Справа №567/1088/25
Провадження №1-кп/567/121/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2025 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

провівши у відкритому судовому засіданні підготовче судове засідання у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 КК України, -

встановив:

В провадженні Острозького районного суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 КК України.

Ухвалою суду від 24.06.2025 року у вказаному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 25.03.2025 року відносно ОСОБА_4 було змінено запобіжний захід на тримання під вартою до 05.05.2025 року.

Ухвалою слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 01.05.2025 року відносно ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів з утриманням в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" до 30.06.2025 року, без визначення розміру застави.

Прокурор разом з обвинувальним актом до початку підготовчого судового засідання подав до суду клопотання, в якому просить продовжити застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи його тим, що ризики, враховані при обранні запобіжного заходу, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились, а застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не зможе забезпечити його належної поведінки та запобігти вищевказаним ризикам.

Посилається на те, що ОСОБА_4 ніде офіційно не працює, не має міцних соціальних зв`язків, за місцем проживання його нічого не утримує, вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.121 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів та в разі доведення вини ОСОБА_4 , йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, що може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Окрім того вказує, що існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідка ОСОБА_5 та потерпілу ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, шляхом вмовляння чи висловлювання погроз з метою схилити останніх змінити свої покази на свою користь, оскільки дані особи є його односельчанами, яких він добре знає особисто.

Також посилається на те, що ОСОБА_4 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки, будучи раніше засудженим 24.12.2020 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, та будучи звільненим на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з встановленням іспитового строку 1 рік та 6 місяців, обвинувачується у вчиненні нових злочинів насильницького спрямування проти життя та здоров`я особи, зокрема, заподіяні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , внаслідок чого останній від отриманих трав помер. Вказаний ризик підтверджується також тим, що ОСОБА_4 , перебуваючи під домашнім арештом із забороною залишати житло цілодобово, у березні 2025 року повторно умисно заподіяв ОСОБА_8 тяжкі тісні ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Враховуючи наведені обставини, з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховування від суду, незаконного впливу на свідків, ухилення від виконання процесуальних обов`язків, просить продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні підтримав своє клопотання про продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 з підстав, викладених у ньому, та просив продовжити застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні не заперечив проти продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд, дослідивши доводи, наведені прокурором в обґрунтування продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши думку учасників кримінального провадження, оцінивши всі обставини відповідно до вимог ст.ст.177-178 КПК України відносно особи обвинуваченого, приходить до наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 25.03.2025 року відносно ОСОБА_4 було змінено запобіжний захід на тримання під вартою, який в подальшому згідно ухвали слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 01.05.2025 року було продовжено строком на шістдесят днів з утриманням в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" без визначення розміру застави. При цьому, було взято до уваги те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів та наявні ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, в тому числі його продовження, ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Під час встановлення ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи таку поведінку обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

При зміні забіжного заходу на тримання під вартою та в подальшому при його продовженні були враховані наявність ризиків, передбачених пп.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд вважає, що прокурором в підготовчому судовому засіданні доведено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений буде переховуватись від суду та не буде виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, а тому зважаючи, що ОСОБА_4 не має міцних родинних та соціальних зв`язків та за відсутності обставин, які можуть утримувати його за місцем проживання, з метою уникнення відповідальності за кримінальні правопорушення, вчинення яких йому ставиться у провину, він може покинути межі міста Острог та Острозької територіальної громади та ухилитися від суду.

Водночас тяжкість покарання не визначається як обов`язкова підстава для застосування запобіжного заходу. Разом з тим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Окрім того, суд вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки у випадку обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу не пов`язаного із позбавленням волі, останній може незаконно впливати на свідка ОСОБА_5 та потерпілу ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні, шляхом вмовляння чи висловлювання погроз з метою їх схиляння до дачі неправдивих свідчень на його користь, оскільки вказані особи являються його односельчанами, яких він добре знає особисто.

Окрім того, станом на даний час у кримінальному провадженні, яке перебуває у провадженні суду, обвинувачений, потерпілі та свідки по суті ще не допитані. При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України). За таких обставин, суд приходить до висновку, що ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду - безпосереднього отримання судом показань від свідків і потерпілих та дослідження їх судом.

Наведені обставини свідчать про те, що станом на даний час не встановлено, що застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти зазначеним ризикам.

Водночас прокурором доведено, що ОСОБА_4 може вчиняти інші кримінальні правопорушення та продовжити свою злочинну діяльність, в тому числі, за умови обрання йому менш суворого запобіжного заходу, такого як домашній арешт, у зв`язку з чим наявний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України. Так, ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим 24.12.2020 року Острозьким районним судом Рівненської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, після звільнення від покарання на підставі ст.75 КК України в зв`язку з закінченням іспитового строку, обвинувачується у вчиненні нових злочинів насильницького спрямування проти життя та здоров`я особи, зокрема, заподіяні 31.01.2025 року тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , внаслідок чого останній від отриманих травм помер. Вказаний ризик підтверджується також тим, що ОСОБА_4 , перебуваючи під домашнім арештом із забороною залишати житло цілодобово, обвинувачується у тому, що у березні 2025 року повторно умисно заподіяв ОСОБА_8 тяжкі тісні ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Одночасно суд враховує обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , зокрема, те, що вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.121 КК України карається позбавленням волі на строк від 7 до 10 років, відсутність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, а також бере до уваги відомості про його особу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та відповідно до ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості, за місцем проживання характеризується посередньо, є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період в/ч НОМЕР_1 , утриманців не має.

В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Одночасно в судовому засіданні встановлено, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились та станом на даний час не встановлено, що застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти зазначеним ризикам.

Підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 в судовому засіданні не встановлено.

Враховуючи наведене, з метою недопущення впливу на хід судового розгляду та виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, суд вбачає фактичні та правові підстави для продовження застосування запобіжного заходу.

Також суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені у рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, який зазначив, що «продовження тримання під вартою може бути виправдано за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до свободи особистості». Суспільний інтерес полягає в тому, щоб кожна особа, причетна до вчинення кримінального правопорушення, була притягнута до відповідальності в міру своєї вини, а також щоб мало місце забезпечення швидкого судового розгляду і виконання обвинуваченим усіх покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому суд вважає, що запобіжний захід обраний обвинуваченому відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, надасть можливість запобігти перешкоджанню інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню обвинуваченого від суду, підстави для продовження вказаного запобіжного заходу не відпали, та приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно продовжити строк тримання під вартою.

Аналізуючи при цьому в сукупності всі обставини справи, передбачені ст.178 КПК України з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, приходить до висновку, що запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 слід продовжити та вважає, що обраний запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою є достатнім засобом, здатним забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виключає собою можливість застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень із застосуванням насильства, розмір застави у даному кримінальному провадженні, на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України, судом не визначається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 369-372 КПК України, -

ухвалив:

Клопотання прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити застосування відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з подальшим його утриманням у Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор» строком на 60 днів - до 12 год. 58 хв. 26 серпня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою - в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Подача апеляційної скарги не зупиняє дію ухвали суду.

Повний текст ухвали суду оголошено 02.07.2025 року о 08 год. 30 хв.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1