ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/3516/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/215/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст. 125 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

за участі обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,

при секретарі ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/215/25 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2025 року, щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди та судових витрат задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого 10 000 гривень в відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди в розмірі. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Згідно з вироком суду, 06.10.2024 близько 16:00 (точної години досудовим розслідуванням не встановлено), у ОСОБА_6 який перебував на узбіччі проїзної частини дороги по вул. Кіндратюків, с. Старий Почаїв, Кременецького району Тернопільської області, де на водійському сидінні власного автомобіля марки ВАЗ 21013 перебував ОСОБА_8 , на ґрунті раніше сформованих неприязних відносин виник протиправний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій протиправний умисел 06.10.2024 близько 16:00 (точної години досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підійшов до водійських дверцят автомобіля, в салоні якого сидів ОСОБА_8 , та через відчинене вікно дверцят двома руками вхопив ОСОБА_8 за бороду, і вирвав пучок волосся з неї.

В результаті своїх умисних дій, ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 тілесне ушкодження у вигляді травматичної епіляції (відсутності) волосся під щелепної ділянки, що поширюється на верхню третину шиї, що за ступенем тяжкості належить до легкого тілесного ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить кримінальне провадження щодо за ч. 1 ст. 125 КК України ОСОБА_6 закрити.

Посилається на те, що ні органом досудового розслідування ні судом не було досліджено факту отримання тілесних ушкоджень самим ОСОБА_6 від потерпілого, які підтверджені медичною довідкою від 09.10.2024 року, і на які обвинувачений посилався у своїх поясненнях.

Вказує, що водій ОСОБА_8 різко виїхав автомобілем в сторону його довірителя і скоїв наїзд на ногу останнього від чого ОСОБА_6 упав та отримав удар по руці. ОСОБА_6 звертався з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення в Кременецький відділ поліції з приводу отримання тілесних ушкоджень 06.10.2024 року, але відповіді на це повідомлення не отримав, перевірки по цьому факту проведено не було, правової оцінки діям ОСОБА_8 також надано не було, що на його думку свідчить про упереджене ставлення до його підзахисного.

Зазначає, що ОСОБА_8 , після вчинення на ОСОБА_6 наїзду і виклику працівників поліції на місце події, сам собі вирвав частину бороди з метою оговорити останнього, однак, при проведенні досудового розслідування, експерту чи потерпілому та свідкам такого питання не ставилося і даний факт органом досудового розслідування не перевірявся.

Звертає увагу, що під час цього конфлікту, в автомобілі ОСОБА_8 перебувала його сусідка, яка не була допитана в якості свідка, тоді як на думку сторони захисту ця особа, яка могла б надати об?єктивні покази що до подій 06.10.2024 року.

Вважає, що суд не надав критичної оцінки показам співмешканки ОСОБА_8 - ОСОБА_11 і його дочки - ОСОБА_12 щодо зазначених подій оскільки вони є зацікавлені у справі через родинні зв`язки, а посилання суду на покази свідка ОСОБА_13 , який не був допитаний в судовому засіданні, вважає таким, що не відповідає вимогам закону.

Вказує, що їх покази є не точними, різнобічними, зокрема доказів на підтвердження того що дочка вийшла з автомобіля і знімала події на телефон потерпілим надано не було. Також зазначає що суд не надав оцінки показанням потерпілого ОСОБА_8 щодо пошкодження автомобіля, яким він керував і стверджував, що ОСОБА_6 бив кулаками по капоті, виломав передні дверки, пошкодив скло і т.п.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просять її задовольнити з викладених у ній мотивів, прокурора, представника потерпілого , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На думку колегії суддів, при прийнятті рішення судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано.

Не дивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_6 у суді першої інстанції не визнав своєї вини, показавши що потерпілий ОСОБА_8 навмисно наїхав на його ногу та сам вирвав у себе частину бороди в ході подальшої суперечки, яка виникла між ними з цього приводу, суд на підтвердження його вини у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення зіслався на показаннями потерпілого та свідків, протоколи слідчих експериментів, проведених за їх участю та відеозапис з мобільного телефону свідка ОСОБА_11 ..

Так, з показань потерпілого ОСОБА_8 суд встановив, що 06.10.2024 близько 16:00 години він повертаючись додому з м.Кременець на своєму автомобілі ВАЗ 2101 побачив ОСОБА_6 , який перебував на узбіччі проїзної частини дороги , який на прохання відійти та дати проїхати не відреагував та агресивно поводився, підбіг до машини, почав ображати, підбіг до водійського місця, де він сидів та через відчинене вікно водійських дверок автомобіля вхопив його за бороду, і вирвав пучок волосся з неї.

