Справа № 202/516/25
Провадження № 1-кс/202/4270/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпра ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпра клопотання захисника підозрюваної адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у в частині зменшення розміру застави, подане в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000126 від 15.10.2024, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

підозрюється за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 362 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра надійшло зазначене клопотання, в обґрунтування якого захисник посилається на те, що до слідчого судді надійшло клопотання про з міну запобіжного заходу ГУ НП України в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №0000126 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 362 ч.3 ст. 263, ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 366, ст. 336, ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 114-1 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні 28 квітня 2025 року ОСОБА_4 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 114-1 КК України. Так, відповідно до повідомлення про підозру, ОСОБА_4 нібито використовуючи власний логін та пароль з доступом до Інформаційної системи «Соціально значущих хвороб», використовуючи власний комп`ютер 14 травня 2024 року о 12-00 год., перебуваючи на робочому місці, внесла зміни в електронну медичну, відкриту на ОСОБА_6 , 1980 р.н., номер пацієнта 291287, - на дані ОСОБА_7 , 1976 р.н. За аналогічних обставин, 20 березня 2024 року о 13-16 год., перебуваючи на робочому місці, внесла зміни в електронну медичну, відкриту на ОСОБА_8 , 1982 р.н., номер пацієнта 177062, - на дані ОСОБА_9 , 1987 р.н. Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 05 травня 2025 р. у клопотання слідчого було задоволено та обрано відносно підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави розміром 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240,00 грн.

Не погодившись із рішенням слідчого судді, прокурором було подано апеляційну скаргу, яка Дніпровським апеляційним судом була задоволена частково та винесено ухвалу від 19 травня 2025 року про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави розміром 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 514 000,00 грн. Виходячи з положень ст. ст. 177 - 179, 182 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вважаємо, що є підстави змінити обраний підозрюваній ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави розміром 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 514 000,00 грн. шляхом зменшення розміру застави до 130 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 393640 грн., виходячи з наступного.

Обов`язковою підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Так, станом на день подання даного клопотання про зміну запобіжного заходу суттєво зменшились встановлені ризики та виникли обставини, що не досліджувались при обранні запобіжного заходу і які сторона захисту вважає, є підставою для звернення до суду із даним клопотанням, з огляду на наступне. Так, з моменту повідомлення про підозру повністю зник ризик переховування від органу досудового розслідування, а саме повністю спростовано належною процесуальною поведінкою ОСОБА_4 , яка з дня отримання повідомлення про підозру 28 квітня 2025 року по день подання даного клопотання 05 червня 2025 року не вчинила жодних дій, які б могли свідчити про намір змінити місце проживання, виїхати за кордон, оформити документи на право виїзду за кордон, а навпаки з`являлася суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді про обрання запобіжного заходу, до слідчого для отримання клопотання про відсторонення від посади, для розгляду даного клопотання до слідчого судді з`являлася та на інші слідчі дії та судові засідання. Таким чином, за місяць перебування ОСОБА_4 на волі нею не було вчинено жодної дії, що свідчила б про намагання ухилення від слідства, вплив на учасників даного кримінального провадження, знищення чи спотворення речових доказів, вчинення дій на перешкоджання кримінальному провадженню тощо. Також, 17.01.2025 проведено обшуки в домоволодінні та за місцем роботи ОСОБА_4 , а саме в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 та в приміщенні консультаційного діагностичного відділення №2 за адресою: м. Дніпро, вул. Ламана, буд. 4, також, ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року скасовано арешт на речі, які були вилучені під час зазначених вище обшуків та були повернуті власниці, з цього вбачається, що між першим обшуком та до пред`явлення підозри пройшло більше 3 місяців, у зв`язку з чим ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення не підтверджується, оскільки протягом 3 місяців була можливість знищення, спотворення будь-яких речей. Разом з тим, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховуватися суттєво зменшений встановленням наявністю міцних соціальних зв`язків ОСОБА_4 чоловік та син та наявністю хворих батьків-пенсіонерів, які потребують догляду та знаходяться на утриманні у підозрюваної: а саме мати ОСОБА_10 , 1950 р.н., яка має діагноз «токсическая аденоса слева 3 ст., с частично- загрудинным раслопожением. Тиреотоксикотоз, средней степени тяжести, компенсированный (операция 13.11.13 тиреоидэктомия). Гипертоническая болезнь ІІ ст. Гипертензивное сердце. ССР 3. СН1. та батька ОСОБА_11 , який з 2002 року на пенсії. ОСОБА_4 за все своє життя ніколи не перебувала у розшуку і не притягалася до кримінальної відповідальності та їй не було до цього вручено жодного повідомлення про підозру. ОСОБА_4 має постійне місце реєстрації, де і мешкає разом зі своїм чоловіком. Зв`язків у закордонних країнах остання не має, так само не має у своєму розпорядженні значних коштів для виїзду закордон. Водночас, в матеріалах долучених до клопотання про застосування запобіжного заходу містився рапорт, що нібито підтверджує отримання ОСОБА_4 закордонного паспорту № 011651691, однак даний рапорт не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_4 не отримувала закордонного паспорту, а змінювала паспорт громадянина України у вигляді ID-картки, у зв`язку зі зміною прізвища, що підтверджується та збігається даний номер з номер паспорту громадянина України у вигляді ID-картки. Ризик незаконно впливати на свідків також суттєво зменшений фактом добросовісної процесуальної поведінки ОСОБА_4 . Також, сторона захисту просить врахувати тяжкий стан здоров`я ОСОБА_4 , який потребує терапії та постійного контролю з боку спеціалістів, що неможливо забезпечити в умовах слідчого ізолятора. Так, з 20 квітня 2025 року ОСОБА_4 гостро захворіла з АТ 240-110 мм рт.ст. 23 квітня 2025 року звернулась за медичною допомогою до ВЕМД КНП «МКЛ №4» ДМР та була госпіталізована до інсультного відділення для обстеження та лікування. Під час лікування було встановлено діагноз геморагічний інсульт субарахноїдальний крововилив в праві лобній ділянці. Лікування продовжено до 06 травня 2025 року, при виписці рекомендовано нагляд невролога, контроль АТ, контроль діурезу, продовження антибактеріального лікування. Надалі, з 06 травня 2025 року по 15 травня 2025 року ОСОБА_4 було продовжено лікування в умовах стаціонару через прояв симптомів нудоти, сильний головний біль, підвищення АТ. Стан при госпіталізації середньої тяжкості (до важкого). Після інтенсивного лікування 15 травня 2025 року пацієнтку було виписано з рекомендацією продовження призначеної терапії, спостереження невролога та сімейного лікаря протягом 1 року. З 16 травня 2025 року по 22 травня 2025 року ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні для медичної реабілітації у відділенні хворих з порушенням мозкового кровообігу. Наразі, ОСОБА_4 потребує реабілітації після інсульту, яка дороговартісна, а саме курс реабілітації на 14 днів у КП «ДОСРЦ «Солоний лиман» ДОР» коштує 15520 грн., ліки на місяць коштують приблизно 10000 грн.

