Справа № 158/2342/25 Провадження №11-сс/802/434/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

дізнавача ОСОБА_7 ,

представника володільця тимчасово вилученого майна адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 липня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2025 року на адресу Ківерцівського районного суду Волинської області надійшло клопотання дізнавача СД ВП № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 , погоджене із прокурором Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_10 про арешт речей та документів, а саме: договору про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 3 арк.; акта надання послуг №1 до договору про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 1 арк.; накладної №1 від 20.02.2023 в двох примірниках; ТТН №1 від 20.02.2023; ТТН №1 від 08.08.2025 та лісодеревини - дуб, береза, осика, сосна та інші, які неможливо встановити, порізаної на відрізки довжиною близько 1 метра, складеної у напівпричіп кількістю в 12 рядів, різних діаметрів загальним об`ємом близько 50м3, з метою проведення ряду експертиз, необхідних для ефективного проведення досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 серпня 2025 року вказане клопотання задоволено частково.

Накладено арешт на ТТН №1 від 20.02.2023 і ТТН №1 від 08.08.2025, тимчасово позбавивши власника/володільця можливості відчужувати, користуватись, розпоряджатись будь-яким чином таким майном до прийняття кінцевого рішення у вказаному кримінальному провадженні.

Водночас, у задоволенні решти клопотання відмовлено.

Лісодеревину різних порід, а саме: дуб, береза, осика, сосна та інші, які неможливо встановити, порізану на відрізки довжиною 1 метр, складену у напівпричіп кількістю в 12 рядів, різних діаметрів загальним об`ємом близько 50м3; договір про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 3 арк.; акт надання послуг №1 до договору про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 1 арк.; накладну №1 від 20.02.2023 в двох примірниках - негайно повернуто законному володільцю.

Накладаючи арешт на вищевказане майно слідчий суддя вказав, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні №0000143 від 09.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, оскільки воно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Відмовляючи у накладенні на іншу частину майна, слідчий суддя вказав про те, що оскільки незрозуміло, яким чином вилучена лісодеревина, а також інші документи стосуються кримінального правопорушення, а саме обставин розслідування протиправного діяння, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, а тому і відсутні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Прокурор в апеляційній скарзі вважає оскаржуване судове рішення незаконним в частині відмови клопотання дізнавача про накладення арешту на деревину різних порід, а саме: дуб, береза, осика, сосна тощо, яка порізана на колоди довжиною приблизно 1 метр, складена у напівпричіп у 12 рядів, різних діаметрів, загальним об`ємом близько 50м3, та наступні документи: договір про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 3 арк., акт надання послуг №1 до договору про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 1 арк., накладна №1 від 20.02.2023 в двох примірниках.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що слідчим суддею не враховану ту обставину, що ТТН №1 від 20.02.2023; ТТН №1 від 08.08.2025 фактично є похідними (складені за результатами використання) від документів, на які в накладенні арешту слідчим суддею було відмовлено. Ненакладення арешту на всю сукупність документів унеможливлює проведення органом досудового розслідування необхідних судових експертиз, зокрема технічних експертиз документів, у тому числі задля встановлення часу їх виготовлення. Відмова в накладенні арешту на вилучені деревину різних порід, джерело походження якої, на даний час, достовірно не встановлено, унеможливлює, у подальшому, проведення судових експертиз, у яких виникне необхідність, зокрема товарознавчої та трасологічної.

З огляду на вищевказані обставини, просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання дізнавача, погоджене процесуальним керівником, про накладення арешту на вилучені документи, а саме: договір про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 3 арк., акт надання послуг №1 до договору про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 1 арк., накладна №1 від 20.02.2023 в двох примірниках, ТТН №1 від 20.02.2023 і ТТН №1 від 08.08.2025, та лісодеревину різних порід, а саме: дуб, береза, осика, сосна тощо, яка порізана на колоди довжиною приблизно 1 метр, складена у напівпричіп у 12 рядів, різних діаметрів, загальним об`ємом близько 50м3, котрі являються речовими доказами у кримінальному провадженні, тимчасово позбавивши можливості відчужувати, користуватись, розпоряджатись будь - яким чином до прийняття кінцевого рішення у вказаному кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора та дізнавача, які апеляцію підтримали у повному обсязі з підстав викладених у ній, думку представника володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_8 , який скаргу заперечив, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

З апеляційної скарги вбачається, що прокурор фактично оскаржує судове рішення в частині відмови у задоволенні клопотання дізнавача про накладення арешту на лісодеревину різних порід, а також договір про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 3 арк.; акт надання послуг №1 до договору про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 1 арк.; накладну №1 від 20.02.2023 в двох примірниках. В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому апеляційному перегляду відповідно до положень ст.404 КПК України не підлягає.

