КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3562/2025
ЄУН: 760/2586/24 Головуючий суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2025року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 189 КК України ОСОБА_8 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000831, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 березня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 189 КК України.

За змістом наданих матеріалів ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень за таких обставин.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено правовий режим воєнного стану з 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час.

У невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 17.40 год. 26 березня 2024 року, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, з метою вчинення умисних злочинів, пов`язаних з незаконним позбавленням волі та викраденням ОСОБА_9 , а також заволодінням грошовими коштами останнього, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та невстановлені досудовим розслідуванням особи № 1 та № 2, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, вступили у злочинну змову, направлену на незаконне збагачення за рахунок заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 шляхом здійснення їх вимагання, поєднаного з незаконним позбавленням волі та викраденням останнього, для чого розробили детальний план вчинення злочину, відповідно до якого розподілили між собою злочинні ролі. З метою готування до вчинення незаконного позбавлення волі ОСОБА_9 , а також заволодіння грошовими коштами останнього, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та невстановлені досудовим розслідуванням особи підготували два автомобілі та посвідчення працівника Служби безпеки України. Відповідно до розробленого злочинного плану, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та невстановлена досудовим розслідуванням особа №1 на одному автомобілі повинні були незаконно позбавити волі та викрасти ОСОБА_9 , після чого із застосуванням погроз вбивством щодо останнього, вимагати у нього передачі їм грошових коштів у сумі 2000000 доларів США. При цьому невстановлена досудовим розслідуванням особа на іншому автомобілі повинна була прибути до місця проживання ОСОБА_11 та забрати у родичів останнього вищевказану суму грошових коштів. Після цього, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 17.40 год. 26 березня 2024 року, з метою незаконного позбавлення волі та викраденням ОСОБА_9 , а також заволодіння грошовими коштами останнього, ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та невстановлені досудовим розслідуванням особи, використовуючи два автомобілі,прибули до місця роботи ОСОБА_9 , а саме за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 5-А, де почали очікувати виходу останнього з роботи.У цей же день приблизно о 17.40 год. ОСОБА_9 , вийшовши з роботи та підійшовши до власного автомобіля марки «Audi», сів до його салону, після чого завів двигун та поїхав в бік автомобільної мийки, яка знаходиться по вул. Клінічна, 17/2, у м. Києві. В цей же час ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та невстановлені досудовим розслідуванням особи з метою незаконного позбавлення волі та викрадення ОСОБА_9 на двох автомобілях прослідували за останнім.Реалізуючи свій злочинний план, направлений на незаконне збагачення за рахунок заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , шляхом здійснення їх вимагання, поєднаного з незаконним позбавленням волі та викраденням останнього, приблизно о 18.30 год. 26 березня 2024 року, під час того, як ОСОБА_9 проходив повз будинок АДРЕСА_1 , під`їхавши до нього на одному з автомобілів, яким керував ОСОБА_8 , останній та невстановлена досудовим розслідуванням особа № 1, вийшовши з салону автомобіля, підійшли до ОСОБА_9 , де ОСОБА_8 , показавши останньому заздалегідь підготовлене службове посвідчення СБ України, відрекомендувався йому працівником вказаного відомства та попросив проїхати з ним та невстановленою досудовим розслідуванням особою.Увійшовши в довіру до ОСОБА_9 шляхом використання заздалегідь підготовленого службового посвідчення СБ України, ОСОБА_8 та невстановлена особа №1 шляхом обману примусили ОСОБА_9 сісти в салон автомобіля, тим самим незаконно позбавили його волі.У цей же час, з метою незаконного збагачення за рахунок заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 в сумі 2000000 доларів США, що станом на 26 березня 2024 року відповідно до курсу Національного Банку України становило 78459600 гривень, діючи умисно та за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, ОСОБА_10 , пересівши за кермо автомобіля, виконуючи роль водія даного транспортного засобу, разом з ОСОБА_8 та невстановленою досудовим розслідуванням особою №1, незаконно позбавивши волі ОСОБА_9 , примусово перевезли останнього від будинку АДРЕСА_1 , до ділянки місцевості, яка знаходиться біля Совських ставів, що по вул. Колоскова у м. Києві, тим самим викрали останнього.

