Справа № 557/172/25
Провадження № 1-кп/557/67/2025
У Х В А Л А

17 червня 2025 року селище Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження № 0000002 від 08.01.2025, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Терентіїв Гощанського району Рівненської області, в скоєнні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Гоща кримінальне провадження з обвинувальним актом про вчинення кримінального правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Гощанського районного суду Рівненської області знаходиться обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на майно та грошові кошти на рахунках в банківських установах, інше цінне майно обвинуваченого ОСОБА_3 з метою забезпечення цивільного позову, заявленого у розмірі 501 310 гривень. На обґрунтування заяви зазначила, що на підставі ст. 177 КПК України, 150 ЦПК України, є необхідність забезпечення майбутнього виконання судового рішення та з метою запобігання приховування або знищення майна, оскільки обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності за умисне заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого.

В судовому засіданні потерпілий та його представник підтримали подане клопотання та просили його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Обвинувачений та його захисник заперечували щодо поданого клопотання, просили залишити його без задоволення. Захисник вказав, що відсутні підстави для забезпечення позову та накладення арешту на все майно обвинуваченого, накладення арешту на все майно обвинуваченого може бути неспівмірним із завданою шкодою.

Прокурор у судовому засіданні вказав на відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки у заяві не зазначено конкретного переліку майна, яке належить обвинуваченому та на яке слід накласти арешт. Прокурор вважає вирішити дане питання на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши клопотання та додані до нього документи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно зі ст.61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Відповідно до ст.62 КПК України, цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Відповідно до ч.1, 5 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його відчуження, пошкодження, псування, знищення.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

З клопотанням про арешт майна до суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач (ч.1 ст.171 КПК України).

Під час розгляду питання про застосування арешту майна сторони повинні надати слідчому судді, суду докази обставин, на які вони посилаються (ч.5 ст.132 КПК України).

Цивільний позивач має вказати докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди (ч.3 ст.171 КПК України).

Відповідно до ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч.8 ст.170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: правову підставу для арешту майна, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зокрема повинен зазначити: перелік майна, на яке накладено арешт; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Вирішуючи питання доцільності накладенні арешту на майно обвинуваченого, суд виходить з розумності та співрозмірності обмеження права власності та вважає, що представником потерпілого в заяві не обґрунтована та не доведена необхідність такого арешту майна і наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 КПК України.

Крім цього, суд враховує вимоги КПК України про те, що суд зобов`язаний вказати перелік майна, на яке накладається арешт.

Заява представника потерпілого не містить конкретного переліку майна, на яке слід накласти арешт, не додані документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження обвинуваченим таким майном.

Як вбачається з самої позовної заяви, ціна позову складає 501310 грн., з якої розмір матеріального збитку складає 1310 грн., представник потерпілої просить суд накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно та грошові кошти на рахунках в банківських установах обвинуваченого, вартість якого не можливо встановити, так як потерпілий не конкретизував, на яке саме майно необхідно накласти арешт, у зв`язку з чим неможливо встановити, чи є співмірним розмір шкоди, зазначеної у цивільному позові, з вартістю майна, на яке просить накласти арешт представник потерпілого.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви представника потерпілого про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно та грошові кошти на рахунках в банківських установах обвинуваченого.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.131-132, 128, 170, 171, 350, 369-372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно та грошові кошти на рахунках в банківських установах обвинуваченого ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000002 від 08.01.2025 - відмовити.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_1