МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 171/3476/25

Провадження № 1-кс/210/1621/25

23 вересня 2025 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

підозрюваного: ОСОБА_4 ,

захисника підозрюваного, - адвоката: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції (дистанційного провадження), клопотання слідчого СВ Відділення поліції №8 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , винесене в рамках кримінального провадження №0000231 від 21 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельниково, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, не працюючого, не маючого на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, та інших непрацездатних осіб, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу положень ст.89 КК України, вважається таким, що раніше не судимий, -

В С Т А Н О В И В:

22 вересня 2025 року до Металургійного районного суду міста Кривого Рогу, після визначення підсудності Дніпровським апеляційним судом надійшло вказане клопотання слідчого СВ Відділення поліції №8 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначила, що у провадженні СВ ВП №8 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені 21 вересня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000231, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

ОСОБА_4 , 20 вересня 2025 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, знаходився в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де він разом зі своїм сином ОСОБА_7 , вживали спиртні напої.

Під час вживання спиртних напоїв між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Після цього, ОСОБА_4 , 20 вересня 2025 року, приблизно о 19 годині 05 хвилин, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в кухонній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , взяв правою рукою зі столу кухонний ніж, та вийшовши в коридор вказаної квартири де знаходився ОСОБА_7 , та наніс один удар ножем в область живота останньому.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 , згідно довідки з КП «Криворізької центральної районної лікарні», Новопільської сільської від 20 вересня 2025 року, потерпілому ОСОБА_7 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого ножового поранення черевної порожнини з травмою брижі товстого кишківника. Внутрішня кровотеча.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_4 , органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК України, за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

21 вересня 2025 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України.

21 вересня 2025 року, відповідно до ст.ст.40, 42, 276, 277, 278 КПК України, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Підозра ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення на переконання органу досудового розслідування підтверджується зібраними доказами: протоколом огляду місця події, протоколами допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , довідкою з КП «Криворізької центральної районної лікарні», Новопільської сільської ради від 20 вересня 2025 року.

Слідчий зазначає, що підозрюваний ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за скоєння якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 05 до 08 років.

З огляду на викладене, існують передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України ризики щодо виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків а саме: 1) ОСОБА_4 , може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки йому може бути призначено покарання від 5 до 8 років позбавлення волі; 2) ОСОБА_4 , може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, у слідства наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 , може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, у якому підозрюється, оскільки відповідно до п.п.1, 2, 4 ч.1 ст.178 КПК України: 1) Маються вагомі наявні докази про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 , кримінального правопорушення; 2) Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_4 , у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, за скоєння якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 05 до 08 років, що може спонукати ОСОБА_4 , переховуватися від органів досудового розслідування, суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, у слідства маються наявні підстави обрання відносно ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою до закінчення строків досудового розслідування, так як застосування даного запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 , може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на переконання слідства неможливо, оскільки: 1) застосування до ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави, домашнього арешту, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України; 2) під час досудового розслідування не надійшло жодних звернень про передачу ОСОБА_4 , комусь на поруки, що виключає передачу його на поруки.

Крім цього, слідство вважає, що застосування до ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, можливо, враховуючи те, що за вчинення ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 05 до 08 років, отже дотримується обов`язкова умова призначення даного запобіжного заходу, передбачена п.4 ч.2 ст.183 КПК України.

Сукупність усіх вищевказаних обставин на переконання слідства свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування до ОСОБА_4 , більш м`яких запобіжних заходів, жоден з яких не забезпечить належної поведінки підозрюваного.

На підставі викладеного, слідчий просить клопотання задовольнити.

Присутній у судовому засіданні прокурор клопотання слідчого підтримав з підстав та мотивів, викладених у ньому, просив слідчого суддю його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник, кожен окремо проти клопотання заперечували, посилались на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, просили врахувати характеризуючі підозрюваного дані, у зв`язку із чим просили застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт. При цьому підозрюваний провину у пред`явленому звинуваченні визнав повністю.