Під час примусового утримання ОСОБА_9 в салоні автомобіля, діючи умисно та за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 та невстановленою досудовим розслідуванням особою № 2, ОСОБА_8 та невстановлена досудовим розслідуванням особа № 1, одягнувши на голову ОСОБА_9 чорний тряпчаний мішок, висунули останньому вимогу на передачу їм грошових коштів в сумі 2000000 доларів США, що станом на 26 березня 2024 року відповідно до курсу Національного Банку України становило 78459600 гривень.Отримавши відмову від ОСОБА_9 на передачу вищевказаної суми грошових коштів, ОСОБА_8 та невстановлена досудовим розслідуванням особа № 1 розпочала висловлювати на адресу ОСОБА_9 погрози вбивством, після чого домовились з останнім на передачу ним грошових коштів в сумі 40000 доларів США, що станом на 26 березня 2024 року відповідно до курсу Національного Банку України становило 1569192 гривень.Разом з тим, усвідомивши, що висунута ОСОБА_9 вимога на передачу грошових коштів у сумі 40000 доларів США, що станом на 26 березня 2024 року відповідно до курсу Національного Банку України становило 1569192 гривень, також може бути не виконана останнім, побоюючись викриття своєї кримінально- протиправної діяльності, перебуваючи у салоні автомобіля, ОСОБА_8 , оглядаючи сумку ОСОБА_9 , дізнався від останнього про наявність у ній грошових коштів в сумі 15000 гривень. Після цього, у ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та невстановленої досудовим розслідуванням особи № 1, виник умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, вчиненого в умовах воєнного стану, а саме грошових коштів ОСОБА_11 в сумі 15000 гривень, які зберігались у сумці останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна вчиненого в умовах воєнного стану, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи у салоні автомобіля, діючи за мовчазною згодою з ОСОБА_10 , невстановленою досудовим розслідуванням особою № 1, ОСОБА_8 , утримуючи в руках сумку ОСОБА_9 , передав її невстановленій досудовим розслідуванням особі № 1 та надав вказівку дістати з неї грошові кошти в сумі 15000 гривень.Виконуючи вказівку ОСОБА_8 , невстановлена досудовим розслідуванням особа № 1, діючи за мовчазною згодою з останнім та ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що їх дії носять відкритий характер, отримавши від ОСОБА_8 сумку ОСОБА_9 та оглянувши її, виявив у ній грошові кошти в сумі 15000 гривень, які в подальшому забрав собі.

Заволодівши за вищевказаних обставин грошовими коштами ОСОБА_11 в сумі 15000 гривень, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та невстановлена досудовим розслідуванням особа № 1 висадили останнього на ділянці місцевості, яка знаходиться біля Совських ставів, що по вул. Колоскова у м. Києві, після чого з місця вчинення злочину зникли, завдавши потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 15000 гривень.

Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані:

- за ч. 2 ст. 146 КК України як незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб

- за ч. 4 ст. 189 КК України як висунення вимоги передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства потерпілому, вчинене в умовах воєнного стану;

- за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 травня 2025 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 11 липня 2025 року.

Також судом постановлено забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_8 , який утримується в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Не погоджуючись з ухвалою суду в частині продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, захисник в інтересах обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати; змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на особисту поруку ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; у випадку, якщо суд апеляційної інстанції не знайде підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на особисту поруку, - змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт з визначенням його місця перебування за адресою АДРЕСА_2 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник наголошує на незаконності та невмотивованості ухвали, оскільки, як зазначає апелянт, вона постановлена за результатами неповного судового розгляду клопотання прокурора, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, висновки суду не відповідають фактичним обставинам даного кримінального провадження, а сам судовий розгляд здійснений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Так захисник вказує, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду справи. Судом першої інстанції проведено допит потерпілого ОСОБА_9 , досліджено письмові докази, які надані стороною обвинувачення. Однак, свідки не з 'являються до суду для допиту вже більше ніж сім місяців.За таких обставин, на думку захисника, бездіяльність сторони обвинувачення призвела до того, що свідки, яких викликано місцевим судом за клопотанням сторони обвинувачення, систематично не з`являються до суду для допиту вже більше, ніж три місяці, що не може бути виправданням наявності ризику можливості впливу на свідків. Окрім того, на переконання захисника, у даному випадку у суду були всі підстави покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язок не спілкуватися зі свідками, викликаними судом за клопотанням сторони обвинувачення, - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .При цьому захисник підкреслила, що матеріали справи містять лише показання потерпілого, свідків, протоколи впізнання особи, з яких вбачається, що ОСОБА_8 міг бути присутнім на місті вчинення кримінальних правопорушень, але не містять відомостей про те, що саме він вчиняв інкриміновані йому кримінальні правопорушення. На думку захисника, винуватість ОСОБА_8 у скоєнні інкримінуємих кримінальних правопорушеннях фактично ґрунтується тільки на інформації, яка має суб`єктивній характер.

Щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків з передбачених ст.177 КПК України і на які вказує прокурор ОСОБА_6 , то захисник зазначає про те, що за змістом клопотання прокурора було заявлено про продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - ризик того, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, та ризик того, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Стосовно наявності ризику того, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, захисник наголошує, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які передбачені ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст.189 КК України, санкції яких відносять інкриміновані кримінальні правопорушення до нетяжкого, тяжкого та особливо тяжкого кримінального правопорушення, і передбачають покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк; позбавлення волі на строк від семи до десяти років та позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. Однак, самої лише тяжкості інкримінованих злочинів недостатньо для висновку про можливі спроби підозрюваного переховуватися, тому він оцінюється у світлі всіх обставин кримінального провадження, а також враховуються будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності. Тобто, стверджуючи про наявність ризику того, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, прокурор вказує лише одну причину: покарання, яке загрожує ОСОБА_8 . Однак, до вжиття запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 мав постійне місце проживання, де проживав зі своєю дружиною ОСОБА_18 . Від цього шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_18 мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_19 , 2008 року народження, та ОСОБА_20 , 2016 року народження, які до моменту взяття під варту ОСОБА_8 знаходилися на його утриманні. Більшу кількість свого вільного часу ОСОБА_8 проводить зі своєю дружиною та дітьми, є батьком, якого люблять та цінують всі члени його родини. Тобто це свідчить про те, що ОСОБА_8 має стійкі соціальні зв`язки, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, але не зазначено у клопотанні прокурора. На думку захисника, ризик переховуватися від суду може бути нівельованопокладенням на ОСОБА_8 обов`язку носити електронні засоби контролю та/або наданні особистої поруки певними особами, тим більше, що ОСОБА_8 , починаючи з 27 березня 2024 року по 7 червня 2024 року не уникав від слідства та суду, з огляду на те, що згідно з наявними у матеріалах справи відомостями про проведення працівниками Національної поліції України негласних розшукових слідчих дій щодо ОСОБА_8 , останній жив життям звичайного громадянина України, вів себе як добропорядний чоловік та батько, працював та утримував свою родину. Наявність міцної родини, наявність на утриманні у підозрюваного малолітніх дітей, без сумніву, свідчить про те, що ОСОБА_8 має соціальні зв`язки належного рівня, що, на переконання захисника, спростовує припущення, висловлене у клопотанні, що ОСОБА_8 буде переховуватись від правоохоронних органів та суду.

Щодо твердження сторони обвинувачення про наявність ризику, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, як наголошує захисник, спростовується тим, що відносно ОСОБА_8 тривалий час велося оперативне супроводження, але за весь цей час він, починаючи з вечора 27 березня 2024 року, він жодного разу не контактував а ні з потерпілим, а ні з іншими свідками, з показань яких вбачається, що ОСОБА_8 міг перебувати на місті скоєння кримінального правопорушення.Окрім того, потерпілий ОСОБА_9 вже був допитаний судом і, відповідно, ОСОБА_8 не зможе ніяким чином впливати на нього. Щодо впливу на свідків, які заявлені стороною обвинувачення, то вони не з`являються до суду, а сторона обвинувачення не вживає ніяких заходів щодо забезпечення присутності цих осіб у судовому засіданні для проведення допиту, та не зазначає, яким саме чином ОСОБА_8 зможе вплинути на цих свідків, щоб вони змінили свої покази, та в якій частині, як це може вплинути на хід справи.

Також захисник не погоджується з тим, що до ОСОБА_8 неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою. Окрім того, захисник просить врахувати стан здоров`я ОСОБА_21 , який є незадовільним, оскільки ОСОБА_8 має низку хронічних хвороб і поточних проблем зі здоров`ям, які потребують системного щоденного медичного контролю, спостереження у профільних спеціалістів. При цьому, такі захворювання прогресують в умовах слідчого ізолятору.