За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна - є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч.1 цієї статті.

Згідно з ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

2) спеціальної конфіскації. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, за наслідками розгляду клопотання, слідчий суддя дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення в частині накладення арешту на лісодеревину різних порід, а також договір про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 3 арк.; акт надання послуг №1 до договору про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 1 арк.; накладну №1 від 20.02.2023 в двох примірниках.

Так, по зазначеному в клопотанні факту 09.08.2025 року в ЄРДР внесено відомості під №0000143 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Встановлено і те, що 08 серпня 2025 року на автодорозі P-14, із сторони с. Озеро в напрямку м. Ківерці, Луцького району, було зупинено транспортний засіб марки «Renault Magnum» д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричіпом марки «Kaiser» НОМЕР_2 , на якому наявна лісодеревина різних порід, а саме: дуб, береза, осика, сосна, та інші, які не можливо встановити, під керуванням ОСОБА_11 , який при перевірці не надав жодних документів на перевезення вищевказаної деревини.

В подальшому, транспортний засіб «Renault Magnum» д.н.з НОМЕР_1 з напівпричепом марки «Kaiser» НОМЕР_2 , на якому наявна лісодеревина різних порід, а саме: дуб, береза, осика, сосна та інші, які неможливо встановити, порізану на відрізки довжиною 1 метр, складену у напівпричіп кількістю в 12 рядів, загальним об`ємом близько 50м3, було вилучено та поміщено на територію Ківерцівського лісгоспу.

Крім того, у напівпричепі було виявлено документи, які надав ОСОБА_12 , окрім іншого договір про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 3 арк., акт надання послуг №1 до договору про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 1 арк., накладна №1 від 20.02.2023 в двох примірниках, які вилучено та поміщено до спеціального пакету НПУ ВУМ 4009637.

Ця лісодеревина різних порід та зокрема договір про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 3 арк., акт надання послуг №1 до договору про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 1 арк., накладна №1 від 20.02.2023 постановою дізнавача від 08.08.2025 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000143.

Доводячи підставність поданого клопотання про накладення арешту на лісодеревину різних порід та зокрема договір про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 3 арк., акт надання послуг №1 до договору про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 1 арк., накладна №1 від 20.02.2023 дізнавач в своєму клопотанні, а прокурор в ході його розгляду вказували про те, що вони можуть бути доказом злочину, оскільки містять на собі його сліди, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та відповідають критеріям, визначеним у ст.ст.98, ч.2 ст.167 КПК України у зв`язку з чим і були визнані речовими доказами. А тому, саме з метою збереження речових доказів, просив накласти арешт на вищевказані речі та документи.

Проте, матеріали клопотання не містять доказів, а сторона обвинувачення в ході його розгляду не навела достатніх обґрунтувань з посиланням на належні і допустимі докази, які б давали підстави вважати, що вказана лісодеревина різних порід та зокрема договір про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 3 арк., акт надання послуг №1 до договору про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 1 арк., накладна №1 від 20.02.2023 відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, окрім як визнання його речовим доказам постановою дізнавача.

Більше того, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суд, що відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено до ЄРДР за ч.1 ст.358 КК України за фактом ймовірного підроблення невставленою особою у невстановленому місці ТТН №1 від 20.02.2023; ТТН №1 від 08.08.2025, тобто виключно за двома ТТН.

А тому, проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що лісодеревина різних порід, а також зокрема договір про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 3 арк.; акт надання послуг №1 до договору про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 1 арк.; накладну №1 від 20.02.2023, які постановою дізнавача визнані речовими доказами, в даному випадку не можуть бути знаряддям злочину, або ж такими, що підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберігли на собі його сліди у кримінальному провадженні під №0000143, як про це вказує сторона обвинувачення у поданому клопотанні та апеляційній скарзі, оскільки дізнавачом та прокурором не доведено, що воно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а відтак згідно із ч.1 ст.173 КПК України на нього не може бути накладено арешт.

Таким чином колегія суддів вважає висновок слідчого судді місцевого суду про відсутність законних підстав для накладення арешту на майно, а саме лісодеревину різних порід, договір про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 3 арк., акт надання послуг №1 до договору про надання послуг №4 від 03.01.2023 на 1 арк., накладна №1 від 20.02.2023 є належним чином обґрунтованим та мотивованим.

При цьому, усі доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення та наведені в ході апеляційного розгляду не заслуговують на увагу суду, оскільки на думку колегії суддів фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді в оскаржуваній частині з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 407, 376, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 13 липня 2025 року, в рамках кримінального провадження №0000143 від 09 серпня 2025 року, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді