Справа№ 938/1546/25
Судове провадження № 1-кп/938/148/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року селище Верховина, Верховинський район, Івано-Франківська область

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, об`єднане кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.03.2024 за №0002686 та 09.09.2025 за №0000113, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Виска Маловисківського району Кіровоградської області, фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні осіб не має, раніше не судимого, військовослужбовця, у званні солдат, радіотелефоніста 1 відділення корегування артилерійського вогню 1 взводу коригування артилерійського вогню батареї коригування артилерійського вогню дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.1 ст.263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

обвинувачений, солдат ОСОБА_4 , 15.12.2023, приблизно о 09.00 год., під час проходження військової служби за контрактом у Збройних Силах України та перебування у розпорядженні командира військової НОМЕР_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №279 від 31.07.2023, у порушення вимог статті 65 Конституції України, пунктів 1 та 3 частини третьої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, запровадженого в Україні з 05.30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та в подальшому продовженого по теперішній час, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин, не з`явився до розташування військової частини НОМЕР_1 (населений пункт АДРЕСА_2 ) та без поважних причин, перебував поза її розташуванням до 09.09.2025.

Таким чином, визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, оскільки будучи військовослужбовцем, не з`явився вчасно на військову службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану.

Крім цього, обвинувачений, солдат ОСОБА_4 , восени 2023 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, проходячи військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 , під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності і безпеки України, перебуваючи неподалік населеного пункту Роботине Запорізької області, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, незаконно, без передбаченого дозволу «Положенням про дозвільну систему», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 та «Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також, боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, шляхом привласнення знайденої вогнепальної зброї та бойових припасів, придбав самозарядний пістолет Макарова, який придатний для стрільби та належить до категорії вогнепальної зброї, а також 6 патронів до нарізної вогнепальної зброї промислового виробництва калібру 9-мм, що належать до категорії бойових припасів, які за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, переніс до місця свого фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 ,та зберігав їх з метою подальшого носіння.

В подальшому, 09.09.2025, обвинувачений ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел на незаконне носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів, перебуваючи в урочищі Стіг, с. Явірник, Зеленської сільської ради, Верховинського району, Івано-Франківської області, з метою незаконного перетину державного кордону України з державним кордоном Республіки Румунія, умисно, незаконно, без передбаченого законом дозволу носив та зберігав самозарядний пістолет Макарова, який придатний для стрільби та належить до категорії вогнепальної зброї, а також 6 патронів до нарізної вогнепальної зброї промислового виробництва калібру 9-мм, що належать до категорії бойових припасів. Вказані вогнепальна зброя та бойові припаси були у нього виявлені та вилучені в ході поверхневого огляду після зупинки ОСОБА_4 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 та працівниками поліції Верховинського РВП ГУНП в Івано-Франківській області.

Таким чином, визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, оскільки придбав, носив та зберігав вогнепальну зброю та бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у інкримінованому обвинуваченні визнав повністю і суду показав, що у 2022 році уклав контракт на проходження військової служби. Після цього, деякий час проходив навчання у Великобританії, а повернувшись в Україну, проходив військову службу у АДРЕСА_2 та в АДРЕСА_2 . З кінця літа 2022 року він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , звідки відряджався для виконання бойових завдань на фронт в межах Запорізької області. У нього не склалися відносини із його командиром, оскільки у них виникали непорозуміння щодо місця проходження служби та виконання завдань. Він хотів у піхоту, але його побажання не враховувалося керівництвом, і йому відмовляли у переведенні у інший підрозділ. А тому, у нього виникла ідея самовільного залишення військової служби, що в подальшому йому могло створити умови для переведення у інший підрозділ. Можливість реалізувати цю ідею у нього з`явилася на початку зими 2023 року, коли він потрапив в госпіталь у м. Запоріжжя із отриманими травмами в результаті обстрілу його позиції КАБ-ами. Після завершення лікування, 15.12.2023 він не повернувся у місце розташування військової частини, а зібравши свої речі, поїхав до дому, за місцем проживання своєї дружини. Однак, через тиждень після прибуття до дому, його дружина потрапила у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої отримала серйозні травми та потребувала стороннього догляду. А тому, він переглянув свою позицію щодо повернення на військову службу, залишився вдома та став доглядати дружину. За наслідками отриманих травм дружині присвоїли ІІІ-у групу інвалідності, а на даний час вона виробляє ІІ-гу групу. В процесі перебування вдома, оцінюючи умови своєї військової служби, стану здоров`я дружини та супутні проблеми, у нього виникла образа на державу в цілому, і він вирішив покинути територію України поза межами пункту пропуску. Однак, при спробі незаконного перетину державного кордону в межах Верховинського району був затриманий працівниками поліції та прикордонної служби.

