ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/16/24 Номер провадження 11-кп/814/1174/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000462, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника в його інтересах - адвоката ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 03 січня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Чинадійово Мукачівського району Закарпатської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією частини належного йому на праві власності майна.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вказано строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання, тобто з 11 грудня 2023 року.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, 30 серпня 2023 року о 15 год. 10 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на спортивному майданчику, що за адресою: м. Полтава, вул. Агітаційна, 28, умисно, з корисливих мотивів, спрямованих на заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану в Україні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою заволодіння чужим майном, вчинив напад, поєднаний з застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та наніс вісім-дев`ять ударів пальцями правої руки стиснутої в кулак в область голови потерпілій ОСОБА_11 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та гіперпігментації шкіри слизової оболонки нижньої губи справа, з метою заволодіння грошовими коштами, належними неповнолітній потерпілій ОСОБА_11 , однак вирвавшись від ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_11 змогла втекти.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 - захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що в основу обвинувачення покладено лише покази неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 , які змінювалися протягом досудового розслідування.

Вказує, що під час проведення судово-медичної експертизи 05.09.2023 ОСОБА_11 повідомила експерту, що свідомість не втрачала (висновок № 757); під час першого слідчого експерименту від 03.11.2023 потерпіла зазначала, що обвинувачений ОСОБА_7 попросив води, а потім почав наносити удари, свідомість не втрачала, протягом цього часу нічого не зривав, не вимагав, не відбирав, не забирав, потерпіла пропонувала сама віддати йому речі, щоб не бив, хоча у ОСОБА_7 була можливість, але він цього не зробив.

Також зазначає, що під час додаткового слідчого експерименту від 13.12.2023 потерпіла ОСОБА_12 повідомила, що обвинувачений ОСОБА_7 у неї вимагав грошові кошти в вона втрачала свідомість, а під час допиту у суді 07.02.24 потерпіла зазначила, що обвинувачений сказав давай гроші, 10 гривень, почав бити, знепритомніла, з собою були сережки, телефон, навушники, які тримала у руках, які запропонувала віддати, але обвинувачений не забрав, хоча у ОСОБА_7 була можливість, але він цього не зробив.

Вказує, що факт нанесення тілесних ушкоджень обвинувачений ОСОБА_7 не заперечує і даний факт також підтверджують свідки, які були допитані в судових засіданнях.

Вважає, що у обвинуваченого ОСОБА_7 був відсутній умисел на заволодіння майном, а стороною обвинувачення не надано суду доказів, які беззаперечно підтверджували б вину ОСОБА_7 в інкримінованому йому обвинуваченні за ч. 4 ст. 187 КК України, у зв`язку з чим вважає недоведеною належними та допустимими доказами винуватість ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного вище кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що свою вину у вчиненні злочину визнає частково.

Вказує, що дійсно наніс потерпілій удари в область обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, в чому розкаюється та готовий нести відповідальність.

Зазначає, що ніякого умислу на заволодіння майном потерпілої він не мав, що підтверджують як потерпіла, так і свідки, а також, відсутність будь-яких доказів на підтвердження корисливого мотиву.

Вказує, що після нанесення ударів, потерпіла побігла до магазину, який знаходиться на відстані приблизно 100 метрів, а він присів на траву і залишався на місці до приїзду поліції.

Зазначає, що коли приїхали поліцейські і провели обшук, він не мав при собі чужих речей та коштів.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник підтримали подані в інтересах ОСОБА_7 апеляційні скарги та просили їх задовольнити з підстав у них наведених. Прокурор, законний представник та представник потерпілої заперечили проти доводів скарги, вважали вирок законним та обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація дій за ч. 4 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднане з насильством небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого (розбій), вчинене в умовах воєнного стану - є правильним, оскільки ґрунтується на доказах, які були ретельно досліджені судом першої інстанції, детально описані та проаналізовані у вироку, як того вимагає ст. 370 КПК України. Досліджені судом докази є належними, допустимими, а у своїй сукупності достатніми для висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Доводи сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого - є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Отже показання потерпілої згідно вимог вказаної статті є самостійним джерелом доказу.

Суд в оскаржуваному вироку з дотриманням вказаних положень закону послався на показання неповнолітньої потерпілої, відповідно до яких ОСОБА_11 показала, що 30.08.2023 близько 15 години вона перебувала на спортивному майданчику, що за адресою: м. Полтава, вул. Агітаційна, 28. В цей час до неї підійшов незнайомий чоловік, а саме ОСОБА_7 та спитав як добратися до зупинки. Потім попросив у неї випити води, але вона йому відмовила та продовжила займатися. Після чого незнайомий чоловік - ОСОБА_7 , підійшовши до неї ззаду, штовхнув її і вона впала. Потім він однією рукою схопив її за шию, а іншою рукою стиснутою у кулак, почав наносити їй удари в обличчя та вимагати гроші. Вона почала кричати. Після того як вона сказала йому, що у неї немає грошей, а є лише мобільний телефон та прикраси і якщо він її відпустить, вона йому віддасть їх, останній відпустив її. Вона підвелася та скориставшись моментом втекла від нього;

