ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/827/23 Номер провадження 11-кп/814/746/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора потерпілої захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000427 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 06 червня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Брод Красноярського краю Російської Федерації, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, особа з інвалідністю 2-ї групи, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.121 КК України на 8 (вісім) років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 500000 грн.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

30 травня 2023 року у денний час доби обвинувачений перебував разом із потерпілою ОСОБА_10 в одній із житлових кімнат за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_9 вчинив сварку з потерпілою, під час якої умисно наніс їй сімнадцять ударів руками, стисненими в кулак, а також ногами в область голови та дев`ять ударів в область тулубу, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких настала смерть ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

При цьому зазначає, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, не доведена належними та допустимими доказами.

Стверджує, що проведений з участю ОСОБА_9 слідчий експеримент не відповідає вимогам КПК України, оскільки під час його проведення питання підозрюваному ставив не слідчий.

Звертає увагу, що між показаннями свідка ОСОБА_11 , які він надавав під час судового розгляду та тими, що викладені у вироку суду, наявні розбіжності.

Вказує, що поза увагою суду залишились показання допитаного в судовому засіданні експерта ОСОБА_12 , який зазначив, що потерпіла не могла ходити самостійно з наявним крововиливом, а група тілесних ушкоджень №5 могла утворитись в результаті падіння.

Наголошує, що з метою встановлення обставин, що мають суттєве значення для кримінального провадження, захисником було заявлено клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи, у задоволенні якого судом відмовлено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думки прокурора та потерпілої про законність і обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Підставою для скасування вироку судом апеляційної інстанції є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що передбачено п.2 та п.3 ч.1 ст.409 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і забезпечити права і законні інтереси учасників провадження.

Згідно з приписами ст.411 цього Кодексу судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:

1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;

2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок підлягає скасуванню із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання.

Відповідно до ст.374 КПК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.15 постанови №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З матеріалів провадження видно, що за результатами судового розгляду обвинувального акта стосовно ОСОБА_9 суд першої інстанції визнав його винуватим в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило її смерть.

При цьому суд встановив, що ОСОБА_9 30 травня 2023 року у денний час доби наніс потерпілій удари кулаками та ногами в область голови та тулубу, від яких смерть потерпілої настала 01 червня 2023 року близько 18 години 20 хвилин у лікарні.

ОСОБА_9 в судовому засіданні вину не визнав і стверджував, що під час досудового розслідування оговорив себе внаслідок застосування працівниками поліції незаконних методів впливу.

При цьому з його пояснень вбачається, що 28 травня 2023 року після вживання у домоволодінні свідка ОСОБА_11 разом з потерпілої ОСОБА_10 алкогольних напоїв він повернувся додому.

Через деякий час до нього прийшла потерпіла ОСОБА_10 , яка вже мала видимі тілесні ушкодження, і залишилася на ніч.

Близько 11 години 29 травня 2023 року обвинувачений знайшов потерпілу ОСОБА_10 , яка лежала біля сінника, та провів до домоволодіння ОСОБА_11 .

В подальшому, обвинувачений в судовому засіданні місцевого суду показав, що не може пригадати дату та час коли у нього перебувала потерпіла.

В свою чергу свідок ОСОБА_11 показав, що 28 травня 2023 року близько обіду потерпіла пішла до обвинуваченого та повернулася наступного дня. В ніч з 29 на 30 травня 2023 року ОСОБА_10 вдома не ночувала. 30 травня 2023 року близько 13 години обвинувачений близько 18 години привів до нього додому потерпілу, яка була в стані алкогольного сп`яніння і вона лягла спати та не розповідала нічого про побиття.

Обґрунтовуючи рішення про визнання ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину, суд послався, зокрема, на висновки судового експерта ОСОБА_12 та його показання під час допиту в судовому засіданні, зі змісту яких видно, що смерть потерпілої настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 18 годині 10 хвилин від закритої черепно-мозкової травми із дифузною травмою головного мозку у вигляді набряку та крововиливів, які і стали безпосередньою причиною смерті.