Заслухавши доводи прокурора про необхідність задоволення клопотання, пояснення підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали провадження додані до клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно зі ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.194 ч.1 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25 квітня 2003 року №4 взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Згідно зі ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципів правової визначеності та презумпції невинуватості, особа вважається невинуватою, поки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку; кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Слідчий суддя враховує ст.9 ч.5 КПК України, якою передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Відповідно до статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод №ETS 005 від 04 листопада 1950 року, ратифікована 17 липня 1997 року, набрала чинності 11 вересня 1997 року кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до принципів Конвенції, - пропорційності та забезпечення рівності інтересів - коли мова йде про обмеження тих чи інших прав і свобод, суд завжди звертає увагу на кілька параметрів, встановлених Конвенцією, яким мають відповідати застосовані державою заходи щодо цих прав, а саме: 1) наявність правових підстав для обмеження прав і свобод; 2) наявність легітимної мети для застосування обмежень; 3) пропорційність вжитих державою заходів щодо обмеження прав і свобод з огляду на легітимну мету, якої держава намагалася досягти.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Лабіта проти Італії», тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Вирішуючи дане питання суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення підозрюваного на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Згідно витягу з кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000231, розпочате досудове розслідування по кримінальному правопорушенню, передбаченого ст.121 ч.1 КК України.

21 вересня 2025 року о 16год. 55хв. ОСОБА_4 затримано на підставі ст.208 КПК України.

21 вересня 2025 року ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 даного кримінального правопорушення підтверджується наданими до клопотання доказами.

У клопотанні наведені дані, що вказують на причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Таким чином, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наявних в наданих суду матеріалах клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено лише наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.

При цьому, слідчий суддя відхиляє доводи про наявність такого ризику, як переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюваний в силу положень ст.89 КК України, вважається таким, що раніше не судимий, в Україні введено військовий стан, у зв`язку із чим, кордони для чоловіків віком до 65-ти років закриті, має постійне місце проживання та реєстрації, хоча і не працює, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, та інших непрацездатних осіб, однак одружений, потерпілим є рідний син підозрюваного, та останній зазначив, що вчинив кримінальне правопорушення на ґрунті сімейної сварки. Також у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, відповідний ризик буде повністю нівельовано.

Крім того, прокурором не обґрунтовано та не доведено, ризик незаконно впливати на потерпілого та свідків, а саме яким чином підозрюваний може впливати на них, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, слідчий суддя вважає, що під час розгляду клопотання не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, у слідчого судді відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають із ст.194 ч.5 КПК України, зокрема, прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду на визначений ними час, не спілкуватися зі свідками та потерпілим.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу підозрюваному, не пов`язаний з триманням під вартою, - цілодобовий домашній арешт.

Положеннями ст.181 ч.ч.1, 2 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 слідчий суддя враховує вимоги п.п.3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно яким обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного ОСОБА_4 , який хоча і підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, однак в силу положень ст.89 КК України, вважається таким, що раніше не судимий, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, та інших непрацездатних осіб, одружений, має постійне місце проживання та реєстрації, міцні соціальні зв`язки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, недоведеність необхідності застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Тому, підозрюваному ОСОБА_4 слід обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків: прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду на визначений ними час; не залишати цілодобово місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 19 листопада 2025 року включно, без дозволу слідчого, прокурора або суду, окрім випадків необхідної евакуації або з метою запобігти загрозі життю чи здоров`ю підозрюваного; не спілкуватися зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Суд вважає, що прокурор не зміг довести суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, а лише посилання на тяжкість злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суду. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою особи, яка перебуває під домашнім арештом згідно ухвали суду, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

На підставі вищевикладеного та керуючись вимогами ст.ст.131, 132, 176-178, 183, 184, 194 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Відділення поліції №8 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , винесене в рамках кримінального провадження №0000231 від 21 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити частково.

У застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 , до 19 листопада 2025 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду на визначений ними час;

- не залишати цілодобово місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 19 листопада 2025 року включно, без дозволу слідчого, прокурора або суду, окрім випадків необхідної евакуації або з метою запобігти загрозі життю чи здоров`ю підозрюваного;

- не спілкуватися зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ст.181 ч.5 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

З метою перевірки та контролю за поведінкою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покласти на Відділення поліції №8 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, обов`язки щодо проведення перевірок за місцем мешкання останнього.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора в провадженні котрого перебуває кримінальне провадження.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно в залі суду.

Строк дії ухвали до 19 листопада 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 23 вересня 2025 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1