Крім цього, восени 2023 року, коли він виконував бойові завдання із зачистки населеного пункту Роботине, Запорізької області, він знайшов російський бронежилет із самозарядним пістолетом Макарова, та магазин до нього споряджений шістьма патронами. Він вирішив пістолет та патрони залишити собі, а тому заховав їх в особистих речах, які зберігав у роті забезпечення за місцем своєї дислокації. В процесі лікування, його особисті речі, в яких був захований пістолет та патрони, йому було надіслано Новою поштою у м. Запоріжжя, звідки він їх переадресував за місцем проживання своєї дружини. Коли він приїхав за місцем проживання дружини, пістолет та бойові припаси закопав в землі, неподалік свого місця проживання. Через деякий час, здійснюючи підготовку до незаконного перетину державного кордону України, він відкопав пістолет та патрони, вирішивши їх взяти із собою для відлякування звірини у лісі. Однак, при спробі незаконного перетину був затриманий, а пістолет та бойові припаси у нього було вилучено.

На даний час шкодує про вчинені кримінальні правопорушення, переосмислив свою поведінку і вкрай негативно до неї ставиться. Просить врахувати, що вчиненими кримінальними правопорушеннями нікому не заподіяв шкоди, в той же час має намір продовжити проходити військову службу та виконувати завдання із захисту територіальної цілісності і безпеки України, а тому просить суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений в судовому засіданні повністю визнав вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях та не заперечив фактичних обставин, викладених у обвинувальних актах, за яких визнаються вчиненими кримінальні правопорушення, суд, переконавшись, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, не оспорюють їх та надають свою згоду на проведення судового розгляду без їх дослідження, і така позиція є добровільною, а наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України у вигляді позбавлення права на апеляційне оскарження щодо доведеності фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення учасникам кримінального провадження є зрозумілими, прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин скоєння обвинуваченим зазначених кримінальних правопорушень, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також стосуються процесуальних витрат на проведення експертиз, процесуальних рішень щодо речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, суд вважає, що в ході судового розгляду вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, є доведеною, його дії є правильно кваліфіковані за вказаною кримінально-правовою нормою, а саме у нез`явленні вчасно на службу військовослужбовця без поважних причин, понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім цього, є доведеною вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а його дії є правильно кваліфіковані за вказаною кримінально-правовою нормою, оскільки він придбав, носив та зберігав вогнепальну зброю та бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст.50 КК України відповідно до яких покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, але яке має на меті не лише кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Крім цього, у відповідності до ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, таке покарання повинне бути призначене у межах, установлених санкцією частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 КК України, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, способу його вчинення, мети та мотиву вказаного діяння, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд зважає, що обвинувачений вчинив тяжкі злочини, по місцю проходження військової служби характеризується негативно. Разом з тим, обвинувачений є особою молодого віку, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах, розкаявся та щиро шкодує про скоєні кримінальні правопорушення, бажає продовжувати проходити військову службу, матеріальної шкоди вчиненими правопорушеннями не заподіяв.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, органами досудового розслідування не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю даного кримінального правопорушення.

А тому, враховуючи наведені обставини, а також те, що санкціями ч.5 ст.407 та ч.1 ст.263 КК України передбачені покарання лише у вигляді позбавлення волі, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі мінімальними строками передбаченими санкціями названих кримінально-правових норм, з призначенням остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, і що саме таке покарання є достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Крім цього, у відповідності до вимог ч.2 ст.124 КПК України стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів.

Відповідно до положень ст.100 КПК України вирішити долю речових доказів, а також у відповідності до ч.4 ст.174 КПК України вирішити питання щодо вжитих заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Призначити покарання ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання та подальшого безперервного тримання під вартою, з 22 год. 05 хв. 09 вересня 2025 року.

До набрання вироком законної сили, продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , обраний ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 12.09.2025 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави з утриманням у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Державного бюджету України процесуальні витрати витрати пов`язані із залученням експертів в загальному розмірі в сумі 3565 гривень 60 копійок.

Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження вжиті:

- ухвалою слідчого судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 12.09.2025 у виді арешту, накладеного на пістолет Макарова без маркувань, з одним магазином без маркувань та шість патронів калібру 9мм.

Речові докази:

-Диск для лазерних систем зчитування з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського Верховинського РВП, зберігати при матеріалах кримінального провадження.

-пістолет Макарова без маркувань з одним магазином без маркувань, а також 6 патронів калібру 9мм, знищити.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

З інших підстав, на вирок може бути подана апеляційна скарга в порядку та строки визначені ст.395 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_6