Тілесні ушкодження, що призвели до смерті потерпілої, мають прижиттєвий характер і утворилися в один проміжок часу, за 3-4 доби до настання смерті, що підтвердив судовий експерт. Такожексперт пояснив, що після отриманих ушкоджень лише першу, другу добу потерпіла могла вчиняти якісь незначні дії, пересуватися на короткі дистанції.

Водночас, як встановив суд, ОСОБА_9 спричинив потерпілій тілесні ушкодження 30 травня 2023 року, тобто за 2 доби до настання смерті.

Таким чином місцевий суд фактично поставив під сумнів наявність необхідного причинного зв`язку між діянням обвинуваченого (побиття потерпілої за 2 доби до настання смерті) і суспільно небезпечним наслідком у виді смерті потерпілої, яка настала від тілесних ушкоджень, отриманих нею за 3-4 доби до настання смерті.

При цьому, як видно з матеріалів кримінального провадження, сторона захисту клопотала про призначення додаткової судово-медичної експертизи з метою усунення вказаних суперечностей, проте місцевий суд ухвалою від 15 травня 2024 року залишив це клопотання без задоволення, мотивуючи тим, що захисник не обґрунтував підстав для призначення такої експертизи.

Хоча відповідно до ст.332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Наведені обставини свідчать, що суд дійшов до суперечливих висновків, які не умотивовані з належною повнотою, не узгоджуються з дослідженими доказами і містять істотні протиріччя.

Водночас, обвинувачення має бути викладено в чіткій, категоричній формі, не повинно допускати двоякого трактування, а висновки суду мають бути підтверджені доказами. При цьому суд має враховувати всі докази, які мають істотне значення для визначення змісту судового рішення. І саме такий принцип при складанні вироку та викладенні обвинувачення має належним чином забезпечити виконання завдання кримінального провадження, закріпленого у ст.2 КПК України.

Крім того, обвинувачений вказував про застосування відносно нього під час досудового розслідування заходів фізичного та психічного впливу правоохоронними органами, які були залишені без належного реагування.

Більше того, суд у мотивувальній частині вироку зазначив про наявність показань свідків, які бачили на обличчі у обвинуваченого тілесні ушкодження, які на їх погляд були спричинені працівниками поліції для отримання неправдивих показань щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення.

Разом з тим, місцевий суд, спростовуючи зазначені доводи в своєму рішенні, обмежився посиланням на висновок експерта №2982 за результатами проведення судово-психологічної експертизи, де зазначено, що у поведінці ОСОБА_9 під час проведення з ним слідчого експерименту наявні психологічні особливості, які дають підстави для визначення ознак самостійного відтворення ним подій.

Проте, з наведеним висновком колегія суддів погодиться не може з огляду на наступне.

Так, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод беззастережно забороняє катування та нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження.

Водночас, виходячи зі змісту ст.3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства, у поєднанні із загальним обов`язком держави за ст.1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, а тим більше обґрунтовувати ними свої рішення (п. 57 рішення ЄСПЛ від 12 червня 2008 року у справі «Яременко проти України»).

Відповідно до п.1 ст.46 Європейської конвенції з прав людини та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.

Забезпечення перевірки заяви про застосування недозволених методів шляхом проведення уповноваженим органом офіційного розслідування щодо можливих порушень прав людини, гарантованих статтями 27, 28 Конституції України, є обов`язковим, що і не було дотримано місцевим судом під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 .

Наведені обставини свідчать про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що згідно з положеннями п.2, п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України є підставами для скасування вироку суду першої інстанції з призначенням нового судового розгляду.

Під час нового розгляду кримінального провадження місцевому суду необхідно провести процедуру провадження з дотриманням вимог закону, перевірити доводи апеляційної скарги захисника, надати належну оцінку усім доказам в їх сукупності, дослідити обставини, що мають значення для вирішення питання щодо всіх елементів складу інкримінованого злочину, а також доводи обвинуваченого про застосування відносно нього під час досудового розслідування заходів фізичного та психічного впливу правоохоронними органами, та у разі, якщо під час нового розгляду в суді першої інстанції винуватість особи у їх вчиненні буде доведено в установленому законом порядку, вирішити питання щодо передбаченої кримінальним законом відповідальності.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 411, 412 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 06 червня 2024 року щодо ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження №0000427 у суді першої інстанції.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4