Справа № 635/6030/25
Провадження № 1-кп/635/1164/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників адвоката ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в с-щі Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2025 року в провадження Харківського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000652 від 12 травня 2025 року, до якого додані реєстр матеріалів досудового розслідування, розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 01 серпня 2025 року вказана справа розподілена до провадження судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_1 .

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 серпня 2025 року у справі призначено підготовче судове засідання.

Через канцелярію суду до суду надійшли:

- клопотання прокурора про продовження застосування покладених на підозрюваного ОСОБА_6 строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, визначених ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14 травня 2025 року;

- клопотання прокурора про встановлення обвинуваченому ОСОБА_6 обов`язків, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або перебування; утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні; у разі наявності, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

- клопотання представника потерпілого-адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, взявши ОСОБА_6 під варту в залі суду негайно;

- цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 2000000 (два мільйони гривень).

- цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 2000000 (два мільйони гривень).

- цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 2000000 (два мільйони гривень).

- клопотання представника потерпілого у справі адвоката ОСОБА_5 про арешт майна обвинуваченого ОСОБА_6 з метою забезпечення цивільних позовів ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити судовий розгляд кримінального провадження на підставі обвинувального акту, у відкритому судовому засіданні, суддею одноособово. Вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття кримінального провадження або повернення обвинувального акту прокурору, внесення подання про визначення підсудності, немає. Угоди між сторонами кримінального провадження не укладались. Просив викликати в судове засідання сторони кримінального провадження.

Також прокурор підтримав подане ним клопотання про покладення на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зазначив, що обов`язки визначені ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14 травня 2025 та продовжені ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2025 сплили, на сьогоднішній день, обвинувальний акт перебуває на розгляді у Харківському районному суді Харківської області, а зазначені раніше стороною обвинувачення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати. Просив покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або перебування; утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні; у разі наявності, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Щодо клопотання представника потерпілого про зміну запобіжного заходу на тримання під вартою покладався на розсуд суду, зазначивши, що підтримує подане ним клопотання про покладення на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч. 5 ст.194 КПК України.

Прокурор не заперечує проти визнання ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 цивільними позивачами та прийняття цивільних позовів до розгляду з обвинувальним актом.

Щодо клопотання про накладення арешту на майно обвинуваченого з метою забезпечення цивільних позовів ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 покладається на розсуд суду.

Представник потерпілого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 - проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту не заперечував.

Щодо клопотання прокурора про покладення на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, покладався на розсуд суду, підтримав подане ним клопотання щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу з застави на тримання під вартою. Зазначивши, що обвинувачений ОСОБА_12 , розуміючи невідворотність покарання, приймаючи до уваги те, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, може переховуватись від суду, з метою уникнення покарання. Таким чином, є обґрунтований ризик того, що він може ухилятись від явки до суду з метою уникнути покарання (пункт 1 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України). Вчинення інкримінованого діяння та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, характеризує ОСОБА_12 , як особу, яка має підвищений рівень суспільної небезпечності, об`єктивно здатного незаконно впливати на свідків та експертів з метою зміни раніше поданих показань свідками, а на експертів можливий прямий вплив. Зміна показань свідків на користь обвинуваченого унеможливить якісне проведення судового розгляду та позбавить можливості притягти винну особу до кримінальної відповідальності.

У наданих до суду додаткових матеріалах представник потерпілого зазначив, що у відповіді наданій ТУ ССО у Харківській області на адвокатський запит зазначено, що «відомості щодо перебування у будівлі Харківського районного суду Харківської області громадянина ОСОБА_6 , 19.08.2025 року у період з 13 год.00 хв. по 15 год. 00 хв. відсутні».

Вказав, що обвинувачений ОСОБА_6 грубо порушив свої процесуальні обов`язки, як обвинуваченого і не з`явився до судового засідання (яке, за повідомленням секретаря судового засідання було відкладено тільки близько 17:00 год. з причини участі головуючої судді у іншій колегії по кримінальній справі )без поважних причин, що є безумовною підставою для зміни запобіжного заходу на більш жорсткий.

Щодо заявлених цивільних позовів просив прийняти їх до розгляду разом з обвинувальним актом, визнати ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 цивільними позивачами.

Підтримав клопотання про накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_6 зазначене у його клопотанні. Мотивував тим, що обвинуваченим до цього часу добровільно не відшкодована завдана моральна шкода, що викликає сумніви щодо реального бажання обвинуваченого її відшкодовувати, тому виникла логічна потреба у забезпеченні поданого позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_6 із забороною його розпорядження.

