справа № 619/7162/25
провадження № 1-кп/619/621/25
ВИРОК

іменем України

09 грудня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданнікримінальне провадження № 0000158 від 10.09.2025 за обвинуваченням за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кірово Нікопольського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України,
за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурораОСОБА_4
обвинуваченогоОСОБА_3
захисникаОСОБА_5 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

19.09.2025 в рамках кримінального провадження №0000158 від 10.09.2025 дізнавачем СД ВП №3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 17.09.2025 у справі № 619/5529/25, провадження № 1-кс/619/891/25, у період часу з 06 год 40 хв по 09 год 00 хв території домоволодіння з прилеглими надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в якому фактично проживає ОСОБА_3 , в ході обшуку в середині житлового будинку, а саме у приміщенні спальної кімнати під дерев`яним стільцем виявлено 4 (чотири) металеві банки з вмістом порошкоподібної речовини темного кольору схожої на порох, яку у подальшому вилучено для проведення експертного дослідження.

З огляду на вищезазначене, в порушення «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 662 від 21.08.1998 і «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992, маючи злочинний умисел направлений на незаконне придбання вилучених з обігу предметів, у невстановленому в ході досудового розслідування місці та часі ОСОБА_3 заволодів вищезазначеними предметами, тим самим здійснив придбання, які в подальшому переніс до свого домоволодіння за вищевказаною адресою, де почав їх зберігати до моменту вилучення працівниками поліції.

Згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи, надана на дослідження речовина в згортках з написами «1», «2», «3» є вибуховою речовиною метальної дії - нітроцелюлозним (бездимним) одноосновним порохом. Надана на дослідження речовина в згортку з написом «4» є вибуховою речовиною метальної дії - димним порохом.

Надані на дослідження порохи здатні до хімічного перетворення шляхом швидкого згорання з ефектом вибуху при знаходженні їх в замкнутому просторі.

Крім того, у вересні 2025 році, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 перебуваючи на подвір`ї свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, зірвав заздалегідь висаджені кущі рослини коноплі, які росли у городі вищезазначеного домоволодіння, достовірно знаючи, що виявлені ним кущі є нарковмісними рослинами, реалізуючи свій прямий умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, зірвав їх, після чого зв`язав між собою мотузкою та залишив висушуватись на поруч ростучому дереві вишні для подальшого вживання, тим самим незаконно придбав наркотичний засіб та почав його зберігати до моменту вилучення працівниками поліції.

Під час проведення обшуку, проведеного 19.09.2025 у період часу з 06 год 40 хв по 09 год 00 хв, а саме території домоволодіння АДРЕСА_1 , співробітниками поліції виявлено та вилучено: рослини зовні схожі на наркотичні жовто-зеленого кольору у напів-сухому стані, які у подальшому поміщено до картонної коробки та опечатано паперовою биркою з пояснювальними написами та підписами понятих.

Відповідно до висновку експерта від 25.09.2025 за результатами судової експертизи дослідження матеріалів, речовин та виробів, за експертною спеціальністю 8.6 «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» у вилучених у ОСОБА_3 в ході проведення обшуку 19.09.2025 предметах є рослинна речовина - канабіс, обіг якої обмежено.

Надана на експертизу речовина рослинного походження утворена верхівками з листям (після відділення фрагментів стебел та гілок), масою: 2505,0 г - є канабісом, якйй віднесений до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено. Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину (та після відділення фрагментів стебел та гілок), склала: 1465,350 г.

Таким чином, ОСОБА_3 , всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» незаконно зберігав без мети збуту - канабіс, який відноситься до наркотичних засобів, згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000.

Згідно Наказу Міністерства охорони здоров`я № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиці № 1 «Невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу» наказу МОЗ України № 634 від 29.07.2010, маса вилучених речовин перевищує невеликі розміри.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за злочин, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися у:

- придбанні та зберіганні вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 263 КК України.

- незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів, у великих розмірах, без мети збуту, суд кваліфікує за ч. 2 ст. 309 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердив факти і обставини його вчинення, так як це зазначено вище.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, останньому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Вина обвинуваченого у вчиненні зазначених злочинів доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у цьому кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого щодо обвинуваченого ОСОБА_3 обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення під час судового розгляду його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст. 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося.

