В И Р О К

Іменем України

№ 610/3947/24 № 1-кп/610/56/2025
м. Балаклія26 вересня 2025 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

судді: ОСОБА_1 ,

за участю

секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця: м. Харкова; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , актуальне місце проживання не відоме; громадянина України; з вищою освітою; неодруженого, має дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 ; офіційно не працевлаштованого; інваліда 3 групи; в силу ст. 89 КК України судимості не має,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

26 лютого 2024 року, приблизно о 13.00 годині, більш точні час та місце не встановлені, ОСОБА_5 , з корисливого мотиву і мети збагачення за рахунок чужого майна, умисно, привласнив офіційний документ - банківську картку АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_1 на ім`я померлого ОСОБА_7 , яку отримав для передачі родичам останнього, розпорядившись нею на власний розсуд.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введений та неодноразово продовжувався воєнний стан, зокрема, Указом Президента України від 05.02.2024 № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 06.02.2024 № 3564?IX, до 05.30 14.05.2024.

В умовах воєнного стану, в період часу з 26 лютого 2024 року до 07 березня 2024 року, ОСОБА_5 , з корисливого мотиву і мети незаконного збагачення за рахунок чужого майна, використовуючи банківську картку АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_1 на ім`я померлого ОСОБА_7 , умисно, таємно, викрав належні ОСОБА_8 грошові кошти всього на 183356 гривень 02 копійки, розпорядившись ними на власний розсуд, а саме:

26 лютого 2024 року, приблизно о 13.15 годині, за адресою: Харківська область, Ізюмський район, м. Балаклія, вул. Володимира Целуйка, буд. 28, у приміщенні магазину ТОВ «АТБ Маркет», ОСОБА_5 , здійснив оплату покупок та зняття готівки, викравши 30185 гривень 22 копійки,

26 лютого 2024 року, о 14.47 годині, за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова, буд. 274 В, у приміщенні магазину ТОВ «Восторг», ОСОБА_5 , через банкомат зняв та викрав 15000 гривень,

26 лютого 2024 року, о 15.03 годині, за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, буд. 33, ОСОБА_5 , здійснив оплату покупок та зняття готівки, викравши 10001 гривню 80 копійок,

27 лютого 2024 року, о 15.14 годині, за адресою: м. Харків, проспект Ювілейний, буд. 63 Д, у приміщенні магазину ТОВ «АТБ Маркет», ОСОБА_5 , здійснив оплату покупок та зняття готівки, викравши 5003 гривні 90 копійок,

27 лютого 2024 року, о 15.44 годині, за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова, буд. 272 Д, у приміщенні магазину ТОВ «АТБ Маркет», ОСОБА_5 , здійснив оплату покупок та зняття готівки, викравши 5165 гривень 10 копійок,

27 лютого 2024 року, о 15.51 годині, за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова, буд. 274 В, у приміщенні магазину ТОВ «Восторг», ОСОБА_5 , через банкомат зняв та викрав 18000 гривень,

28 лютого 2024 року, о 16.39 годині, за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова, буд. 274 В, у приміщенні магазину ТОВ «Восторг», ОСОБА_5 , через банкомат зняв та викрав 20000 гривень,

29 лютого 2024 року, о 15.32 годині, за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова, буд. 274 В, у приміщенні магазину ТОВ «Восторг», ОСОБА_5 , через банкомат зняв та викрав 20000 гривень,

01 березня 2024 року, о 13.38 годині, за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова, буд. 274 В, у приміщенні магазину ТОВ «Восторг», ОСОБА_5 , через банкомат зняв та викрав 20000 гривень,

03 березня 2024 року, о 15.19 годині, за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова, буд. 274 В, у приміщенні магазину ТОВ «Восторг», ОСОБА_5 , через банкомат зняв та викрав 20000 гривень,

07 березня 2024 року, о 13.21 годині, за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова, буд. 274 В, у приміщенні магазину ТОВ «Восторг», ОСОБА_5 , через банкомат зняв та викрав 20000 гривень.

Обвинувачений винуватим себе визнав повністю та визнав вчинення кримінальних правопорушень за вказаних обставин (зміна обвинувачення в суді т. 1 а.с. 115-128).

Під час допиту в суді обвинувачений пояснив, що на той час працював у похоронному бюро м. Харкова. По заявці прибули у м. Балаклія, де помер військовослужбовець. Йому передали банківську карту померлого з кодом доступу. Одразу у м. Балаклія, а потім у м. Харкові він зняв зазначену у обвинуваченні суму. В подальшому поїхав до потерпілої, попросив пробачення, відшкодував завдану майнову шкоду.