Такі показання потерпіла надавала протягом досудового та судового слідства. Зокрема відповідно до протоколів слідчого експерименту та додаткового слідчого експерименту від 03.11.2023 та від 13.12.2023 ОСОБА_11 показала, що під час того, як ОСОБА_7 бив її на спортивному майданчику, він запитував у неї де гроші? Лише після того, як потерпіла пообіцяла віддати йому наявні у неї коштовні речі, ОСОБА_7 відпустив її. Цим вона скористалася та втекла.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові об`єднаної палати від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17), метою слідчого експерименту є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення слідчого експерименту, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь підозрюваного, свідка в проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань. Шляхами досягнення мети слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є проведення слідчим, прокурором відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Отримання від підозрюваного, обвинуваченого, свідка відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням установленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії - слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК є документом. З огляду на приписи ч. 1 ст. 95 КПК, де визначено сутнісні ознаки показань, у системному зв`язку із ч. 2 ст. 84 цього Кодексу, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, якщо їх надано під час допиту.

Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності дослідження показань, речей і документів суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де показання особи та протокол слідчого експерименту за її участю є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 КПК. Таким чином, зважаючи на зміст кримінальних процесуальних норм, об`єднана палата відзначила, що показання та протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами наведеної вище статті.

У цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції бере до уваги згаданий вище правовий висновок, та вважає протокол слідчого експерименту окремим самостійним процесуальним джерелом доказів, який суд оцінює за правилами ст. 94 КПК.

Доводи сторони захисту про те, що потерпіла змінювала свої показання протягом досудового розслідування, через що слідчим було проведено два слідчих експерименти де ОСОБА_11 надавала різні показання та показувала різні обставини, є безпідставними.

Як слідує із обох відеозаписів до протоколів слідчих експериментів за участі потерпілої ОСОБА_11 , обидва рази вона повідомляла про те, що втрачала свідомість, те, що ОСОБА_7 бив її, оскільки йому потрібні були гроші, а також обвинувачений припинив її бити лише після того, як вона пообіцяла, що віддасть йому все цінне, що має зараз.

Наведене в суді першої інстанції підтвердив ОСОБА_9 , законний представник неповнолітньої потерпілої, який повідомив суду, що 30.08.2023 після 15 години йому зателефонувала його дочка, яка сильно плакала та повідомила йому, що її побив незнайомий чоловік. Він приїхав на місце події, побачив свою дочку, яка була сильно побита та її обличчя було у крові. Після чого він почав їздити по вулицях та шукати нападника. Через деякий час йому вдалося знайти та затримати нападника. На його запитання для чого він це зробив, ОСОБА_7 відповів йому, що йому було потрібно десять гривень на проїзд. Ці показання обвинувачений не заперечував в суді.

Сам ОСОБА_7 суду повідомив, що зранку 30.08.2023 він працював у с. Рибці м. Полтави. Після чого зібрався їхати додому та, проходячи повз стадіон у с. Рибцях, на спортивному майданчику побачив дівчину, яка робила фізичні вправи. Оскільки він не знав як добратися до залізничного вокзалу, він підійшов до неї та запитав, де знаходиться зупинка громадського транспорту, а також попросив у неї 10 гривень на проїзд, оскільки на той час йому ще не виплатили заробітну плату. На її запитання дівчина показала рукою на зупинку та повідомила, що грошей у неї немає. Після чого він побачив біля неї пляшку з водою і, оскільки він дуже хотів пити, то запитав у дівчини, чи не можна попити. На що остання, хоча і дала йому попиту води, але при цьому висловилася у грубій формі на його адресу. Тоді він дуже образився, розлютився та підійшовши до неї та наніс їй кілька ударів рукою в обличчя. Після того дівчина побігла у напрямку магазину, а він злякавшись того, що накоїв, побіг в іншому напрямку, але нікуди не ховався. Хвилин через десять до нього під`їхав батько потерпілої, який сильно його побив. Потім приїхали працівники поліції. Наполягає на тому, що ніяких цінностей або грошових коштів у потерпілої не вимагав, а наніс тілесні ушкодження їй через раптово виниклу образу. Зазначив, що не збирався заволодівати будь-яким майном потерпілої. Просить вибачення у потерпілої за нанесені тілесні ушкодження.

Інші наявні у кримінальному провадженні докази на які суд послався у вироку обвинувачений та захисник не заперечують та погоджуються із їхньою належністю та допустимістю. Зокрема це протоколи пред`явлення особи для впізнання ОСОБА_7 з участю потерпілої та свідків, протокол слідчого експерименту з участю підозрюваного ОСОБА_7 , висновок судово-медичної експертизи №757 від 19.09.2023 про встановлення ступню тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілої, показання свідків-очевидців ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких, особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, не одружений, офіційно не працевлаштований, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується посередньо. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання суд не встановив.

З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, суд призначив йому мінімальне покарання за вчинений злочин.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення відноситься до особливо тяжких злочинів, ОСОБА_7 частково визнає свою вину, що свідчить про відсутність щирого каяття та відсутність бажання сприяти розслідуванню даного кримінального правопорушення, з потерпілою не примирився та не вчиняв будь-яких дій на примирення та усунення заподіяної шкоди своїми злочинними діями, - колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання, яке було призначене судом.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченого та призначення йому покарання, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника в його інтересах - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 03 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той же строк, з моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4