо можливих неправомірних дій військових службових осіб у вигляді зловживання службовим становищем за попередньою змовою групою осіб, щодо привласнення військового майна, з подальшим набуттям активів що перевищує їх законні доходи, в діях начальника логістики військової частини НОМЕР_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_6 встановлено факт недекларування доходів, а саме об`єкта нерухомості у вигляді наявності у приватній власності об`єкта нерухомого майна в сумі 4336400,00 гривень та іншого майна. Крім того, встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 03.08.2023 являється власником об`єкта нерухомого майна станції технічного обслуговування автомобілів з магазином продовольчих та непродовольчих товарів загальною площею 588.1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040). Іншим власником вказаного об`єкта являється ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_5 . Відповідно до витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва загальна кошторисна вартість будівництва за вказаним об`єктом, зазначена ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , складає 8 672 800 грн., дата закінчення будівництва 2023 рік (реєстраційний номер ІУ31). Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_6 являється власником 50% вказаного майнового активу вартістю 4 336 400 грн. Однак, оглядом декларації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , за 2023-2024 роки, встановлено відсутність відомостей про наявність у приватній власності об`єкта нерухомого майна станції технічного обслуговування автомобілів з магазином продовольчих та не продовольчих товарів, загальною площею 588.1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040).

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 08.01.2026 у справі №295/256/26 надано слідчим слідчої групи у кримінальному провадженні, прокурорам групи прокурорів у кримінальному провадженні, та за їх участі оперативним працівникам Державного бюро розслідувань, дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання військовослужбовця ВЧ НОМЕР_7 ( НОМЕР_8 окремий полк логістики ДШВ ЗСУ) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_9 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 (інформація про право власності відсутня в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), з метою відшукання та вилучення речей та документів, що мають доказове значення у кримінальному провадженні, а саме: речей, предметів та документів, які мають доказове значення у кримінальному провадженні, чорнових записів, а також грошових коштів, відомості про які свідчать, що вони набуті злочинним шляхом, мобільних терміналів, що перебувають у користуванні.

13.01.2026 року на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 08.01.2026 у справі № 295/256/26 проведено обшук в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон «Redmi A2», EMEI 1: НОМЕР_1 EMEI 2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 та банківську карту НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_5 .

Постановою слідчого від 13.01.2026 року, вказані речі визначено речовим доказом.

За частиною 1 ст. 131, ч. 4 ст. 132 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, де вирішення питання про застосування заходів його забезпечення зобов`язує враховувати можливість без застосування заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Зазначені приписи повною мірою поширюють свою дію на вирішення питання стосовно накладення арешту як заходу забезпечення кримінального провадження.

Згідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170, ст. 98 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на його вчинення; правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження тощо.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З огляду на обставини, встановлені при розгляді клопотання, предмет досудового розслідування, а також те, що мобільний телефон «Redmi A2», EMEI 1: НОМЕР_1 EMEI 2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 є речовим доказом у кримінальному провадженні і міг збрігти на собі сліди кримінального правопорушенння, тому з метою збереження зазначеного доказу, слідчий суддя вважає, що клопотання в цій частині є обґрунтованим, та підлягає задоволенню.

При вирішенні питання щодо накладення арешту на банківську карту № НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_5 для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Слідчий у клопотанні не надає жодних обґрунтувань яким критеріям речового доказу, наведеним у статті 98 КПК України, відповідає банківська карта № НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_5 .

Крім того, слідчим у клопотанні не доведений факт того, що вилучена картка є об`єктом правопорушення та в подальшому може бути доказом у кримінальному провадженні, а відтак підлягає відповідному арешту в порядку ст. 170 КПК України.

Частиною 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

У такому випадку, зважаючи на недоведеність слідчим використання вилученої банківської картки як доказу в кримінальному провадженні, а тому накладений арешт на вище зазначене майно може призвести до порушення прав відповідних власників на законне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

При цьому, в матеріалах, доданих до клопотання, відсутні докази висунутої підозри власнику майна у причетності до вчиненого кримінального правопорушення. Вилучена підчс проведенняобшуку баківська карта не підлягає спеціальній конфіскації та конфіскації майна як виду покарання та не може бути використана задля відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання про арешт банківської картки № НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На підставі вищевикладеного, згідно з вимогами ст. ст. 170, 171, 173, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на мобільний телефон «Redmi A2», EMEI 1: НОМЕР_1 EMEI 2: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 .

Тимчасово, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавити власника можливості відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

В задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1