ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/503/25
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

адвоката : ОСОБА_7

обвинуваченого : ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000160 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 30 липня 2025 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2024 року за ст. 126-1 КК України,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 30 липня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

На підставі ч. 1 ст.71 КК України за сукупністю вироків(цього та Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2024) визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік та штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн., які відповідно до положень ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 30.06.2025 близько 18:00 год., перебуваючи біля продуктового магазину, що розташований поблизу буд. №143 по вул. Ілюші Куліка в м. Херсоні, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , схопив останнього правою рукою за шию та почав придушувати, після чого наніс удар долонею лівою руки в обличчя в район правого ока, в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Доводи та вимоги апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_9 (далі прокурор) просить вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 30.07.2025 стосовно ОСОБА_8 скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.

Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків ( цього та вироку Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2024 року ) остаточно призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн. та пробаційного нагляду строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, які відповідно до положень ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

У решті вирок залишити без змін.

Вказує, що ОСОБА_8 раніше був засуджений вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2024 року за ч.1 ст. 126-1 КК до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік із покладенням обов`язків , передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 2 та п. 4 ч.3 ст. 59-1 КК України : періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Призначаючи остаточне покарання ОСОБА_8 за сукупністю вироків згідно вимог ч. 1 ст. 71 КК України суд зазначив, що покарання призначене вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2024 року у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік, суд не поклав на засудженого визначені цим вироком обв`язки, передбачені п. 1,2,3 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України , тим самим фактично здійснив перегляд та змінив вирок від 14.11.2024 року, та допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування вироку .

Позиції учасників .

Прокурор підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Обвинувачений та адвокат ОСОБА_7 заперечили проти задоволення апеляційних вимог.

Потерпілий про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений, заяву про відкладення апеляційного розгляду не подавав. Його неприбуття відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви Суду.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорює висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч.1 ст. 125 КК України, правильність кваліфікації його дій, вид та розмір призначеного за ч. 1 ст. 125 КК України покарання.

За змістом ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. 381та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Прокурором вирок суду із зазначених підстав не оскаржується.

Натомість прокурор наводить доводи про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання за сукупністю вироків та м`якість призначеного остаточного покарання.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія суддів враховує наступне.

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 30.07.2025 року, який оскаржується, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначене покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

Зазначене кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив до повного відбуття призначеного покарання за вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2024 року , яким йому за ч.1 ст. 126-1 КК України призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 років з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Вказаний вирок набув законної сили 16.12.2024 року.

Згідно вимог ст. 49-2 КВК України строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 з 11.02.2025 року перебуває на обліку в органі пробації як особа, засуджена 14.11.2024 року вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2024 року.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_8 має бути призначене остаточне покарання за сукупністю вироків, але при цьому суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, на чому обґрунтовано наголошує прокурор.

За ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Згідно усталеної практики верховного Суду ( постанова від 26.05.2020 у справі №243/2528/19 , від 9 серпня 2022 року у справі № 359/4720/20) положення ч. 3 ст. 72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу , а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Враховуючи положення ч.1, 2 ст. 59-1 КК України у разі призначення покарання у виді пробаційного нагляду у обов`язковому порядку на засудженого покладаються обов`язки, передбачені ч. 2 ст. 59-1 КК України.

Призначаючи за сукупністю вироків покарання ( нового вироку та вироку Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2024 року ) ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 71 КК України суд визначив остаточне покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік та штрафу у розмірі в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

Разом із тим, судом не було враховано , що за вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2024 року ОСОБА_8 за ч.1 ст. 126-1 КК України призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 років з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Призначаючи остаточне покарання за сукупністю вироків, суд не зазначив обов`язки , які покладені зазначеним вироком суду на засудженого до пробаційного нагляду ОСОБА_8 , покладення обов`язків є невід`ємною частиною покарання засудженому до пробаційного нагляду. Ця норма закону є імперативною і підлягає обов`язковому виконанню.