Ці показання узгоджуються з протоколом проведення за участю потерпілого ОСОБА_8 слідчого експерименту від 15.10.2024, під час якого він відтворив як ОСОБА_6 , через відчинене вікно дверок автомобіля двома руками вхопив ОСОБА_8 за бороду і вирвав пучок волосся з неї.

З показань свідків ОСОБА_11 , яка є цивільною дружиною потерпілого та його доньки ОСОБА_12 , які перебувала разом з ОСОБА_8 в транспортному засобі, суд встановив аналогічні обсатвини.

Під час проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_11 показала як 06.10.2024 близько 16:00 години ОСОБА_6 через відчинене вікно дверцят двома руками вхопив ОСОБА_8 за бороду, і вирвав пучок волосся з неї,що суд також відобразив у вироку.

На відеозаписі з телефону свідка ОСОБА_11 та у протоколі його огляду від 22.11.2024 зафіксовано події 06.10.2024 близько 16:00 години, поведінку ОСОБА_6 та інших учасників події після приїзду поліції.

З показань свідка ОСОБА_14 , який у групі реагування Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області виїзджав на місце події, суд встановив, що 06.10.2024 в після обідню пору у поліцію надійшло повідомлення щодо ДТП в с. Ст.Почаїв, приїхавши на місце події вони побачили, що автомобіль ВАЗ 2101 в якому сидів потерпілий зі своєю сім`єю та ОСОБА_6 , який знаходився на дорозі за декілька метрів від автомобіля попереду, поспілкувавшись з учасниками події встановили, що видимих тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 не виявлено, від медичної допомоги він відмовився, також на автомобілі ОСОБА_8 , не було пошкоджень, ОСОБА_8 повідомив, що ОСОБА_6 вирвав у нього частину волосся на бороді та показав його, у нього було відібрано заяву про нанесення тілесних ушкоджень.

Окрім показань потерпілої та свідків, даних, які зафіксовані у протоколах слідчих експериментів зі свідком ОСОБА_11 та потерпілим, відеофіксації з мобільного телефону ОСОБА_11 , на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, суд взяв до уваги дані, які містяться у наступних документах та висновку експерта, а саме:

- заяві ОСОБА_8 у відділення поліції від 09.10.2024 про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за спричинення йому тілесних ушкоджень 06.10.2024;

- висновку експерта № 749 від 11.10.2024 Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи, згідно якого у ОСОБА_8 виявлена травматична епіляція (відсутність) волосся підщелепної ділянки, що поширюється на верхню третину шиї. Характер та морфологічні властивості виявлених тілесних ушкоджень вказують на їх утворення від дії тупого предмета близько 3-5 діб до судово-медичного огляду ОСОБА_8 , не виключено у термін 06.10.2024. Виявлені у ОСОБА_8 травматична епіляція (відсутність) волосся підщелепної ділянки, що поширюється на верхню третину шиї за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень. Не виключено їх утворення у вказаних у постанові обставин;

За наслідками дослідження вказаних доказів місцевий суд прийшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, правильно кваліфікувавши його дії як умисне легке тілесне ушкодження, докладно виклавши у вироку мотиви своїх висновків. Судом правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження, оскільки вони підтверджуються доказами, які є достовірними, належними та допустимими, узгоджуться між собою в сукупності та взаємозв`язку.

Доводи захисника про те, що потерпілий ОСОБА_8 сам собі заподіяв вказані тілесні ушкодження з метою оговорити обвинуваченого спростовуються вищенаведеними доказами, зокрема, показаннями потерпілого, які він надав будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та проведеним за його участю слідчим експериментом, які узгоджуються з показаннями свідків та проведеними з ними слідчими експериментами, матеріалами відеофіксації, висновком експерта, який підтвердив що тілесні ушкодження мали місце за повідомлених потерпілим обставин , також суд вірно врахував що конфлікт між обвинуваченим і потерпілим має місце тривалий час, що підтверджується показаннями самого обвинуваченого, та дійшов до обґрунтованого висновку про їх заподіяння саме обвинуваченим.

Посилання сторони захисту на те, що орган досудового розслідування та суд не перевіряли показань потерпілого щодо нанесення потерпілим тілесних ушкоджень самому собі не заслуговують на увагу оскільки обвинувачений з самого початку досудового розслідування повідомляв вказані обставини працівникам поліції, які прибули за викликом на місце події, та останні не знайшли свого підтвердження ні в ході досудового ні судового слідства за наслідками перевірки їх доказами оскільки не узгоджуються та які суд вірно оцінив критично як такі що давались ним з метою захисту від обвинувачення та спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене діяння.