Таким чином, на переконання захисника, є всі підстави вважати, що ризики, відповідно до ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Окрім того, захисник наголошує на тому, що суду були надані заяви ОСОБА_13 , яка з 2022 року працює в ГРОМАДСЬКОМУ ФОРМУВАННІ З ОХОРОНИ ГРОМАДСЬКОГО ПОРЯДКУ І ДЕРЖАВНОГО КОРДОНУ «СПЕЦПІДРОЗДІЛ ДЕЛЬТА» (код в ), де обіймає посаду радника командира підрозділу. У 2023 році вона заснувала БЛАГОДІЙНУ ОРГАНІЗАЦІЮ «МІЖНАРОДНИЙ БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД «НЕЗЛАМНА ДЕЛЬТА» (код в ), наразі є його єдиним засновником та керівником; яка змогла організувати роботу БЛАГОДІЙНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ «МІЖНАРОДНИЙ БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД «НЕЗЛАМНА ДЕЛЬТА» таким чином, що до цієї організації на добровільних засадах приєдналися підприємці, фрілансери, військовослужбовці, працівники правоохоронних органів та інші небайдужі люди, та основним напрямком діяльності якої є збір коштів на допомогу військовим, які безпосередньо приймають участь в боях на лінії бойового зіткнення та надання допомоги цивільним особам, які постраждали від агресії російської федерації.БЛАГОДІЙНА ОРГАНІЗАЦІЯ «МІЖНАРОДНИЙ БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД «НЕЗЛАМНА ДЕЛЬТА» та ОСОБА_13 , як військовий волонтер, входять до Ради Волонтерів Київщини при Київський Обласний Державній Адміністрації. Також ОСОБА_13 створює ГРОМАДСЬКУ СПІЛКУ «КОМІТЕТ ПО БОРОТЬБІ ЗІ ЗЛОЧИННІСТЮ ПРОТИ УКРАЇНСЬКОЇ НАЦІЇ. На переконання захисника, наведене свідчить про те, що ОСОБА_13 є особою, що заслуговує на довіру від суспільства та суду.

Також до суду першої інстанції була подана заява ОСОБА_14 , який у 2022 році вступив до підрозділу Територіальної оборони «Азов», який було створено ветеранами та прихильниками бригади «Азов» та Національного корпусу; у подальшому підрозділ територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » був переформатований в окремий полк « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а потім окремий полк « ІНФОРМАЦІЯ_1 » перетворений у 3-тю окрему штурмову бригаду, яка безпосередньо приймала участь у боях під Бахмутом. На службу пішов за власним бажанням, у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, обіймав посаду штурмовика. В кінці 2022 року під час на Бахмутської операції отримав поранення верхньої кінцівки, що призвело до ампутації лівої верхньої кінцівки. З початку 2024 року повернувся на службу як штатний співробітник 3 ОШБр, на посаду рекрутера в рекрутинговий центр. У 2023 році отримав відзнаку від головнокомандувача Збройних Сил України, а у 2025 році отримав відзнаку міністра оборони України «За поранення».Наведене, як наголошує захисник, свідчить про те, що ОСОБА_14 теж заслуговує на довіру від суспільства та суду.

Як зазначає захисник, суд першої інстанції безпідставно та невмотивовано відхилив заяви вказаних осіб про бажання взяти ОСОБА_22 на поруки.

Також захисник просить, у разі неможливості передати ОСОБА_8 на поруки, змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з визначенням його місця перебування за адресою АДРЕСА_2 та визначити обвинуваченому ОСОБА_8 певні обов`язки, з урахуванням того, що власниками була надана відповідна згода.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував наявність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою у зв`язку з наявністю ризиків у провадженні; дослідивши витребувані у порядку, передбаченому ст. 422-1 КПК України матеріали, заслухавши ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Розглядаючи питання доцільності продовження запобіжного заходу, суд першої інстанції погодився з доводами прокурора про те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Так суд дійшов висновку, що під час судового засідання прокурором було доведено існування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, оскільки останній з моменту надходження до суду обвинувального акта набув нового процесуального статусу - обвинуваченого та на даний час розпочалася нова процесуальна стадія кримінального провадження - стадія судового провадження у суді першої інстанції, тому з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, обвинувачений, перебуваючи під дією більш м`якого запобіжного заходу, зможе ухилятися від явки до суду.

Перевіряючи наявність ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого, судом враховано встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.На переконання суду, ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків/потерпілих та дослідження їх судом, а тому вважає ризик доведеним. Таким чином суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 з метою зміни останніми показань в частині фактичних обставин може впливати на свідків та потерпілого, враховуючи те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, поєднаного з насильством, що може свідчити про схильність останнього до вчинення дій насильницького характеру, зокрема, і до інших учасників провадження.

