Справа № 503/338/25
Провадження № 1-кп/503/69/25
УХВАЛА

Іменем України

03 липня 2025 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження) за участю адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001144 від 09.09.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград Одеської області, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_3 , не працюючого, раніше не судимого в розумінні ст.89 КК України, на даний час притягується до кримінальної відповідальності Приморським районним судом міста Одеси за ч.2 ст.185 КК України та Ширяївським районним судом Одеської області за ч.1 ст.309 та ч.2 ст.310 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця Республіки Вірменія, громадянина Республіки Вірменія, проживаючого в АДРЕСА_4 , не працюючого, раніше неодноразово засудженого, на даний час притягується до кримінальноївідповідальності Приморським районним судом м. Одеса за ч.2 ст.307 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України та кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кодимського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332 та ч.1 ст.309 КК України.

Прокурор у судовому засіданні подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на те, що строк тримання під вартою спливає 05.07.2025 року на стадії судового провадження, однак ризики на час подання вищевказаного клопотання не зменшилися та продовжують існувати. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений можуе здійснити дії, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України.

Прокурор вважає, що у зазначеному випадку метою продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання підвартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 є забезпечення виконання останнім, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків шляхом їх схиляння до зміни показів в рамках даного кримінального провадження або взагалі відмови від надання показів; вчиняти інші кримінальні правопорушення, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 на даний час притягується до кримінальної відповідальності за вчинення інших злочинів. Крім того, обвинувачений може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

З огляду на вищевикладене, прокурор просив задовольнити клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який закінчується 05.07.2025 року та визначити обвинуваченему заставу, як вид альтернативного запобіжного заходу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, із покладенням на них обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

У судовому засіданні прокурор подане ним клопотання підтримав та просив їх задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. в тому числі щодо впливу на свідків, які в даному кримінальному провадженні відсутні, оскільки є ухилянтами та на даний час проходять службу в ЗСУ. Крім того, вона вказала, що обвинувачений хворіє на гепатит «С» та ВІЛ-інфекцію.Також захисник зазначила, що ОСОБА_4 є раніше не судимим, враховуючи, що по обвинувальному акту, що знаходиться в провадженні інших судів, жодних вироків у таких кримінальних провадженнях судом ще не ухвалено. А тому просила застосувати до обвинуваченого більш мякий запобіжний захід. Крім того, захисник звернула увагу суду на те, що у обвинуваченого ОСОБА_4 взагалі не має грошових коштів для внесення застави навіть у мінімальному розмірі. визначеному законом.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та додав, що дійсно страждає на «ВІЧ» та отримує в умовах СІЗО терапевтичний курс лікування пігулками.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Кодимського районного суду Одеськоїобласті від 07.05.2025 року було застосовано до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05 липня 2025 року включно.

Отже, існує необхідність розглянути клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на даній стадії судового провадження у вказаному кримінальному провадженні.

Щодо підстав продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

Як роз`яснив Вищийспеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 листа №511-550/0/4-13 від 4 квітня 2013 року, розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи та причин, про якій деться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко протиУкраїни» від 10 лютого 2011 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінального провадження.

Вимоги статті 194 КПК України зобов`язують суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більшм`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. За таких умов суду належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваногозлочину;підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, щосаме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою;характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко протиУкраїни» від 10 лютого 2011 року, рішення «ЛабітапротиІталії» від 06.04.2000 р., рішення«ЛетельєпротиФранції» від 26.06.1991 р.).

У рішенні по справі «W протиШвейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкостізлочинумає свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний (обвинувачений) може ухилятись від слідства (суду).

Щодо обґрунтованості підозри.

Суд звертає увагу на те, що оцінка обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення судом здійснюватиметься після закінчення судового розгляду під час ухвалення вироку. Станом на 03.07.2025 року стадія досудового розслідування завершена та зібрано усі докази, які прокурор вважав достатніми для складення обвинувального акту. Із змісту обвинувального акту, який надійшов до суду, вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.332 КК України. В обвинувальному акті зокрема викладене формулювання обвинувачення та фактичні обставини кримінального правопорушення.

Зазначене свідчить про те, що суд на стадії проведення судового розгляду, який ще не розпочався, не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, якіздатніпереконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини. На думку суду, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також посилання прокурора в клопотанні на матеріали можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими інкримінованих кримінальних правопорушень. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів. Таким чином, суд на підставі розумної оцінки сукупностіотриманих доказів визначає, що причетність обвинувачених до вчинених інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо них запобіжного заходу з огляду потреб судового розслідування.

Щодо ризиків кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозусу спільству.Суд,оцінюючи вірогідністьтакої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високуступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України. Таке кримінальне правопорушення є тяжким та передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. На думку суду, ризик, передбачений п. 1 ч. 1ст. 177 КПК України, з моменту застосування цього запобіжного заходу не зменшився і не відпав та полягає у вірогідності переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання у разі визнання його винним у вчиненні тяжкого злочину. Також, суд погоджується із доводами прокурора щодо наявності ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інших кримінальних правопорушень та ризику щодо незаконного впливу на свідків, оскільки на даний час судовий розгляд в даному кримінальному провадженні ще не розпочато та докази судом на даний час ще не досліджувались.

