печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремус-С» про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.08.2025, у рамках кримінального провадження № 0000150,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «Ремус-С» звернувся до суду з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 13.08.2025 № 757/38063/25-к у кримінальному провадженні № 0000150 від 24.02.2025 на майно, з забороною відчуження, розпорядження та користування ним, а саме: на об`єкт незавершеного будівництва - адміністративну будівлю з інфраструктурою для відпочинку, що розташовується на земельній ділянці з кадастровим номером :23:005:0004, площею 0.6446 га, за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ТОВ «Ремус-С» ().

Мотивуючи означене клопотання, заявник вказує, що ТОВ «Ремус-С» є власником нежитлового приміщення, загальною площею 7 535,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2011 № 698 та договору про внесення змін до договору купівлі-продажу № 1 від 13.04.2011 № 724, укладених з ТОВ «Кінкан» та земельної ділянки з кадастровим номером :23:005:0004, площею 0,6443 га, що була набута на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.2013 за р.н. 686, який був укладений між Одеською міською радою та ТОВ "Ремус-С". Тобто заявник законно на підставі чинних договорів купівлі-продажу майна набув у власність нежитлову будівлю та земельну ділянку.

В подальшому, ТОВ «Ремус-С», реалізуючи свої права, як власником майна, розроблено проєкт «Реконструкція нежитлового приміщення під адміністративну будівлю з інфраструктурою для відпочинку за адресою: АДРЕСА_1», відповідно до якого поверховість одноповерхової будівлі після реконструкції складатиме чотири поверхи з цокольним поверхом в рівні котрого розташований паркінг. Відповідний проект складений згідно вимог та норм чинного законодавства з урахуванням вимог всіх нормативно-правових актів.

Згідно з публічними даними, а саме містобудівною документацією м. Одеса, функціональне призначення території, в межах якої розташована вказана земельна ділянка, належить до рекреаційної зони.

Відповідно до плану зонування території м. Одеси (зонінг), затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.10.2016 № 1316-VII, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, розташована в проєктній рекреаційній зоні озеленених територій загального користування (Р-3п), яка призначена для організації повсякденного відпочинку населення, у якій за супутнім видом використання можливе розташування адміністративних будівель, допоміжних споруд, інфраструктури для відпочинку, некапітальних відкритих закладів громадського харчування, малих архітектурних форм декоративно-технологічного призначення тощо.

У 2020 році ТОВ «Ремус-С» отримало містобудівні умови та обмеження № 01-06/176 від 23.06.2020 на забудову земельної ділянки з кадастровим номером :23:005:0004 та 19 листопада 2021 року - дозвіл на виконання будівельних робіт Державної інспекції архітектури та містобудування України № ІУ31.

Відповідно до вказаних дозвільних документів Товариство здійснювало будівельні роботи у відповідності до проектної та дозвільної документації.

Вказує заявник, що майно належне заявнику не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

До суду надійшла заява адвоката ОСОБА_3 про розгляд клопотання за його відсутності, вимоги підтримує, просить задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлений належним чином.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

Слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000150 від 24.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Так, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.08.2025 року накладено арешт на майно, з забороною відчуження, розпорядження та користування ним, а саме на об`єкт незавершеного будівництва - адміністративну будівлю з інфраструктурою для відпочинку, що розташовується на земельній ділянці з кадастровим номером :23:005:0004, площею 0.6446 га, за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ТОВ «Ремус-С» (), заборонивши службовим особам ТОВ «Ремус-С» (), будь-яким іншим товариствам, обслуговуючим кооперативам, підприємствам (в тому числі новоствореним), фізичним особам відчужувати, розпоряджатися будь-яким чином вказаним об`єктом незавершеного будівництва (у тому числі здійснювати продаж майнових прав на нерухоме майно у ньому), зокрема здійснення реєстраційних дій, пов`язаних з перереєстрацією та первинною реєстрацією права власності на житлові та нежитлові приміщення, які знаходяться в об`єкті незавершеного будівництва - адміністративній будівлі з інфраструктурою для відпочинку, що розташовується на земельній ділянці з кадастровим номером :23:005:0004, за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, як вбачається із матеріалів справи ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.08.2025, метою арешту майна, є визначеною в п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою забезпечення збереження речового доказу у кримінальному провадженні.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Окрім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Разом з тим, слідчому судді не надано доказів та не доведено існування правових підстав для подальшого збереження арешту майна, оскільки будь-яким посадовим чи службовим особам ТОВ «Ремус-С» не повідомлено про підозру, також не встановлено, що вказане майно є таким, що набуте внаслідок вчинення кримінального правопорушення, доказів, що б підтверджували такі обставини також не надані, а отже необхідність у продовженні дії вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпала.

Крім того, накладений арешт порушує права володільця майна на розпорядження належним йому майном.

Між тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку, що підстав вважати, що існує правова підстава для подальшого арешту майна спростовується, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ТОВ «Ремус-С» належним майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого обмеження прав власності.

Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.174, 309 КК України,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремус-С» про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.08.2025, у рамках кримінального провадження № 0000150 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.08.2025 у справі № 757/38063/25-к, на майно, з забороною відчуження, розпорядження та користування ним, а саме:

на об`єкт незавершеного будівництва - адміністративну будівлю з інфраструктурою для відпочинку, що розташовується на земельній ділянці з кадастровим номером :23:005:0004, площею 0.6446 га, за адресою: АДРЕСА_1, яка на праві власності належить ТОВ «Ремус-С» (), та заборону службовим особам ТОВ «Ремус-С» (), будь-яким іншим товариствам, обслуговуючим кооперативам, підприємствам (в тому числі новоствореним), фізичним особам відчужувати, розпоряджатися будь-яким чином вказаним об`єктом незавершеного будівництва (у тому числі здійснювати продаж майнових прав на нерухоме майно у ньому), зокрема здійснення реєстраційних дій, пов`язаних з перереєстрацією та первинною реєстрацією права власності на житлові та нежитлові приміщення, які знаходяться в об`єкті незавершеного будівництва - адміністративній будівлі з інфраструктурою для відпочинку, що розташовується на земельній ділянці з кадастровим номером :23:005:0004, за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1