У Х В А Л А

Іменем України

04.07.2025 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4 ;

його законного представника ОСОБА_5 ;

особи, відносно якої розглядається клопотання ОСОБА_6 ;

його законного представника ОСОБА_7 ;

та захисника ОСОБА_8 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок Львівської області у кримінальному провадженні № 0000258 від 01.10.2024 клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, українця, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в :

Неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.09.2024, близько 18.50 год., знаходячись на дорозі загального користування у с. Суховоля, неподалік житлового будинку № 7 по вул. Огородній, під час словесного конфлікту із неповнолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, знаючи про те, що здоров`я людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально-караним діянням, діючи цілеспрямовано, незаконно, протиправно, умисно, з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю, долонями обох рук штовхнув неповнолітнього ОСОБА_4 у ділянку грудей, що стало наслідком його падіння, продовжуючи свій протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, неповнолітній ОСОБА_6 , сівши на потерпілого в ділянку його живота, наніс останньому не менше чотирьох ударів кулаками обох рук в обличчя, внаслідок чого ОСОБА_4 отримав тілесне ушкодження у виді чотирьох саден та чотирьох синців на обличчі, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Дії неповнолітнього ОСОБА_6 кваліфіковано за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні прокурор своє клопотання підтримала, зазначивши, що неповнолітній вперше вчинив кримінальний проступок, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, щиро кається, раніше не судимий, тому його виправлення можливе без застосування покарання і він може бути з цих підстав звільнений від кримінальної відповідальності та до нього необхідно застосувати примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_7 до досягнення ним повноліття.

Неповнолітній потерпілий та його законний представник клопотання про застосування стосовно ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_7 до досягнення ним повноліття підтримали та вказали, зокрема, що претензій до нього не мають.

Неповнолітній ОСОБА_6 у суді факт вчинення ним кримінального правопорушення відносно ОСОБА_4 визнав, обставини його вчинення не заперечив, він та його законний представник, а також його захисник -адвокат ОСОБА_8 також погодилися з клопотанням прокурора, з покликанням на каяття, молодий вік, інше, просять застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи виховного характеру.

Законний представник ОСОБА_7 підтвердила, що здатна здійснювати батьківський контроль за поведінкою сина.

Заслухавши учасників судового провадження, оглянувши матеріали, долучені прокурором, суд доходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст.22 КПК України суд зберігає об`єктивність та неупередженість, в тому числі, не надаючи переваг будь-якій стороні кримінального провадження.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Особливості кримінального провадження щодо неповнолітніх визначені Главою 38КПК «Кримінальне провадження щодо неповнолітніх».

За результатами судового розгляду суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши всі зібрані по справі та досліджені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, та їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази підтверджують існування обставин, про які зазначено в клопотанні та доводять, що неповнолітнім ОСОБА_6 було вчинено суспільно небезпечне діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, поза розумним сумнівом.

Із долученої копії паспорту убачається, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час вчинення суспільно небезпечного діяння і на часі розгляду клопотання є неповнолітнім.

Згідно ст. 22 КК України кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років.

Відповідно до ч.1 ст.497 КПК України, якщо під час досудового розслідування прокурор дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього, який обвинувачується у вчиненні вперше кримінального проступку, необережного нетяжкого злочину без застосування кримінального покарання, він складає клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду.

Відповідно до ст. 97 КК України, неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу. У разі ухилення неповнолітнього, що вчинив кримінальне правопорушення, від застосування до нього примусових заходів виховного характеру ці заходи скасовуються і він притягується до кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст.105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.

Частиною 3 статті 105КК України передбачено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2від 15травня 2006року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2від 15травня 2006року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що строк нагляду, передбаченого п.3 ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього.

Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують: - у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1ст. 97 КК України; - до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 2 ст. 97 КК України); - при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч. 1ст. 105 КК України.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2від 15травня 2006року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що неповнолітнього можна передати під нагляд батьків. При цьому, вони мають бути спроможні здійснювати виховний вплив на неповнолітнього, постійно й належним чином контролювати його поведінку та зобов`язані це робити.

Положеннями ст. 501 КПК України передбачено, що в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд приймає лише 2 види рішень: ухвалу про застосування примусових заходів виховного характеру, якщо прокурором буде доведено вчинення неповнолітнім, зазначеним в ст. 498 КПК України, суспільно-небезпечного діяння, чи ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів виховного характеру, якщо суд дійде висновку, що прокурор під час судового розгляду не довів факт вчинення суспільно-небезпечного діяння неповнолітнім, і закриває провадження, інших підстав для відмови в застосуванні примусових заходів виховного характеру законом не передбачено.

Судом встановлено, та це підтверджується дослідженими матеріалами кримінального провадження, що ОСОБА_6 дійсно вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, що згідно ст. 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків, та матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей про скоєння неповнолітнім іншого кримінального правопорушення або завдання ним потерпілому інших, ніж зазначено у висновку судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень.

За наведеного та беручи до уваги дані про особу неповнолітнього ОСОБА_6 , зокрема, його позитивну характеристику з місця проживання, посередню з місця навчання, його ставлення до вчиненого, згоду на застосування таких заходів з боку неповнолітнього та його матері, суд приходить до висновку про можливість його виправлення без застосування покарання, та про необхідність застосування щодо нього примусових заходів виховного характеру у виді його передачі під нагляд матері.

На переконання суду, мати неповнолітнього ОСОБА_7 цілком здатна здійснювати належний контроль за поведінкою сина, тому саме їй слід передати неповнолітнього під нагляд та застосування такого примусового заходу спроможне здійснити виховний вплив на неповнолітнього.

Зважаючи на особу ОСОБА_6 , що останній на момент розгляду справи досяг віку 17 років, суд приходить до переконання, що тривалість вказаного заходу виховного характеру має становити до досягнення ним повноліття, тобто до 23.11.2025.

Згідно п. 1 ч. 2ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Оскільки неповнолітній звільняється від кримінальної відповідальності, то, відповідно до п. 1 ч. 2ст. 284 КПК України, кримінальне провадження підлягає закриттю судом.

Керуючись ст.ст. 284, 285, 286, 288, 497 КПК України, ст.ст. 97, 105 КК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.125 КК України звільнити, застосувавши щодо нього примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої та проживаючої на АДРЕСА_1 , до досягнення ОСОБА_6 повноліття, тобто до 23.11.2025.

Кримінальне провадження № 0000258 від 01.10.2024 за ознаками ч. 1 ст.125 КК України відносно ОСОБА_6 -закрити.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту її проголошення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1