Встановлено, що запобігання ризикам переховування обвинуваченого від суду та запобігання вчинення вищевказаним обвинуваченим нових злочинів становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства та забезпеченні правопорядку. Цей інтерес має превалююче значення та виправдовупродовження строку дії запобіжного заходу у виглядітримання під вартою.

Отже, суд вважає, що існуютьризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 статті 177 КПК України, а тому на даному етапі кримінального провадження продовження строку дії запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

З огляду на це, суд вважає допустимим продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою.

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Так, дійсно з наданого захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 листа-відповіді №393-ЦА-25 від 06.03.2025 року «Щодо надання інформації стосовно стану здоров`я ОСОБА_4 » за підписом в.о. заступника директора ДУ «Центр охорони здоров`я Державноїкримінально-виконавчоїслужбиУ країни» ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_4 страждає на хронічне захворювання та отримує специфічне лікування у повному обсязі в умовах СІЗО. На вірусний гепатит С та туберкульоз легень ОСОБА_4 не страждає. На даний час ОСОБА_4 має задовільний стан здоров`я.

Разом з тим, матеріали судового провадження не містять жодних належних та об`єктивних доказів, зокрема медичної документації на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого ОСОБА_4 в умовах СІЗО через його незадовільний стан здоров`я.

Натомість, досліджені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження, належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. На думку суду, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло не забезпечить його належної поведінки і не зменшить наявні ризики.

Доводи захисника щодо зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід спростовується вищенаведеними в даній ухваліобґрунтуваннями суду та аналізом ймовірності вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню. За таких обставин, суд не може визнати обґрунтованими доводи захисника та самого обвинуваченого щодо відсутності підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченим вищезазначених дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не зменшились, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Таким чином, судом встановлено, що запобігання ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства та забезпеченні правопорядку в умовахдії воєнного стану в Україні. Цей інтерес має превалююче значення та виправдовує застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим.

Відтак, зважаючи на практику ЄСПЛ, враховуючи характер інкримінованих дій, тяжкість злочину, стадію судового провадження, а саме те, що на даній стадії судового провадження взагалі не досліджено докази кримінального провадження, а також ту обставину, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які існували на момент застосування запобіжного заходу, не зникли та не зменшились, суд вважає, що правові підстави для залишення обвинувачених під вартою є беззаперечно обґрунтованими.

Отже, суд вважає за необхідне погодитися саме із доводами прокурора про недостатність застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу на даній стадії судового провадження, а тому, з вищевказаних підстав, доцільно залишити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою до 31 серпня 2025 року включно.

Відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на ньогообов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п.2 ч.5 цієї ж статті щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - розмір застави визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірі впрожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на мету застави, головним критерієм, за яким має бути визначений розмір застави, є його достатність для забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Саме така позиція міститься в рішеннях Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії» Суд зазначив, що суму застави необхідно оцінювати за ступенем впевненості, що можлива перспектива втрати застави буде діяти як достатній стримувальний фактор, щоб розвіяти будь-яке бажання втекти.

Аналогічної думки ЄСПЛ дотримався в справі «Істоміна проти України», де зазначив, що гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, має на меті забезпечити не відшкодування будь-яких збитків, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

Отже, під час визначення розміру застави суд найперше має врахувати майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу. А вже потім інші обставини, наприклад, вагомість доказів обвинувачення, тяжкість покарання та наявність збитків.

За викладених обставин, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його матеріальний стан, обставини кримінального провадження, наявність ризиків, передбачених п.1, п.3 та п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, тяжкість кримінальнихправопорушень, які йому інкримінуються, суд вважає за необхідне визначити заставу саме в максимальному розмірі, визначеному п.2 ч.5 ст.182 КПК України, а саме 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028.00 гривень х 80 = 242240 гривень), оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальниих обов`язків та є для них помірниим.

У разівнесення застави покласти на обвинуваченого наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України: прибувати за першою вимогою до суду; не відлучатись із населеного пункту за місцем проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні та здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст.183, ч.5 ст. 194, 331, ч.2 ст.369, ч.3 ст.371, ст.372 КПК України, суд -

ухвалив:

Клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 60 (шістдесят) днів, а саме до 11 години 00 хвилин 31 серпня 2025 року включно.

Утримувати обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під вартою у Державній установі «Одеській слідчий ізолятор».

Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді застави в розмірі 80 (восьмидесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області.

Обвинувачений ОСОБА_4 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у данійухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-підварти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, що до нього застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки, визначені ч.5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі:

- прибувати до суду за першоювимогою;

- не відлучатись із населеного пункту за місцем проживання без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками у данному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити - два місяця з дня внесення застави.

Визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 11 години 00 хвилин 31 серпня 2025 року.

Копію ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу вручити обвинуваченому негайно після її проголошення.

Ухвала про продовження строку дії запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали для відома та виконання направити начальнику Державної установи «Одеськийслідчийізолятор».

Ухвала, в частині продовження строків тримання під вартою, може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для осіб, які перебувають пі двартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1