Крім того , у порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, зокрема, застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Аналіз конструкції цієї норми закону дозволяє дійти висновку, що для застосування закріплених у ній правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначив і відповідні спеціальні умови, що мають бути встановлені судом в їх нерозривній єдності:

- перша з яких стосується моменту вчинення кримінального правопорушення засудженим - «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком;

- друга - наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент, визначений у ч. 1 ст. 71 КК України, - момент призначення судом покарання за новим вироком.

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК України під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.

При цьому на необхідність точного визначення виду та розміру невідбутої частини основного та/або додаткового покарання за попереднім вироком при призначенні засудженому покарання за правилами ст. 71 КК України указують і вимоги частини 4 цієї статті, згідно з якою остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України суд першої інстанції призначив покарання у виді пробаційного нагляду строком 1 рік та штрафу. Натомість , поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що згідно наявних у матеріалах провадження відомостей ОСОБА_8 відбуває покарання у виді пробаційного нагляду з 11.02.2025 року ( т 2 а.п. 63), тобто на час ухвалення оскаржуваного вироком він вже відбув частину призначеного попереднім вироком покарання.

На запит апеляційного суду філія № 28 ДУ « Центр пробації» в Миколаївській, Луганській, Донецькій та Херсонській областях надала відповідь про те, що ОСОБА_8 перебуває на обліку як особа, яка засуджена 14.11.2024 року Херсонським міським судом за ст. 126-1 КК до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду. ОСОБА_8 взятий на облік- 11.02.2025 року. Фактичне закінчення строку покарання- 10.02.2026 року.

Повторне призначення за правилами ст. 71 КК України покарання у виді пробаційного нагляду у повному обсязі, а не у невідбутій його частині згідно з приписами ч. 1 ст. 71 КК суперечитиме не лише загальним засадам призначення покарання (ст. 65 КК України), але й положенням ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод й ст. 19 КПК України, якими гарантовано право особи не бути покараним двічі за одне і те саме правопорушення.

Зважаючи на викладене, суд неправильно застосував положення ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК, тому вирок щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413, ст. 421 КПК України з ухваленням в цій частині нового вироку.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, судова колегія враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінального проступку до повного відбуття покарання за попереднім вироком, відомості про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працевлаштований , одружений, щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання та вважає, що за ч. 1 ст. 125 КК України слід призначити покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.( враховуючи що вид та розмір призначеного судом першої інстанції покарання в апеляційній скарзі прокурором не оскаржується).

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків призначити остаточне покарання у виді невідбутої частини покарання станом на день ухвалення вироку апеляційним судом -25.11.2025 року - пробаційного нагляду строком на 2 місяці 16 днів з покладеними на ОСОБА_8 обов`язками, передбаченими п. 1, 2, 3 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою та штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн. які відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також у повній мірі відповідатиме вимогам ст. 50,65 КК України.

При обчисленні невідбутої частини покарання у виді пробаційного нагляду апеляційний суд враховує положення ст. 73 КК України щодо можливості визначення покарання у днях.

Строк відбування покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки на облік в органу пробації.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок щодо ОСОБА_8 в цілому , при цьому жодної підстави для ухвалення такого рішення апеляційним судом не зазначає, і фактично вказує на незгоду із вироком в частині призначеного покарання. Прохання прокурора про скасування вироку з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості жодними доводами не обґрунтоване.

Апеляційні вимоги прокурора про призначення остаточного покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік не підлягають задоволенню, оскільки не узгоджуються з вимогами ч. 1, 4 ст. 71 КК України.

За наведеного апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Керуючись ст. 404,405,409,413,407,421, ч. 15 ст. 615 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 30 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок

ОСОБА_8 за ч.1 ст. 125 КК України призначити покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

На підставі ч.1ст.71 КК України за сукупністю вироків ( цього вироку та вироку Херсонського міського суду Херсонської області від 14.11.2024 року) призначити остаточне покарання у виді невідбутої частини покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 місяці 16 днів з покладеними на ОСОБА_8 обов`язками, передбаченими п. 1, 2, 3 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою та штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн. , які відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржений у касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3