УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали стосовно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , подане у кримінальному провадженні № 201/11942/23 (пр. № 1-кп/201/431/2024), відомості про яке 23 липня 2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001139, стосовно:

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинувачених у вчиненні злочину, передбачено ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 , ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

У судовому засіданні прокурором заявлено письмове клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , так як раніше встановлені судом ризики не перестали існувати та не зменшилися, у зв`язку з чим обвинувачені можуть намагатися здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а отже більш м`які запобіжні заходи не здатні усунути такі ризики. Водночас прокурор просив суд при продовженні запобіжного заходу враховувати репутацію обвинувачених, які не мають міцних соціальних зв`язків, офіційно непрацевлаштовані, неодружені та вчинили корисливий злочин в умовах воєнного стану, при цьому обвинувачений ОСОБА_7 вже був раніше судимим.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисники під час розгляду заявленого клопотання не погодилися з доводами прокурора щодо продовження строків тримання під вартою, вважаючи, що забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків можливе шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту, у зв`язку з чим просили змінити запобіжний захід, у тому числі враховуючи позитивну репутацію підозрюваних, зокрема ОСОБА_6 , який проживає разом з матір`ю похилого віку, має сталі соціальні зв`язки та працює неофіційно, а також ОСОБА_7 , який має незадовільний стан здоров`я, постійне місце проживання, цивільну дружину та утримує неповнолітніх дітей. Водночас захисник ОСОБА_5 , наполягаючи на зміні запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт для обвинуваченого ОСОБА_7 , також вважав за можливе, з метою контролю за поведінкою останнього, застосувати до цього обвинуваченого електронний засіб контролю, щоб, на його думку, давало б змогу відслідковувати та фіксувати місцезнаходження обвинуваченого в будь-який час.

Заслухавши думки та мотиви учасників судового провадження щодо продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд доходить таких висновків.

Згідно з ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Ухвалами слідчих суддів від 25 липня 2023 року по справі № 201/8555/23 та від 26 вересня 2023 року по справі № 201/11643/23 стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно, з урахуванням наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, зокрема стосовно ОСОБА_6 до 20 вересня 2023 року, а стосовно ОСОБА_7 до 25 листопада 2023 року. Востаннє, ухвалою суду від 28 червня 2024 року, строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 було продовжено до 26 серпня 2024 року.

Вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також розглянувши доводи учасників кримінального провадження з цього приводу, суд дійшов переконання про те, що заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні та продовженні обвинуваченим даного виду запобіжного заходу, на цій стадії кримінального провадження під час судового провадження в суді першої інстанції не перестали існувати та не зменшилися. Зокрема ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжують обвинувачуватися у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, судовий розгляд щодо якого ще не завершений, а отже, враховуючи принцип безпосереднього дослідження доказів, а також характер інкримінованих обвинувачень і суворість можливого покарання, що загрожує відповідним особам у разі визнання обвинувачених винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуються, це вже само по собі може бути мотивом та підставою для ОСОБА_6 та ОСОБА_7 здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 цього Кодексу (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії»), та, без застосування відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, перебуваючи на свободі, вжити заходів для перешкоджання здійсненню правосуддя та досягнення дієвості цього провадження шляхом вжиття спроб, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста (вказаний ризик встановлений під час попереднього застосування запобіжного заходу лише стосовно ОСОБА_6 ), вчинити інше кримінальне правопорушення, що виправдовує їх подальше тримання під вартою та свідчить про неможливість зміни останнім запобіжного заходу на жодний із більш м`яких, які, на думку суду, не зможуть забезпечити виконання покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним вище ризикам, у зв`язку з чим слід продовжити строк тримання обвинувачених під вартою.

Крім того конкретні обставини кримінального правопорушення, як то спосіб, мотив, мета, характер та ступінь участі кожного з обвинувачених у вчиненні цього злочину, тобто криміногенні фактори і умови його вчинення, дають підстави вважати, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задля уникнення кримінальної відповідальності все ж таки можуть намагатися недобросовісно виконувати процесуальні обов`язки, передбачені кримінальним процесуальним законодавством. Зокрема суд не може не зважати на підвищену суспільну небезпеку інкримінованих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачень, а саме проти власності розбої, тобто нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, що відповідно свідчить про стійкий намір обвинувачених на вчинення цього злочину з корисливим умислом, до чого також може спонукати майновий стан обвинувачених та відсутність у них постійного місця роботи.

Роблячи висновок про наявність таких ризиків, суд звертає увагу, що ризики не є фактом, а лише ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено у судовому засіданні саме ймовірність того, що обвинувачені можуть їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність обґрунтовано продовжує існувати, а отже це виправдовує подальше тримання під вартою, у зв`язку з чим строки тримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою підлягають продовженню.

Також, розглядаючи доцільність подальшого тримання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 під вартою, суд враховує обставини передбачені у ст. 178 КПК України, які є актуальними, проте не вирішальними при застосуванні запобіжного заходу, зокрема тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі строком від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна у разі визнання обвинувачених винуватими у злочині, у вчиненні якого вони обвинувачуються, а також можливість остаточного призначення покарання за сукупністю вироків одному з обвинувачених ОСОБА_7 , який має не погашену та не зняту судимість, репутацію обвинувачених, їх вік та стан здоров`я, стосовно яких немає відомостей, які б перешкоджали застосуванню цього виду запобіжного заходу, а також відсутність достовірної інформації, що позитивно характеризує обвинувачених, оскільки в обстоювання доброчесної репутації останніх не надано жодних доказів про наявність у них постійного місця проживання, роботи, навчання, розміру доходу, що відповідно створює негативну репутацію про них, а також свідчить про відсутність у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, у зв`язку з чим доводить наявність встановлених вище ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені в ч. 1 ст. 177 КПК України з метою недотримання покладених на них процесуальних обов`язків.

Таким чином застосований до обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, хоча й обмежує права та свободи останніх, однак відповідає характеру суспільного інтересу, підставам та меті його обрання, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги свободи особистості. Тобто відповідні потреби досудового розслідування виправдовують найбільш суворий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора. Всі ці обставини у свої сукупності свідчать про наявність ризиків визначених в ч. 1 ст. 177 КПК України, що у взаємозв`язку з обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності є підставою для продовження дії найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Продовжуючи обвинуваченим строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, враховуючи, що інкриміноване останнім діяння проти власності поєднане із застосуванням насильства, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає за доцільне не визначати обвинуваченим розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 197, 199, 331, 369-372, 392, 394, 395, 400 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 19 жовтня 2024 року.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою є 19 жовтня 2024 року.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 19 жовтня 2024 року.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою є 19 жовтня 2024 року.

Повний текст ухвали буде проголошено учасникам судового провадження о 18 годині 00 хвилин 21 серпня 2024 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом та не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1