КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року задоволено клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000520 від 11 червня 2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 368-5, ч. 2 ст. 366-2 КК України, та накладено арешт на майно, яке тимчасово вилучене 20.01.2025 під час проведення обшуку транспортного засобу марки «ВМW ХЗ ХDRIVE 20D», 2022 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 0X0N НОМЕР_3 , який на праві власності належить ОСОБА_7 , а саме на: транспортний засіб марки «ВМW ХЗ ХDRIVE 20D», 2022 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_4 X0N147567; ключ від транспортного засобу марки «ВМW ХЗ ХDRIVE 20D, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2022 року впуску, в кількості 1 комплект; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

_____________________________________________________________________________

Справа № 761/3248/25 Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1861/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Апелянт зазначала, що клопотання прокурора було розглянуто слідчим суддею без повідомлення та участі власника майна ОСОБА_7 , а копію вступної та резолютивної частини оскаржуваної ухвали було отримано представником лише 30.01.2025.

ОСОБА_7 є донькою підозрюваного ОСОБА_9 від першого шлюбу, з яким вони довгий час не спілкувались, а згодом підтримували лише формальне спілкування. Автомобіль «ВМW ХЗ ХDRIVE 20D», 2022 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ніколи не перебував у користуванні ОСОБА_9 .

Автомобіль придбаний за власні кошти ОСОБА_7 та за кошти, отримані від її матері унаслідок продажу останньою земельних ділянок.

Під час розгляду слідчим суддею клопотання сторона захисту наголошувала на необхідності користування ОСОБА_7 належним їй автомобілем, який використувується для перевезення матері на лікування.

Прокурором у клопотанні не обгрунтовано відповідність арештованого транспортного засобу ознакам речових доказів у кримінальному провадженні.

ОСОБА_7 не має жодного відношення до обставин кримінальних правопорушень, за якими здійснюється досудове розслідування.

Клопотання розглянуто слідчим суддею з порушенням вимог ст. 172 КПК, оскільки надійшло до суду 23.01.2025, а розглянуто 30.01.2025.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000520, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.06.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 368-5, ч. 2 ст. 366-2 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи у сфери військово-медичного забезпечення військовослужбовців ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 у змові з іншими особами, в порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вчиняють дії щодо перешкоджання законній діяльності ЗС України в особливий період, шляхом звільнення діючих військовослужбовців з лав ЗС України.

Поміж тим, встановлено, що посадова особа Національного військового-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» - головний психіатр Збройних Сил України ОСОБА_9 в період 2019-2024 років набув необґрунтованих активів, вартість яких більше ніж на шість тисяч п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян перевищує його законні доходи.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2025 надано дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу марки «ВМW ХЗ ХDRIVE 20D», 2022 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_6 , який на праві власності належить ОСОБА_7 .

Згідно даних протоколу обшуку від 20.01.2025, цього ж дня проведено обшук транспортного засобу марки «ВМW ХЗ ХDRIVE 20D», 2022 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_6 , в ході якого вилучено транспортний засіб марки «ВМW ХЗ ХDRIVE 20D», 2022 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_6 ; ключ від транспортного засобу марки «ВМW ХЗ ХDRIVE 20D, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2022 року впуску, в кількості 1 комплект; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_7 .

Постановою слідчого 5 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_19 від 202101.2025, вищевказане майно, виявлене та вилучене в ході обшуку транспортного засобу марки «ВМW ХЗ ХDRIVE 20D», 2022 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_6 , визнано речовими доказами кримінальному провадженні № 0000520.

21.01.2025 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у набутті особою, уповноваженою на виконання функцій держави, місцевого самоврядування, активів, вартість яких більше ніж на шість тисяч п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян перевищує її законні доходи, з правовою кваліфікацією таких дій за ст. 368-5 КК України; та в умисному внесенні суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції", якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму понад 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 366-2 КК України.

23.01.2025 прокурор відділу офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням про арешт вищевказаного майна, вилученого 20.01.2025 під час обшуку транспортного засобу марки «ВМW ХЗ ХDRIVE 20D», 2022 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_6 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, яке тимчасово вилучене 20.01.2025 під час проведення обшуку транспортного засобу марки «ВМW ХЗ ХDRIVE 20D», 2022 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_6 , який на праві власності належить ОСОБА_7 , а саме на: транспортний засіб марки «ВМW ХЗ ХDRIVE 20D», 2022 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_6 ; ключ від транспортного засобу марки «ВМW ХЗ ХDRIVE 20D, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2022 року впуску, в кількості 1 комплект; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Постановляючи ухвалу про арешт вилученого майна, слідчий суддя обгрунтував прийняте рішення необхідністю його збереження як речових доказів.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, частково задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на автомобіль марки «ВМW ХЗ ХDRIVE 20D», 2022 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_6 , ключ до нього та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу, з тих підстав, що вказане майно може містити інші відомості, які мають значення для встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, та може бути набутим за кошти, отримані унаслідок вчинення кримінального правопорушення, у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000520, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на транспортний засіб, зареєстрований за ОСОБА_7 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути пошкоджене, втрачене, відчужене чи передане.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя наклав арешт на майно ОСОБА_7 з дотриманням вимог закону, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апелянта про те, що власником транспортного засобу є ОСОБА_7 , яка не має відношення до кримінального провадження та набула його законним шляхом, були предметом перевірки слідчим суддею, за наслідком якої він дійшов обгрунтованого висновку, що надані стороною захисту відомості на підтвердження таких доводів не спростовують висновки органу досудового розслідування про наявність підстав вважати, що вказане майно було набуте у власність за кошти, отримані злочинним шляхом.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги захисника про недотримання слідчим суддею передбаченого ч. 1 ст. 172 КПК України дводенного строку розгляду клопотання про арешт майна, не є визначеною законом безумовною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.

Колегією суддів не встановлено недотримання прокурором вимог ст.ст. 171, 172 КПК України при повторному зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3