Отже, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Частиною шостою статті 368 КПК України визначено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 27 листопада 2019 року (кримінальне провадження № 629/847/15-к) щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Матеріали кримінального провадження містять відомості на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненому злочині та всі обставини, які ставляться йому у провину, щирий жаль з приводу цього, осуд своєї поведінки та бажання виправити ситуацію, яка склалася, і нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Згідно висновків, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (кримінальне провадження № 288/1158/16-к), під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням розкриттю злочину.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, у них містяться дані про повідомлення обвинуваченим органу досудового розслідування обставин вчинення злочину, які б не були встановлені ними на підставі показань свідків та інших доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України щире каяття ОСОБА_3 , та активне сприяння розкриттю злочиніввизнаються судом обставинами, які пом`якшують його покарання.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Вивченням відомостей про особу ОСОБА_3 установлено, що він на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем роботи за період з 01.10.2021 - 23.12.2022 характеризується добре, такий, що не має судимості.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостям про особу винного.

Статтею 65 КК України визначені загальні засади призначення покарання, відповідно до яких суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

При цьому, враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостям про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Верховний Суд у своїй постанові від 02 листопада 2021 року (справа № 750/5031/18, провадження № 51-2761км21) зазначив, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Водночас, визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Виходячи з приписів статті 12 КК України, вчинений ОСОБА_3 злочин, передбачений ч. 1 ст. 263, є тяжким злочином, а передбачений ч. 2 ст. 309 КК України, є нетяжким злочином.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд бере до уваги ступінь тяжкості вчинених злочинів, ставлення ОСОБА_3 до вчиненого та наслідків дій винного, який свою вину у вчиненні злочинів визнав повністю.

У судовому засіданні прокурор просив призначити покарання у виді позбавлення волі та застосувати статтю 75 КК України і звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком.

За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкцій передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання відповідає тяжкості правопорушень, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, не буде становити особистий надмірний тягар для особи та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

При вирішенні питання про те, який із передбачених ч. 1 ст. 70 КК України, принципів необхідно застосувати до ОСОБА_3 при призначенні покарання за сукупністю злочинів, суд крім відомостей про особу винуватого та обставин, які пом`якшують покарання, враховує число злочинів, які входять у сукупність, форму вини і мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків.

Отже, суд дійшов висновку про застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи характер суспільно-небезпечного діяння, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , можливість його виправлення без відбування покарання, суд дійшов висновку про звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та застосовує ст. 75 КК України. На період іспитового строку суд покладає на нього обов`язки, передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст.76 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому: майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

Ухвалами слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 23 вересня 2025 року (справа № 619/5617/25; провадження № 1-кс/619/908/25); від 24 вересня 2025 року (справа № 619/5529/25; провадження № 1-кс/619/910/25) накладено арешти на майно.

У судовому засіданні прокурор просив порох «СССР охотничий бездымный - СОКОЛ 200 г» у кількості 2 банки; 2 банки 200 г сріблястого кольору, зовні схожі на порох без наліпки передати на потреби ЗСУ, все інше майно знищити.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 186-р «Про передачу майна для потреб Збройних Сил» від 26.02.2022 суд вважає за необхідне передати вилучене майно, а саме порох «СССР охотничий бездымный - СОКОЛ 200 г» у кількості 2 банки; 2 банки 200 г сріблястого кольору, зовні схожі на порох без наліпки відповідним державним органам, інше майно знищити.

З огляду на зазначене та відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд скасовує арешт майна.

Відповідно до статей 124, 126 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З урахуванням вимог статей 176, 177, 377 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу обвинуваченому.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України,та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

- за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_3 визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності зі ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в Харківському науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України № СЕ-19/121-25/26642-БЛ від 31.10.2025 у розмірі 3 119,90 грн; № СЕ-19/121-25/24313-НЗПРАП від 25.09.2025 у розмірі 2 674,20 грн; № СЕ-19/121-25/24312-НЗПРАП від 25.09.2025 у розмірі 3 565,60 грн; № СЕ-19/121-25/24212-ФХВР від 24.09.2025 у розмірі 3 565,60 грн.

Арешт майна, застосований відповідно до ухвал слідчого судді від 23 вересня 2025 року (справа № 619/5617/25; провадження № 1-кс/619/908/25); від 24 вересня 2025 року (справа № 619/5529/25; провадження № 1-кс/619/910/25), скасувати.

Речові докази по справі:

- порох «СССР охотничий бездымный - СОКОЛ 200 г» у кількості 2 банки; 2 банки 200 г сріблястого кольору, зовні схожі на порох без наліпки, - передати відповідно до розпорядження КМ України № 186-р «Про передачу майна для потреб Збройних Сил» від 26.02.2022 відповідному державному органу;

- предмет, зовні схожий на гладкоствольну зброю, який на ударно-спусковому механізмі з прикладом та на стволі є відповідний номер - К101479-56, накладка на стволі з номером НОМЕР_1 ; рослини, зовні схожі на коноплі з кореневою системою у кількості трьох кущів; рослини, зовні схожі на коноплі жовто-зеленого кольору, у напівсухому стані знищити.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1