Потерпіла просила судовий розгляд провести за її відсутності, надала згоду на розгляд справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, клопотання задоволено (т. 1 а.с. 23, 127-128).

Виконавши вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження події кримінальних правопорушень, винуватості обвинуваченого у їх вчиненні.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за:

ч. 1 ст. 357 КК України, як

викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів,

ч. 4 ст. 185 КК України як

таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що завдала значної шкоди потерпілому, в умовах воєнного стану.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Тобто, суд, мотивуючи вид та розмір призначеного ним покарання (основного та додаткового), повинен врахувати всі обставини, які мають значення для його призначення.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме виправленню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Щирим каяттям є відверта негативна оцінка винною особою своєї кримінально караної поведінки, визнання тих обставин, які їй ставляться в провину, а отже, характеризує її поведінку після вчинення злочину з позицій психологічної переорієнтації, коли вона справді засуджує свій вчинок та визнає його антисуспільний характер, про що мають свідчити відповідні об`єктивні дані.

Саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчить про рішучість стати на такий шлях, самоосуд свого вчинку. Щире каяття слід відрізняти від визнання винуватості з метою створити формальні підстави для пом'якшення покарання.

Разом із тим, не заперечення і визнання обвинуваченим об`єктивного розвитку подій автоматично не свідчить про його щире каяття, про відвертий осуд своєї поведінки і відповідне суб`єктивне ставлення до вчиненого.

За відсутності ж щирого каяття, визнання вини є формальним твердженням, яке підтверджує факт лише сам вчинення інкримінованих дій, і його покладення в обґрунтування висновку про можливість виправлення без відбування покарання є необґрунтованим.

Згідно висновків, які містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (кримінальне провадження №288/1158/16-к), під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення.

Обвинувачений: в силу ст. 89 КК України судимості не має; за місцем проживання характеризується посередньо; не перебуває на обліках у нарколога, психіатра, органі з питань пробації; неодружений, має дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 ; офіційно не працевлаштований, на час вчинення кримінальних правопорушень неофіційно працював у похоронному бюро; інвалід 3 групи безстроково (т. 1 а.с. 75-92, 181-184).

Згідно досудової доповіді органу пробації ризики вчинення повторного кримінального правопорушення, небезпеки для суспільства та окремих осіб оцінюються як високі (т. 1 а.с. 52-62).

Під час досудового розслідування обвинувачений добровільно відшкодував потерпілій більшу частину завданого збитку (завданої злочином майнової шкоди), що на підставі ст. 66 КК України визнається обставиною, що пом`якшує покарання.

Відсутні обставини, що обтяжують покарання.

Визначаючи вид та розмір покарання суд також враховує конструктивну процесуальну поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування і в суді, сприяння кримінальному провадженню, його визнавальні показання також покладені в основу обвинувачення, потерпіла не наполягала на суворому покаранні, претензій до обвинуваченого не має, пробачила його та у питанні призначення покарання покладалася на суд.

Одночасно, обвинувачений вчинив кримінальний проступок та продовжуваний тяжкий злочин, які є виключно цинічними, дикими та невдячними, відвертою наругою, оскільки обвинувачений, як працівник ритуальної служби, при транспортуванні тіла померлого військовослужбовця, який жертвував своїм життям і здоров`ям заради того щоби ми, та, зокрема, обвинувачений і його дитина, могли вільно жити на рідній землі, викрав його банківську картку та зароблену ціною власного життям і здоров`ям винагороду-вдячність, яка належала його родині та, як мінімум, була необхідна для організації поховання воїна. Обвинувачений привіз матері тіло її сина, приховавши від неї факт заволодіння їхніми грошима. Лише звернення потерпілої до поліції дозволило викрити обвинуваченого. Сам він не з`являвся із зізнанням, явки з повинною не було. Виняткова жадібність проявилася і у тому, що обвинувачений почав знімати гроші з рахунку померлого одразу ж у м. Балаклія, а потім вже за місцем проживання у м. Харків. Фактично він обікрав померлого, доставляючи його тіло з м. Балаклія.

Обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вже в 4-те, внаслідок чого вже має великий кримінальний досвід, має стійку кримінальну спрямованість на заволодіння чужим майном, раніше вчиняв контрабанду та 2 рази шахрайство, у 2000 та 2003 роках звільнявся від відбування покарання з випробуванням (підставою для чого є висновок суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання), у 2010 році призначено реальне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, від відбування покарання був звільнений умовно-достроково (підставою для чого є переконання адміністрації ВК і суду у тому, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення).

