Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1589/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/799/25
Категорія Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000073 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 30 червня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, судимого :

-вироком Малинського районного суду Житомирської області від 19.12.2006 за ч.1 ст.186 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

-вироком Малинського районного суду Житомирської області від 13.02.2008 за ч.3 ст.185, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

-вироком Малинського районного суду Житомирської області від 18.08.2008 за ч.1 ст.122, ч.2 ст.186, 70,71 КК України до 5 років 5 місяців позбавлення волі;

-вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19.11.2014 за ч.4 ст.187, п.4, п.6, п.12 ч.2 ст. 115, 70 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

-вироком Малинського районного суду Житомирської області від 23.04.2015 за ч.1 ст.187, 70 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357, ч.1 ст.162 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок змінити, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 3 роки. Вважає призначенне судом покараня занадто суворим, оскільки не враховано, що всі кримінальні правопорушення є кримінальними проступками, а тому не становлять великої суспільної небезпеки. Вказує, що судом безпідставно виключено обставину, ка пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину, яка зазначена в обвинувальному акті.

14.08.2025 на електрону адресу Житомирського апеляційного суду від прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_9 надійшло заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 30 червня 2025 року, в якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, та вирок суду залишити без зміни.

Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 30 червня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 1 ст. 125, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357, ч.1 ст. 162 КК України та призначено йому покарання:

за ч.1 ст. 125 КК України у виді 100 годин громадських робіт;

за ч.1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк два роки;

за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк один рік;

за ч.1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк два роки шість місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 6 місяців.

Початок строку відбування покарання вирішено обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік за місцем відбування покарання.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 11 червня 2025 року близько 10-ї години, ОСОБА_8 , перебуваючи на сходах поблизу пам`ятних знаків з портретами загиблих захисників України на площі Соборній в м. Малині, Житомирської області під час конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс потерпілому ОСОБА_10 , який є інвалідом 2 групи, один удар правою долонею в обличчя, заподіявши останньому тілесне ушкодження у вигляді ссадин обличчя, які по своїй категорії відносяться до легкого ступеню тяжкості.

Після цього, без розриву в часі, ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, із гаманця ОСОБА_10 , якого той тримав в руках, відкрито заволодів банківською карткою АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка відповідно до ст. 1 Закону «Про інформацію», ст.1 Закону «Про платіжні послуги», п.1 ст. 5 Закону «Про електронні документи та електронний документообіг», ст. 51 Закону «Про банки та банківську діяльність» та примітки до ст. 358 КК України є електронним платіжним документом та офіційним документом, посвідченням лісоруба №001789 на ім`я ОСОБА_10 , виданим 19.10.2018 за рішенням кваліфікаційної комісії Малинського лісотехнічного коледжу, які є офіційним документом та належать іншій особі, а також паспортом потерпілого № НОМЕР_2 виданого 08.01.2025, розпорядившись вказаними документами на власний розсуд.

Крім того, 11 червня 2025 року близько 12-ї години, ОСОБА_8 , проходячи повз територію Малинського кооперативного ринку, за адресою м. Малин вул. Грушевського, 2, побачив припаркований неподалік автомобіль ВАЗ 21074, д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_11 , та яким користується ОСОБА_12 . Реалізуючи свій умисел на незаконне проникнення до іншого володіння особи, ОСОБА_8 , діючи умисно, порушуючи вимоги ст.30 Конституції України, яка гарантує кожному громадянину недоторканість житла чи іншого володіння особи, ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, якою закріплено право людини на недоторканість житла чи іншого володіння особи, всупереч волі законного володільця, протиправно, з застосуванням фізичної сили, уламком цеглини, який знайшов поруч, розбив скло водійських дверцят вказаного автомобіля, після чого, руками відкрив зсередини дверцята та проник в салон, де виявив належні ОСОБА_12 офіційні документи, а саме посвідчення тракториста-машиніста НОМЕР_4 від 20.06.2018, виданого ГУ Держпромспоживслужби у Київській області та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу -трактора марки Т-40 д.н.з НОМЕР_5 від 23.05.2003, які є офіційними документами та належать іншій особі та викрав їх, розпорядившись ними на власний розсуд

Своїми діями, які виразились в заподіянні умисних легких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.

Своїми діями, які виразились в викраденні офіційного документа ОСОБА_10 , вчиненому з корисливих мотивів, ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 357 КК України.

Своїми діями, які виразились у незаконному заволодінні паспортом ОСОБА_10 , ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 3 ст. 357 КК України.

Своїми діями, які виразились у викраденні офіційних документів ОСОБА_12 , ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 357 КК України.

Своїми діями, які виразились в незаконному проникненні до іншого володіння особи (автомобіля ВАЗ 21074), ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання апеляційного суду не з`явився. Клопотання про відкладення апеляційного розгляду не подавав. Захисник не заперечував про проведення апеляційного розгляду у відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , участь якого не є обов`язковою.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції на підставі ч.2 ст. 382 КПК України за письмовою згодою учасників судового провадження, розглянув обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 у спрощеному проваджені без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в умисних діях, які виразились в заподіянні умисних легких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , у викраденні офіційного документа ОСОБА_10 , вчиненому з корисливих мотивів, у незаконному заволодінні паспортом ОСОБА_10 , у викраденні офіційних документів ОСОБА_12 , у незаконному проникненні до іншого володіння особи (автомобіля ВАЗ 21074), відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не переглядається. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125, ч.1 ст.357, ч.3 ст. 357, ч.1 ст.162 КК України кваліфіковані правильно.

Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 згідно ст.66 КК України, суд визнав щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 згідно ст.67 КК України, суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю та рецидив кримінального правопорушення.

Також суд виключив з обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, та будучи звільненим з місць позбавлення волі 04.06.2025, через незначний проміжок часу знову вчинив ряд умисних корисливих кримінальних правопорушень, одне з яких з застосуванням насильства, що переконливо свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, а тому його виправлення та перевиховання можливо лише в умовах обмеження волі.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому судом не встановлено.

З наведеними висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів та вважає, що саме таке покарання, яке призначене судом першої інстанції відповідає меті покарання, передбаченої ч.2 ст.50 КК України.

Доводи апелянта про те, що судом безпідставно виключено обставину, яка пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції виключаючи дану обставину зазначив, що відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 263/15605/17 (провадження № 51-4234км20) активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину. Доказів такої допомоги слідству матеріали провадження не містять.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів також погоджується.

Доводи обвинуваченого про те, що судом призначено занадто суворе покарання, колегія суддів вважає також безпідставними, оскільки згідно ст. 414 КПК України не відповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно постанови Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 524/5999/17 під терміном «явно несправедливе покарання» розуміють не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_8 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Малинського районного суду Житомирської області від 30 червня 2025 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: