Дата документу 25.08.2025
Справа № 334/6897/25
Провадження № 1-кс/334/2142/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4

підозрюваного - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене із начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР під №0001609 від 22 серпня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не одруженого, військовослужбовця, який перебуває на посаді номера обслуги механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

15 квітня 2025 року Довгинцівським районним судом м. Кривий Ріг за ч.4 ст.408 КК України. На підставі ч.5 ст.401 КК України звільнений від відбування покарання для продовження проходження військової служби

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2025 року слідчий СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням погоджене із начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001609 від 22 серпня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01 листопада 2022 року наказом т.в.о. командира № НОМЕР_2 (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 призначено на посаду номера обслуги механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в військовому званні «солдат» та він вважається таким, що приступив до виконання обов`язків за вказаною посадою.

Згідно ст.ст.11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) солдат ОСОБА_5 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до ст.ст.1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

Проте, в порушення вищезазначених вимог законодавства, у період дії правового режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 (затвердженим законом) та надалі продовженого в установленому порядку, 22 серпня 2025 року приблизно о 14:15 годині, знаходячись біля пішохідного мосту через річку Верхня Хортиця, розташованого по провулку Арбатському, у місці перетину водотоку з вулично-дорожньою мережею між перехрестями з вулицею Житня (південний підхід) та зоною примикання забудови по провулку Арбатському (північний підхід), ОСОБА_5 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживанням довірою, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, підійшов до раніше незнайомої малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під приводом необхідності здійснення телефонного дзвінка попросив надати у тимчасове користування її майно - мобільний телефон «Redmi Note 9 Pro» у корпусі бірюзового кольору, ІМЕІ №1: НОМЕР_3 , ІМЕІ №2: НОМЕР_4 , та навушники у білому корпусі, підключені до вказаного телефону по бездротовому з`єднанню.

Отримавши зазначене майно, ОСОБА_5 не мав наміру його повертати, на законну вимогу потерпілої повернути телефон і навушники не реагував, натомість, погрожуючи застосуванням фізичної розправи, змусив ОСОБА_8 залишити місце події та зник, незаконно розпорядившись чужим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій майнову шкоду на суму 3700 грн.

Таким чином ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабежу), вчиненому в умовах воєнного стану.

Причетність ОСОБА_5 до інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

протоколом допиту в якості малолітнього потерпілого ОСОБА_8 ;

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі малолітнього потерпілого ОСОБА_8 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ;

протоколом огляду речі, а саме мобільного телефону «Redmi Note Pro 9» у корпусі бірюзового кольору, ІМЕІ № 1 НОМЕР_3 , ІМЕІ № 2 НОМЕР_4 за участі свідка ОСОБА_9 ;

протоколом огляду речі, а саме мобільного телефону «Redmi Note Pro 9» у корпусі бірюзового кольору, ІМЕІ №1 - НОМЕР_3 , ІМЕІ №2 - НОМЕР_4 за участі малолітнього потерпілого ОСОБА_8 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ;

протоколом огляду речей, а саме предметів одягу ОСОБА_5 за участі малолітнього потерпілого ОСОБА_8 .

Під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме встановлено, що ОСОБА_5 може:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи тощо

Існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оцінюється виходячи із обставин кримінального провадження та особистої ситуації підозрюваного, тобто фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та його моральні принципи. Окрім того, вказаний ризик обумовлюється можливістю притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для нього наслідками - суворістю передбаченого покарання. За кримінальне правопорушення, у якому він обґрунтовано підозрюється за ч.4 ст.186 КК України, тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності. Також, після вчинення злочину ОСОБА_5 не був затриманий на місці, а встановлений і затриманий лише через деякий час, а також він є військовослужбовцем, що полегшить неконтрольоване переміщення (можливі відрядження/ротації) та ускладнить забезпечення явки.

Ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України, підтверджується тим, що частина предметів злочину (навушники) досі не вилучені, що свідчить про можливість його приховування або знищення, а також ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може вплинути на речі, що ще не вилучені.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_5 , маючи відповідні копії матеріалів кримінального провадження, які додані до клопотання про застосування запобіжного заходу, може знати повні анкетні, контактні дані потерпілої та свідків, а тому має змогу на них впливати залякувати, просити змінити показання тощо. Крім цього потерпіла ОСОБА_8 є малолітньою, що об`єктивно підвищує її уразливість до психологічного тиску й маніпуляцій дорослих осіб. Зі слів останньої, під час події підозрюваний уже висловлював погрози фізичною розправою, що свідчить про реальність і невідкладність ризику повторного впливу та залякування. Ураховуючи положення щодо особливостей процесуальних дій з малолітніми, будь-який поза процесуальний контакт може спричинити вторинну віктимізацію, зміну або відмову від показань, що прямо ставить під загрозу результати розслідування. Також, ризик охоплює як безпосередній контакт підозрюваного з потерпілою/її матір`ю (законним представником), так і опосередкований вплив через третіх осіб.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, підтверджується тим, що за наявною інформацією, ОСОБА_5 був засуджений за ст.407 КК України (самовільне залишення військової частини або місця служби) та звільнений від відбування покарання у зв`язку з поверненням до служби. Така обставина свідчить, що підозрюваний раніше допускав грубі порушення правопорядку та дисципліни, однак уникнув фактичного відбування покарання. Крім того, у суді перебуває обвинувальний акт у іншому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 (щодо вчинення ряду злочинів) - що свідчить про множинність кримінально-правових претензій до підозрюваного та антисоціальну спрямованість поведінки. У поточному провадженні інкримінується злочини, що характеризується високою суспільною небезпекою, поєднанням корисливого мотиву та посягання на статеву недоторканність малолітньої. Незважаючи на попередню кримінально-правову реакцію держави (вирок/звільнення від відбування покарання) та наявність судового розгляду в іншій справі, підозрюваний, за даними слідства, вчинив нове тяжке кримінальне правопорушення у період воєнного стану. Це демонструє стійкість антисоціальної поведінки, несприйнятливість до правових застережень та високу імовірність повторення злочинних дій або ескалації їх тяжкості для уникнення відповідальності.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, згідно ст.ст.7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд; з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Крім цього, у рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, з наступних підстав:

- особисте зобов`язання воно фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України;

- особиста порука на адресу Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за підозрюваного;

- застава - слідчому чи прокурору не надходили заяви або клопотання від підозрюваного, рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України при звернені слідчого, прокурора до слідчого судді з клопотанням про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу;

- домашній арешт неможливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 буде переховуватися у тому числі від органів слідства, що будь-яким чином унеможливлюватиме його безпосередню участь у слідчих (розшукових) діях та перешкоджатиме повному та всебічному проведенню досудового розслідування. Крім цього, з огляду на тяжкість інкримінованого злочину, вразливість потерпілої (малолітня) і висловлені погрози, попередню кримінально-правову історію (звільнення від відбування покарання за ст.407 КК у зв`язку з поверненням до служби та наявний обвинувальний акт у суді в іншій справі), лише ізоляційний захід спроможний досягти мети запобіжного заходу. Домашній арешт не усуне конкретні ризики, встановлені у справі.

Таким чином, у разі застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, неможливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки вони передбачають перебування на волі, що дає можливість негативно впливати на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та ухилитися від органів досудового розслідування, суду.

Тому застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою відповідає нормам національного та міжнародного законодавства.

Крім того, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ч.4 ст.183 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який вчинений із погрозою застосування насильства.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання. Просив обрати запобіжний захід у відношенні ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою. Вважає, що підозрюваний може впливати потерпілу у справі, намагатися ухилитися від слідства та суду, тому застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є більш доцільним, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Слідчий ОСОБА_4 підтримав клопотання просив задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив, щодо задоволення клопотання. Просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , просив обрати у відношенні його підзахисного більш м`який запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку прокурора, слідчого, пояснення підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;

при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;

при ризику вчинення ним подальших правопорушень;

при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, не можна не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14 березня 1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, обраний відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку слідчого судді, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Слідчий суддя вважає що є наявність існування ризиків передбачених ч.1 ст.177 КК України переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України з урахуванням встановлених ризиків, відсутні підстави вважати, що менш суворий запобіжний захід, окрім тримання під вартою зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Крім цього, слідчим суддею враховуються обставини, визначені у ч.1 ст.178 КПК України, а саме: повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів цього, його вік, стан здоров`я, тяжкість покарання.

Вказане свідчить, що запобігання встановленим ризикам можливо лише шляхом застосування до підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою строком на 60 днів, в межах строку досудового слідства.

З урахуванням положень ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя вважає можливим не призначити розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-179, 180, 182, 194, 196, 370, 372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене із начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР під №0001609 від 22 серпня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном шістдесят днів у слідчому ізоляторі УДПтСУ м. Запоріжжя.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Виконання ухвали слідчого судді доручити співробітникам Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.

Строк тримання ОСОБА_5 під вартою рахувати з 22 серпня 2025 року з 21 години 35 хвилин.

Термін дії ухвали закінчується 20 жовтня 2025 року о 21 годині 35 хвилин.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1