Потерпілий ОСОБА_4 по всім заявленим клопотанням та щодо можливості призначити справу до судового розгляду підтримав позицію свого представника.

Захисники обвинуваченого адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вважають, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України та може бути призначений до розгляду у відкритому судовому засіданні, одноособово суддею.

Щодо прийняття цивільних позовів до розгляду з обвинувальним актом, визнання ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 цивільними позивачами покладаються на розсуд суду.

Не заперечували щодо заявленого клопотання прокурора про покладення на їх підзахисного обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Заперечують проти клопотання представника потерпілого про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з застави на тримання під вартою, посилались на те, що обвинувачений вчасно з`являється за викликами до суду та добровільно виконує покладені на нього процесуальні обов`язки в повному обсязі, а ризики на які посилається представник потерпілого відсутні та нічим не підтверджені.

Не заперечують проти задоволення клопотання представника потерпілого про накладення арешту на квартиру обвинуваченого зазначену у клопотанні, проте посилались на положення ст. 60 СК України, зазначили, що майно належить подружжю ОСОБА_13 на праві спільної сумісної власності, оскільки набуте за час шлюбу, надали до суду свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_14 який був укладений 01 червня 1995 року, договір купівлі-продажу квартири загальною площею 125,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 від 18 лютого 2019 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.03.2019 та квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки від 31.07.2025, платник ОСОБА_6 , отримувач ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію своїх захисників.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього матеріали, приходить до такого висновку.

Кримінальне провадження підсудне Харківському районному суду Харківської області згідно правил підсудності, передбачених ст. ст. 32, 33 КПК України.

В ході проведення підготовчого судового засідання підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України судом не встановлено.

Обвинувальний акт затверджений прокурором і відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Підстави для повернення обвинувального акту відсутні.

Підстав для здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні та колегіально судом у складі трьох професійних суддів немає.

Підстав для призначення запасного судді в порядку передбаченому ст. 320 КПК України судом не вбачається.

Визначено склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

У підготовчому судовому засіданні, згідно ч.5 ст.314 КПК України, суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 314-1КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення щодо міри покарання обвинуваченому, враховуючи, що ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, яке належить до категорії тяжких злочинів, суд дійшов висновку доручити органу пробації скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого.

Суд, з`ясувавши думки учасників провадження щодо складання досудової доповіді, вважає за необхідне доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Всі питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, передбачені ст. 315 КПК України, вирішені.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КПК України вбачається, що після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Що стосується цивільних позовів ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, визнання вказаних осіб цивільними позивачами та прийняття цивільних позовів до розгляду разом з обвинувальним актом, суд наголошує на наступному:

Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст.286 КК України є безпека руху й експлуатація автомобільного та деяких інших видів транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом є життя та здоров`я особи.

Відповідальність за ст. 286 КК України залежить від наслідків, які настали, а саме заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В результаті ДТП ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не спричинено наслідків, передбачених ст.286 КК України, але разом із цим, останні наполягають на тому, що внаслідок ДТП, яке відбулось 12.05.2025 за участі ОСОБА_6 спричинено моральну шкоду, яка витікає із злочину.

Згідно ст. 127 Кримінального процесуального кодексу України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому КПК України, пред`явила цивільний позов.

Відповідно до ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому КПК України.

Права та обов`язки цивільного відповідача та позивача виникають з моменту подання позовної заяви до суду.

У відповідності до вимог ст. ст. 127, 128, 129 КПК України, обов`язок про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого.

За вищезазначених обставин, з урахуванням думки учасників розгляду кримінального провадження суд вважає за можливе прийняття цивільні позови ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до розгляду разом з обвинувальним актом та визнати їх цивільними позивачами.

Враховуючи викладене, належить прийняти цивільні позови про відшкодування шкоди, завданої злочином, до спільного розгляду у даному кримінальному провадженні, визнавши сторони одночасно цивільними позивачами та цивільним відповідачем по справі.

В зв`язку з поданням цивільного позову роз`яснити учасникам положення статей 192-195 ЦПК України про право на подання відзиву на позовну заяву, пояснень, заперечень та інших заяв по суті позовних вимог, визначених статтею 174 ЦПК України.

