Справа № 373/2260/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000318 щодо ОСОБА_4 , обвинувачуваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вище вказане кримінальне провадження.

В ході підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання, в якому посилаючись на те, що ризики, передбачені п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у кримінальному провадженні, зокрема переховування від суду, а також незаконного впливу на свідків залишаються актуальними, просив продовжити обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні під час розгляду клопотання прокурора вважав, що прокурором не доведена обставина можливості інших, менш суворих запобіжних заходів забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Відзначив, що ОСОБА_4 не є суспільно небезпечною особою, а відтак не потребує ізоляції від суспільства. Він є вдівцем, батьком трьох дітей, двоє з яких є неповнолітніми. Обвинувачений має постійне місце проживання, а також місце реєстрації. Під час досудового розслідування активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується. Вину свою визнавав повністю і його позиція станом на даний час не змінилась. Крім того, ризики, озвучені прокурором є надуманими, оскільки фактів його ухилення від органу досудового слідства не встановлено, а відтак немає підстав вважати, що ОСОБА_4 має намір ухилятись від суду. Також, звернув увагу на те, що свідками у кримінальному провадженні є виключно працівники поліції, тобто представники влади, тому ризик здійснення тиску на свідків є голослівним.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні погодився з позицією свого захисника, просив застосувати менш суворий запобіжний захід щодо нього.

Перевіривши доводи клопотання, заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Враховуючи зміст ст.ст. 177, 178, 183, 199, 331 КПК України, суд при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою повинен належним чином дослідити обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, оцінити в сукупності всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження дії запобіжного заходу та застосувати такий запобіжний захід, який буде відповідним тим ризикам, які суд вважатиме доведеними на момент розгляду клопотання про продовження строків тримання під вартою.

У цьому контексті необхідно зазначити, що підхід Європейського суду з прав людини до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як впродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом розслідування чи судового слідства справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії. Відповідно, кожне наступне клопотання про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.

Обмеження розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування чи продовження без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи в розрізі конкретних обставин кримінального провадження є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Тому, зважаючи на вказане та на вимоги ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, повинен створити необхідні умови для реалізації стороною обвинувачення своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків щодо необхідності довести реальність ризиків, що виправдовують подальше обмеження свободи обвинуваченого, а в протилежному випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який, виходячи з сукупності тих ризиків, які були доведені у судовому засіданні.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Частиною 3 ст. 176 КПК України визначено, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Судом встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, негативно характеризуючих даних не має, має постійне місце проживання та реєстрації, має трьох дітей, з якими проживає та двоє з яких є неповнолітніми, є вдівцем, на спеціальних обліках не перебуває.

З огляду на викладене, суд вважає, що тим ризикам, про які зазначив прокурор, зможе дієво запобігти більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби.

За вказаних обставин, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого слід задовольнити частково, змінивши запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту на певний період доби.

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Відмовити в продовженні строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби, заборонивши йому залишати місце проживання, а саме: кв. АДРЕСА_1 з 20:00 год. поточної доби до 07:00 год. наступної доби.

Зобов`язати ОСОБА_4 з`являтися за кожною вимогою суду.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не відлучатися з Київської області без дозволу суду, докласти зусиль для пошуку роботи.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ст. 181 КПК України працівники органу поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Строк дії ухвали визначити до 28 жовтня 2025 року.

ОСОБА_4 з-під варти звільнити в залі суду.

Копію ухвали для виконання передати до органу поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1