Суд дійшов висновку, що стороною захисту не наведено обставин, які можуть бути підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на даній стадії судового розгляду кримінального провадження.

Відтак, виходячи з практики Європейського суду з прав людини та враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий (інші відомості відсутні) та на даний час обвинувачується, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого злочину, який вчинений із застосуванням насильства відносно потерпілого, його майновий та сімейний стан, обставини вчинення інкримінованих йому злочинів, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та відсутність доказів, які б унеможливлювали утримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, що на думку суду, свідчить про недостатність обрання більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, зокрема такого запобіжного заходу, як домашній арешт, про застосування якого клопотав захисник обвинуваченого.

За встановлених обставин суд дійшов висновку про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії застосованого раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.

При цьому судом враховані положення ч. 4 ст. 183 КПК України, підстави та обставини, які враховувалися при застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за інкриміновані йому злочини, вчинені під час дії воєнного стану в Україні, а саме вчинення злочину з погрозою застосування насильства відносно потерпілого, у зв`язку з чим судом не визначений розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду та враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_8 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, наданих сторонами обвинувачення та захисту, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника, викладеним в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду щодо можливої присутності ОСОБА_8 під час вчинення злочинів, однак, не вчинення будь-яких дій відносно потерпілого, оскільки зазначені обставини не можуть бути предметом перевірки в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини та тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, їх наслідків, дані про особу обвинуваченого, наявні у розпорядженні суду, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Відповідно до даних, на які посилається захисник в апеляційній скарзі та прокурор у клопотанні, обвинувачений є громадянином України, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За змістом висунутого обвинувачення ОСОБА_8 інкримінується вчинення нетяжкого, тяжкого та особливо тяжкого злочину. Санкція ч. 4 ст. 189 КК України та ч. 4 ст. 186 КК України передбачає покарання понад п`ять років позбавлення волі.

При цьому колегія суддів враховує, що практика ЄСПЛ свідчить, що загроза відносно суворого покарання може враховуватися поряд з іншими обставинами при обранні виду запобіжного заходу (пункт 76 рішення ЄСПЛ у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25 квітня 2000 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що під час розгляду питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер і тяжкість інкримінованого злочину. Відповідно до вказаної Рекомендації важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин.

З огляду на дані про особу обвинуваченого, суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованого йому діяння, на думку колегії суддів, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, що саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а, відтак, колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання у разі доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, свідчить про небезпідставність можливості зміни обвинуваченим місця проживання з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також, враховуючи стадію судового розгляду, колегія суддів вважає, що на даному етапі судового розгляду кримінального провадження, з урахуванням характеру та обставин інкримінованих обвинуваченому злочинів, які викладені у клопотанні прокурора, є небезпідставним ризик впливу з боку обвинуваченого на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, з огляду на положення ст. ч. 4 ст. 95 КПК України.

З урахуванням стадії судового провадження та характеру висунутого обвинувачення, навіть, з огляду на те, що потерпілий допитаний під час судового розгляду, проте, судовий розгляд не закінчений, на переконання колегії суддів, на даному етапі є реальним ризик впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни ними показань на його користь.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів доходить висновку, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі, домашнього арешту, про що просить захисник в апеляційній скарзі, не зможе запобігти встановленим на даний час ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Колегія суддів не вбачає достатніх підстав вважати можливим застосувати щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді особистої поруки, не зважаючи на те, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , з урахуванням наданих стороною захисту даних щодо вказаних осіб, є особами, що заслуговують на довіру, повагу до їх намірів та бажання взяти на поруки обвинуваченого ОСОБА_8 . Вирішуючи питання можливості передачі обвинуваченого під особисту поруку, колегія суддів вважає, що особиста порука з огляду на тяжкість та характер інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень є недостатнім запобіжним заходом, який би зміг забезпечити належну процесуальну поведінку останнього, а тому доводи сторони захисту у цій частині, на думку колегії суддів, є непереконливими.

Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявні матеріали не містять і стороною захисту не надано.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, з огляду на відомості про особу обвинуваченого, які викладені в оскаржуваному рішенні, зважаючи на обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів, які вчинені з застосуванням насильства та погрозою його застосування, їх наслідків, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , вимоги ст. 183 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що встановлені на даний час обставини виключають об`єктивну можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а відтак доводи апеляційної скарги захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, є непереконливими.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на даний час обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви та обґрунтування, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 травня 2025 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4