Вирішуючи питання про можливість накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_6 , зазначеного у клопотанні представника потерпілого ОСОБА_15 - адвоката ОСОБА_5 , з метою забезпечення цивільних позовів ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , суд виходить із таких міркувань.

Відповідно до вимог, передбачених ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбаченихст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову, в тому числі, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 4постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п.6, 7 Постанови Пленуму ВСУ №9«Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25.08.2025 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.03.2019 ОСОБА_6 на праві приватної власності належить 3-кімнатна квартира, загальною площею (кв.м): 125.1, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1.

Відповідно до спеціалізованої онлайн оцінки нерухомості на професійному сайті з нерухомості dom.ria.com, наданої представником потерпілого, приблизна вартість квартири загальною площею 125 кв.м., 3-кімнантна, у АДРЕСА_2 , становить 128 375 (сто двадцять вісім тисяч триста сімдесят п`ять) доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.08.25 р. становить 5 318 576 (п`ять мільйонів триста вісімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят шість) грн.

Цивільні позови ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 заявлені на загальну суму 6000000 (шість мільйонів) гривень.

Відповідно до відомостей актового запису про шлюб № 69 від 01 червня 1995 року обвинувачений ОСОБА_6 перебуває у шлюбі з ОСОБА_14 з 01 червня 1995 року і до цього часу шлюб між ними не розірваний.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 372 КПК України, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При цьому режим спільної сумісної власності не визначає розміру часток кожного власника, що унеможливлює ідентифікацію конкретних часток кожного з подружжя у спільному майні.

Так само і суддя при накладенні арешту на майно в межах кримінального провадження не має права вирішувати спір про право власності на майно, визначаючи частки у праві спільної сумісної власності кожного з подружжя чи здійснюючи поділ майна в натурі (аналогічна правова позиція міститься і в Постанові ККС ВС від 09 квітня 2020 року у справі № 676/2199/19).

Тож, оскільки частки подружжя у праві спільної сумісної власності не визначені, суд у кримінальному провадженні позбавлений можливості визначати їх поза межами цивільного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 СК України за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

З огляду на те, що право власності на квартиру АДРЕСА_3 було набуте у 2019 році, тобто за час перебування ОСОБА_6 та ОСОБА_16 у шлюбі - це майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Однак, враховуючи відсутність відомостей про поділ майна подружжя на визначені частки, та неможливість суду самостійно відокремлювати його, суддя вважає, що єдиним можливим та ефективним заходом забезпечення позову у таких випадках є накладення обтяження саме на весь об`єкт права спільної сумісної власності в цілому.

Таким чином, виходячи з предмету спору та суб`єктивного складу сторін, враховуючи вимоги ч.2 ст.149, ч.3 ст.150 ЦПК України, з`ясувавши обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову та співмірність із заявленими позовними вимогами, враховуючи, що обмежень чи заборон щодо накладення арешту на вказане майно не було встановлено, суд дійшов висновку про доцільність задоволення заяви про забезпечення позову.

Щодо клопотання прокурора про продовження застосування покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, визначених ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14 травня 2025 року та продовжених ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2025 року.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про покладення на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України на два місяці, посилаючись на те, що на сьогоднішній день обвинувальний акт перебуває на розгляді у Харківському районному суді Харківської області, а зазначені раніше стороною обвинувачення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думку присутніх у судовому засіданні учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14 травня 2025 року до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 58 діб (до 10.07.2025 включно) з правом внесення застави. Визначив суму застави у розмірі 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, які необхідно внести на відповідний рахунок до сплину терміну тримання під вартою; у разі внесення застави на ОСОБА_6 покладено обов`язки відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України. Роз`яснено вимоги ст. 182 КПК України, що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Листом від 15 травня 2025 року тво. Начальника Харківського слідчого ізолятора повідомлено прокуратуру, слідчого, що ОСОБА_6 був звільнений 14.05.2025 з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» по ухвалі Київського районного суду м. Харкова від 14 травня 2025 року по сплаті застави у розмірі 121120 грн.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави (ч. 4 ст. 202 КПК України).

Вбачається, що 12 серпня 2025 року сплинув строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу в частині покладених судом на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язків.