Твердження захисника про недостовірність показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є цивільною дружиною та донькою потерпілого, також не знайшли свого підтвердження, оскільки вони є послідовними, узгоджуються з з відеозаписом події, протоколами слідчих експериментів та висновком експерта.

У апеляційній скарзі захисник також ставить під сумнів об`єктивність досудового розслідування та стверджує, що правоохоронні органи не перевірили обставини, пов`язані з начебто спричиненням тілесних ушкоджень обвинуваченому ОСОБА_6 шляхом наїзду на нього автомобілем під керуванням потерпілого, які підтверджуються довідкою з Почаївської РКЛ № 95 від 09.10.2024 . Однак, колегія суддів вважає ці доводи необґрунтованими, оскільки матеріалами справи, в тому числі показаннями поліцейського ОСОБА_14 , встановлено, що приїхавши на місце події, працівники поліції не виявили у ОСОБА_6 видимих тілесних ушкоджень, він від медичної допомоги відмовився, а також не повідомляв про наїзд. Крім того, на відеозаписі, який міститься в матеріалах справи, зафіксовано поведінку учасників події після інциденту, і не міститься ознак наїзду на людину. ОСОБА_6 має захисника, тому обізнаний яким чином слід діяти у визначеному законом порядку з метою підтвердження вказаних обставин та притягнення винної особи до відповідальності, у даному ж провадження суд встановлює обставини справи та перевіряє доводи сторін лише в межах висунутого обвинувачення.

Доводи захисника про те, що органом досудового розслідування не було допитано одного зі свідків події сусідку потерпілого, яка перебувала в автомобілі, колегія суддів вважає необгрунтованими виходячи з того що клопотання про її допит сторона захисту не заявляла, на відеозаписі з мобільного телефону ОСОБА_11 також будь-якого свідка не зафіксовано, та сторона захисту не повідомила ні анкетних даних свідка ні обставин, які він може показати з приводу події кримінального правопорушення.

Щодо твердження апелянта про безпідставне посилання судом у вироку на показання свідка ОСОБА_13 , якого не було допитано, колегія суддів виходить з того що у оскаржуваному рішенні не наведено змісту показань вказаного свідка, якого згідно протоколів та журналів судових засідань суд не допитував, а лише помилкового зазначив його прізвище при спростуванні доводів сторони захисту про заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень самому собі, тому колегія суддів вважає що процесуальних порушень, які стали б підставою для скасування вироку суд не допустив.

Перевіряючи посилання захисника щодо ненадання судом критичної оцінки показанням потерпілого ОСОБА_8 про те що його дочка вийшла з автомобіля і знімала події на телефон оскільки ним не було надано відповідних доказів, а також щодо пошкодження автомобіля, яким він керував ОСОБА_6 , який бив кулаками по капоті та пошкодив скло колегія суддів виходить з того що мобільний телефон ОСОБА_11 з відеофіксацію подій на ньому було надано потерпілим слідчому та він був предметом дослідження у суді першої інстанції, а особи, яка здійснювала вказаний відеозапис, тобто доньки потерпілого, й не могло бути на ньому зафіксовано на ньому, видимих пошкоджень автомобіля також не було зафіксовано поліцейськими, які приїхали на місце події, однак наведене не спростовує факту можливого биття по нього кулаками обвинуваченим , про який повідомив потерпілий та який не впливає на доказування обставин, визначених ст.91 КПК України та не зазначений в обвинуваченому акті.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до статті 12 КК України, є кримінальним проступком, думку потерпілого, який наполягає на покаранні, особу обвинуваченого, який має пенсійний вік , за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують його покарання , а тому вірно визначив його у вигляді штрафу.

З чим погоджується і колегія суддів та вважає призначене покарання необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченим, а для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Окрім того, судом встановлено, що у зв`язку з скоєнням кримінального правопорушення, потерпілий ОСОБА_8 зазнав фізичного болю, переніс фізичні та душевні страждання, тобто йому була заподіяна моральна шкода. Визначений судом розмір відшкодування заподіяної потерпілому моральної шкоди у сумі 10 000 грн., на думку колегії суддів, не перевищує відповідних засад розумності, виваженості та справедливості оскільки фактичні перенесені переживання потерпілого ОСОБА_8 та емоційне навантаження негативно вплинули на його психологічний та емоційний стан тому суд вірно визначився з наявністю передбачених законом підстав для її відшкодування, які передбачені ст.ст. 11,16, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України.

Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та скасування вироку місцевого суду щодо ОСОБА_6 колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України без змін.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді