Єдиний унікальний номер 205/1744/25
Номер провадження 1-в/205/267/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Новокодацького районного суду міста Дніпра у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у в залі суду в м. Дніпро клопотання засудженого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, -

за участю сторін:

прокурора - ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відео конференції)

захисника засудженого адвоката ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

представника УВП ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

4 лютого 2025 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до Новокодацького районного суду міста Дніпра з клопотанням про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

В обґрунтування заявленого клопотання, посилається на те, що 27 травня 2002 року Апеляційним судом Запорізької області, винесено вирок про визнання його, винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.129 ч.1, ст. 187 ч.4, ст.115 ч.2 п.п.2,6,9,13 КК України та засуджено до довічного позбавлення волі. Станом на 20 січня 2025 року, він відбув більш ніж 23 роки з моменту затримання.

Зазначає що за час відбування покарання він став на шлях виправлення, повністю усвідомив тяжкість вчиненого злочину та шкоду, завдану потерпілим і суспільству. Постійно працює над власним виправленням і розвитком. Увірував в господа бога, одружився, має регулярні побачення зі своєю дружиною. На протязі останніх років відбуття покарання, його підтримує дружина та релігійні громади, які готові сприяти його соціальній реінтеграції після звільнення.

Вважає, що засуджені, які відбувають своє покарання понад 15 років на момент ухвалення Закону № 2690-ІХ, опинились у дискримінаційному положенні, що явно суперечить положенням Конвенції з прав людини, а саме ст.ст. 5, 14 та ст. 1 Протоколу №12 до Конвенції. На підставі наведеного вище просить задовольнити подане ним клопотання, та замінити його покарання у вигляді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком на двадцять п`ять років від початку взяття під варту.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 просив суд клопотання задовольнити з підстав наведених у ньому, та просив замінити йому довічне позбавлення волі на позбавлення волі строком на двадцять п`ять років з моменту взяття під варту.

Захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 , в судовому засіданні підтримав позицію підзахисного.

Представник установи виконання покарань ОСОБА_8 , відніс вирішення питання на розсуд суду, зазначивши, що засуджений ОСОБА_5 в цілому характеризується посередньо, не працевлаштований у зв`язку з відсутністю умов працевлаштування для засуджених до довічного позбавлення волі, які відбувають покарання у секторі максимальної безпеки, також зазначив, що ОСОБА_5 відвідує всі релігійні заходи, має побачення з дружиною.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки на його думку засуджений ОСОБА_5 не довів того, що він став на шлях виправлення і йому можливо замінити покарання у вигляді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Заслухавши пояснення засудженого, його захисника, прокурора, представника установи виконання покарань, дослідивши матеріали справи та особову справу вказаного засудженого, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади наказом Міністерства юстиції України №294/5 від 19.01.2023, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2023 року за № 116/39172 затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого».

Цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до статей 81,82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», судам, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2002 року за ст.. 129 ч.1, 187 ч.4, 115 ч.2, п.п.2,6,9,13 КК України, до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Початок строку покарання ОСОБА_5 рахується з 5 грудня 2001 року.

На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№89)».

Із характеристик на засудженого ОСОБА_5 , від 07 лютого 2025 року, наданих адміністрацією Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№89)» вбачається, що під час перебування у Запорізькому СІЗО (№10) характеризувався негативно. Один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашено. Заохочень не мав.

Під час перебування у Вільнянському СІЗО (№11) характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

Під час перебування в ДУ «Софіївській виправній колонії (№55) характеризувався негативно, три рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, з них один раз поміщався в карцер. Стягнення погашені. Заохочень не має.

З 23 грудня 2019 року перебуває в ДУ «Дніпровська виправна колонія ( № 89), для відбуття покарання в приміщенні камерного типу сектору максимального рівня безпеки.

Один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашено. На виробництві установи не працевлаштований по незалежним від нього причинам. Від праці не відмовляється.

5 лютого 2020 року на засіданні адміністративної комісії установи розглядалося питання про можливість застосування зміни умов тримання відповідно до ст.. 100, 151-1 КВК України, на якій було відмовлено в застосуванні як особі яка не стає на шлях виправлення.

09 грудня 2022 року на адміністративній комісії установи розглядалося питання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням відповідно до ст. 82 КК України, на якій було відмовлено, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

6 січня 2023 року звертався до Офісу Президента України, з клопотанням про помилування, яке залишилося без задоволення.

Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

До матеріалів справи долучені клопотання релігійних організацій «Християнська церква «Нове покоління» у місті Запоріжжя, Релігійної громади Євангельських християн віри повної Євангелії «Ковчег спасіння» від 22 серпня 2019 року, які підтримують ОСОБА_5 в його прагненні стати на шлях виправлення, та підтверджують готовність зазначених громад прийняти його під опіку у разі звільнення.

Частиною першою статті 82 КК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» №2690-ІХ, який набрав чинності 06 листопада 2022 року, передбачено, що невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно до частини п`ятої статті 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Отже, заміна призначеного засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років можливе лише у разі, як що такий засуджений став на шлях виправлення і відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Частиною першою статті 6 КВК України визначено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Колегія суддів зазначає, що наявність дружини та відвідування релігійних заходів саме по собі не доводить того, що такий засуджений став на шлях виправлення в розумінні положень статті 82 КК України.

Окрім того, згідно з інформацією, наявною в матеріалах провадження, засудженому ОСОБА_5 неодноразово було відмовлено в направленні матеріалів в суд, щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк на підставі ст.82 ч.5 України, як такому, що не став на шлях виправлення.

Аналізуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання. Крім того, засуджений просить замінити призначене покарання у виді довічного позбавлення волі не на 15-20 років позбавлення волі, а на позбавлення волі строком на 25 років з моменту взяття його під варту.

Суд зауважує, що на виконання вимог Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні «Петухов проти України», 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим законом гарантується право особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернутися до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Такі обставини не зобов`язують суд автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття останньою покарання строком від 15 років. Рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально. При цьому для суду є важливим дослідити у сукупності всі відомості, які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулися певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що вимоги ОСОБА_5 в частині заміни йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк 25 років з моменту взяття під варту, суперечать вимогам частин 1 та 5 статті 82 КК України, згідно яких покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, строк якого обчислюється з дня заміни довічного позбавлення волі більш м`яким. При цьому, норми Кримінального кодексу України не передбачають зарахування фактично відбутого строку покарання у виді довічного позбавлення волі у строк покарання, визначений засудженому в порядку ст. 82 КК України при заміні покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років.

Таким чином, клопотання ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі строком на 25 років, з моменту взяття під варту, задоволенню не підлягає, оскільки не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3