ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

05 січня 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 369-2 КК України, -

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.332, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням застави у раніше визначеному розмірі. В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 під час досудового розслідування не зникли та існувати не перестали.

В судовому засіданні сторона захисту заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, сторона захисту зазначила, що дії ОСОБА_6 невірно кваліфіковані, зокрема в його діях вбачається склад злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, при цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження висунутого ОСОБА_6 обвинувачення. Окрім того, зазначила, що ризики на які посилається прокурор не доведенні та є лише припущенням з боку сторони обвинувачення. Також, сторона захисту зазначила, що за час утримання обвинуваченого ОСОБА_6 в умовах СІЗО його стан здоров`я значно погіршився. Посилаючись на викладені обставини, сторона захисту просить обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, або обрати заставу в межах п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 також заперечив проти клопотання прокурора та просив застосувати відносно нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Питання, які суд повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

Розглядаючи клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Крім того, судом враховується позиція Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, зокрема за ч. 3 ст. 332 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою; не працюючий; раніше не судимий.

Вищезазначені обставини свідчать про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливого переховування обвинуваченого від суду.

Також, судом враховується, що судовий розгляд у даному кримінального провадженні перебуває лише на початковому етапі і, відповідно до засади безпосередності дослідження показань, встановленої ст. 23 КПК України, не допитаний обвинувачений та свідки, отже існують підстави вважати, що обвинувачений може вчинити незаконний вплив на свідків.

Водночас, з огляду на обставини інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, а також враховуючи, що останній офіційно не працевлаштований, свідчить про те, що злочинна діяльність слугувала певним джерелом доходу для останнього, а тому суд вважає, що прокурором в даному випадку доведено існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливе вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, вказані обставини свідчать, що достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час не зникли, оскільки є обґрунтовані підстави вважати, що на даний час обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на волі може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, що було доведено прокурором в судовому засіданні.

Що стосується тверджень сторони захисту щодо відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, та невірної кваліфікації дій останнього, зокрема те, що в його діях вбачається склад злочину, передбаченого ст. 190 КК України, суд вважає їх передчасними, оскільки на теперішній час судовий розгляд даного кримінального провадження фактично ще не розпочатий, більш того наявність достатніх доказів у вчиненні обвинуваченим інкримінованих йому злочинів та правильної кваліфікації дій останнього встановлюється судом за результатами розгляду кримінального провадження.

Окрім того, суд наголошує, що ризик це, зокрема, невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для кримінального провадження подій та запобіжний захід застосовується саме для запобігання ризиків, тобто до моменту їх настання, при цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії щодо ухилення від суду, достатньо обґрунтованого припущення, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, що спростовує твердження сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження ризиків, заявлених стороною обвинувачення.

Разом із цим, суд приймає до уваги твердження сторони захисту щодо погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , водночас наголошує на тому, що стороною захисту не надано будь-яких доказів, які б об`єктивно свідчили про критичний стан обвинуваченого та вказували на обставини, які відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України виключають можливість застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Окрім того, стороною захисту також не надано жодного доказу на підтвердження звернення ОСОБА_6 до керівництва слідчого ізолятора зі скаргами на здоров`я.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Положеннями наказу МЮ України та МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Частиною 1 ст. 206 КПК України передбачено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Зазначені обставини на думку суду є такими, що застосовуються і під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, оскільки ОСОБА_6 є особою, яка тримається під вартою та потребує забезпечення права на надання належної медичної допомоги.

Враховуючи зазначені стороною захисту обставини щодо стану здоров`я обвинуваченого та скаргами ОСОБА_6 на стан здоров`я, суд вважає за необхідне в рамках розгляду кримінального провадження зобов`язати начальника ДУ «Одеський слідчий ізолятор», де обвинувачений утримується під вартою, здійснити у разі необхідності заходи щодо конвоювання філією ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях обвинуваченого та проведення медичного обстеження та за потреби інтенсивного лікування обвинуваченого ОСОБА_6 в медичній частині зазначеної установи та у разі необхідності в спеціалізованих закладах МОЗ України.

Отже, з урахуванням викладених обставин та особи обвинуваченого ОСОБА_6 , того, що судовий розгляд в зазначеному кримінальному провадженні фактично ще не розпочатий та існування доведених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотання, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_6 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.

Разом із тим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

Вирішуючи питання альтернативного запобіжного заходу у виді застави, суд враховує, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінальним правопорушенням, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Судом враховується майновий стан обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, існування доведених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також той факт, що з моменту обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з встановленням застави сплив певний час, та застава не була внесена, тому суд вважає за можливе зменшити визначений ухвалою суду від 19.09.2025 року розмір застави, з 200 (двохста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на 150 (сто п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб.

За переконанням суду застава у розмірі 150 (сто п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка є меншою від розміру застави, яка обиралась як альтернативна триманню під вартою, буде відповідною і достатньою для обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, а також є прийнятною з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню. За переконанням суду обставини даного кримінального провадження, існування ризиків, встановлених судом, тобто існуюча на даний час серйозність ситуації виправдовує прагнення суду забезпечення присутності обвинуваченого в суді, в разі внесення ними застави, у зв`язку з чим встановлення такого розміру застави з урахуванням усіх обставин справи є пропорційним в даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 369-372, 376 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовжити строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 05 березня 2026 року.

Альтернативний запобіжний захід у виді застави, визначений ухвалою суду Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2025 року у розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становило на день визначення 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень, обвинуваченому ОСОБА_6 зменшити та визначити його у розмірі 150 (сто п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 499200(чотириста дев`яносто дев`ять тисяч двісті) гривень.

Строк дії ухвали суду в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на обвинуваченого обов`язків, в разі внесення застави, становить до 05 березня 2026 року.

Зобов`язати начальника Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях забезпечити організацію проведення необхідного медичного обстеження та лікування (за необхідності) обвинуваченого ОСОБА_6 у зв`язку із скаргами на стан здоров`я та повідомити суд про результати проведення медичного обстеження та/або лікування обвинуваченого ОСОБА_6 в письмовому виді з долученням копій відповідних медичних документів у разі проведення лікувальних процедур.

У разі наявності вимоги Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях, зобов`язати адміністрацію ДУ «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити вивіз обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вказаної установи (у випадку неможливості конвоювання до головної філії), для проведення обстеження та за необхідності лікування, в узгоджений медичним закладом час.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/11406/25

Номер провадження № 1-кп/ 522/2679/25

Головуючий суддя ОСОБА_1