Вирішуючи клопотання прокурора про покладення на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на 2 місяці, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи з фактичних даних, що містяться в матеріалах клопотання, суд знаходить обґрунтованими доводи сторони обвинувачення про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявність ризиків передбачених п.1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та станом на час розгляду даного клопотання будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених, зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, судом не встановлено, за таких обставин, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

При цьому, суд приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що обвинувачений проявляє належну процесуальну поведінку, проте такі обставини в повній мірі не виключають можливість обвинуваченого вчинити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо клопотання представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Статтями 8, 29 Конституції України, як нормами прямої дії, передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою не інакше як за мотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку встановленому законом.

Відповідно до частини 3 статті 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ КПК України.

Так, у відповідності до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, з клопотанням про застосування або зміну запобіжного заходу, як приведено в статті 184 КПК України, може звернутися слідчий чи прокурор.

При системному аналізі норм глави 18 розділу ІІ КПК України, не вбачається потерпілого чи його представника як суб`єкта, що може звернутися до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу з застави на тримання під вартою. Таке клопотання може подати сторона обвинувачення у відповідності до вимог ст. 177, 183, 184, 200 КПК України.

Разом з тим, обґрунтування на які посилається представник потерпілого у своєму клопотанні містять лише припущення про наявність п.п.1, 2, 3, 4. ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, тоді як в силу норм ч.1 ст. 184 КПК України, до якої відсилає ст.200 КПК України, клопотання про зміну запобіжного заходу має містити виклад обставин, на підставі яких слідчий чи прокурор дійшли висновку про наявність ризиків, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Натомість, будь-яких доказів, якими б було підтверджено існування п.п.1, 2, 3, 4. в частині 1 статті 177 КПК України ризиків, представником потерпілого не надано суду.

При цьому, в контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, згідно норм КПК України потерпілий чи його представник не наділений правом звернутися до суду з клопотанням про обрання чи зміну запобіжного заходу. Тим паче, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом і застосовується виключно у випадках доведеності, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризиками, передбаченим ст.177 КПК України.

З урахуванням вище викладеного вважаю, що клопотання представника потерпілого ОСОБА_17 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу із застави на тримання під вартою задоволенню не підлягає.

Таким чином, у наявності достатні підстави для завершення підготовки до судового розгляду та для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 314,315,316,372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закінчити підготовче судове засідання та призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000652 від 12 травня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України до судового розгляду на 15 годину 30 хвилин 03 вересня 2025 року в приміщенні Харківського районного суду Харківської області за адресою: Харківська область, Харківський район, с-ще Покотилівка, вулиця Сковороди, 18.

Справу розглядати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання викликати сторони кримінального провадження.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження, що вони мають право після призначення справи до розгляду ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявлять клопотання. Під час ознайомлення мають право робити з матеріалів виписки та копії.

Доручити органу пробації Харківського районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 та надати її суду для долучення до матеріалів кримінального провадження протягом 15 днів з дня отримання органом пробації ухвали суду.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що йому надається можливість брати участь у підготовці досудової доповіді. Участь особи у підготовці досудової доповіді полягає у наданні персоналу органу пробації інформації, необхідної для підготовки такої доповіді.

Клопотання прокурора - задовольнити.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або перебування;

- утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні;

- у разі наявності, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених на обвинуваченого згідно цієї ухвали визначити строком на 60 днів, тобто до 30 жовтня 2025 року включно.

Прийняти цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, до спільного розгляду у даному кримінальному провадженні.

Визнати ОСОБА_4 цивільним позивачем у кримінальному провадженні № 0000652 від 12 травня 2025 року.

Прийняти цивільні позови ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, до спільного розгляду у даному кримінальному провадженні.

Визнати ОСОБА_10 , ОСОБА_11 цивільними позивачами у кримінальному провадженні № 0000652 від 12 травня 2025 року.

Визнати цивільним відповідачем за цивільними позовами ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обвинуваченого ОСОБА_6

Встановити відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовні заяви. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзиви на позовні заяви, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи (позивачу). У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання копії відзиву (у разі його надіслання відповідачем) для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.ч. 3-5 ст. 178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи (відповідачу).

Встановити відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив (у разі його надіслання позивачем) для подання заперечення, яке має відповідати вимогам ч.ч. 3-5 ст. 178 ЦПК України, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи (позивачу).

Клопотання представника потерпілого-адвоката ОСОБА_5 про арешт майна обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Накласти арешт на майно із забороною його розпоряджання, яке відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25.08.2025, на праві приватної власності належить ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 , а саме на:

-квартиру загальною площею 125,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1), що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

У задоволенні клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_18 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Ухвала в частині накладення арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 02 вересня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1