Проте, по факту, попередні покарання не досягли мети його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, оскільки продовжує вчиняти нові кримінальні правопорушення навіть в умовах воєнного стану, внаслідок повномасштабної збройної агресії РФ проти України та українського народу в цілому, численних злочинів держави-терориста, тотального насильства, масових вбивств та руйнувань, на ґрунті ведення антисоціального способу життя, сам є антисоціальною особистістю, що свідчить про його виняткові зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, вперте небажання безповоротно відмовитися від злочинного способу життя і стати на шлях виправлення і перевиховання, тому неможливо досягти мети покарання у виді кари, виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень без ізоляції його від суспільства, оскільки кримінальні правопорушення і сам обвинувачений за наведених обставин становлять підвищену суспільну небезпеку.

Психологічна переорієнтація обвинуваченого не відбувається, не змінюються його дотеперішні погляди та установки, він не готовий змінити своє життя і не вчиняти нових кримінальних правопорушень. Його поведінка у динаміці свідчить про стійкість його злочинного умислу.

Хронологія злочинної діяльності обвинуваченого вказує на те, що він не розкаявся, на нього раніше застосовані судом заходи покарання, метою якого також є і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, засоби виправлення і ресоціалізації засуджених під час відбування покарання, не мають свого очікуваного та дієвого впливу.

Інвалідність обвинуваченого жодним чином його не втримала і не завадила йому вчинити кримінальні правопорушення ні цього разу, ні у попередні рази. Інвалідність обвинувачений використовує як інструмент для отримання поблажливого відношення до нього та маніпуляції для призначення більш м`якого покарання.

Обставини справи та репутація обвинуваченого свідчать про те, що 16 серпня 2024 року часткове відшкодування майнової шкоди потерпілій у сумі 170 тисяч гривень відбулося тільки після початку досудового розслідування, через 5 місяців, не відшкодованими до цього часу залишаються 13 356,02 гривень. Він навіть повністю не відшкодував усього того, що повинен був. Не говорячи вже про відшкодування потерпілій немайнової шкоди. До цих дій обвинувачений вдався не з доброї волі, а рятуючи себе, з прагматичною метою створити формальні підстави для пом'якшення покарання, тому суд не убачає щирого каяття. Розуміючи можливість призначення йому покарання у виді реального позбавлення волі, під час судового розгляду обвинувачений, використовуючи свою інвалідність для безперешкодного перетину державного кордону, виїхав за межі України. Свою актуальну адресу для здійснення судового виклику суду не повідомив, приховав, проявив нещирість, маючи намір цю обставину використати для ухилення від суду і відбування покарання.

Визнання обвинуваченим власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення. Злочин є документальним, заволодіння банківською карткою та за її допомогою грошима підтверджуються найбільш об'єктивними доказами відомостями банківської установи з фотоматеріалами користувача банкомату.

Передбачене ч. 4 ст. 185 КК України кримінальне правопорушення карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, є тяжким злочином.

Передбачене ч. 1 ст. 357 КК України кримінальне правопорушення караються штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк, є кримінальним проступком.

Наведені позитивні відомості про особу обвинуваченого та обставини на його користь, думка потерпілої, яка не є вирішальною, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, небезпечності вчинених дій, суспільної небезпеки самого обвинуваченого, натомість вони враховані при призначенні йому покарання.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання його необхідно призначити за привласнення документу - у виді обмеження волі, у мінімальному розмірі санкції, а за крадіжку - у виді позбавлення волі, у мінімальному розмірі санкції, вважаючи саме таке покарання необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, співмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.

На переконання суду викладені обставини у сукупності та наведені мотиви свідчать про те, що призначення інших видів або розмірів покарання або із застосуванням положень ст. 69, 75 КК України буде явно м'яким і не буде сприяти його виправленню та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Тому суд не погоджується з пропозицією сторони обвинувачення про призначення покарання з випробуванням.

Оскільки у такому разі неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність призведе до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, воно буде неефективним.

За сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання можливо визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за правилами ч. 1 ст. 70 КК України.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту затримання в порядку приведення вироку до виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369-378 КПК України,

у х в а л и в:

1)ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, призначивши йому покарання:

ч. 1 ст. 357 КК України 1 рік обмеження волі,

ч. 4 ст. 185 КК України 5 років позбавлення волі.

2)На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 призначити остаточне покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Балаклійський районний суд Харківської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право подати клопотання про помилування, ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1