Така сума застави є для ОСОБА_4 та її родини є непомірною для сплати.

Так, відповідно до довідки за формою ОК-5 ОСОБА_4 отримала всього доходу, з якого не враховано витрати на щоденне забезпечення, побутові потреби родини: - за 2023 рік 635 180,14 грн, - за 2024 рік - 610 379, 55 грн, - за 2025 рік - 139 86,45 грн. Отже, визначений судом розмір застави перевищує сумарний дохід підозрюваної за майже три роки і це не враховуючи витрат на життєдіяльність. Також, ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_12 не має у власності нерухомого майна, що підтверджується інформаційними довідками. Чоловік підозрюваної ОСОБА_12 працює на громадських засадах у Релігійній громаді Свято-Успенської парафії Дніпропетровської єпархії Української Православної Церкви в м. Дніпрі без отримання заробітньої плати. На сьогодні, застава за підозрювану ОСОБА_4 не сплачена через непомірний розмір, наслідком чого є взяття її під варту. Слід врахувати, що з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людини існування. Сторона захисту вважає, що з урахуванням наведених вище обставин, враховуючи поведінку ОСОБА_4 раніше розмір заставний може бути зменшений до 130 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 393640 грн., що буде відповідати засадам кримінального судочинства та буде помірним для підозрюваної.

На підставі викладеного, захисник просить зменшити розмір застави, визначений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19.05.2025 року визначивши її у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302 800 грн.

В судовому засіданні захисник підозрюваної клопотання підтримав та вказав, що на даний час суттєво змінилися обставини, порівняно з тими, які існували та були встановлені слідчим суддею під час винесення ухвали від 15.05.2025 року, а саме: у матеріалах справи відсутні докази ухилення підозрюваної від слідства чи суду, а також будь-які дії з її боку, що перешкоджали встановленню істини. Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на даний час не підтверджуються, як і підстави вважати, що вона може тиснути на свідків або знищити докази. Підозрювана має постійне місце проживання, роботу, перебуває в шлюбі, раніше судима, позитивно характеризується та має міцні соціальні зв`язки. Намірів переховуватися або вчиняти нові злочини не має, готова співпрацювати зі слідством і доводити свою невинуватість у законний спосіб. Також просив рахувати матеріальний стан підозрюваної.

Підозрювана в судовому засіданні підтвердила позицію захисника та просила задовольнити клопотання.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні факт того вказані у клопотанні обставини є такими, що не розглядалися слідчим суддею під час винесення ухвали від 15.05.2025 року й відповідно вони є новими не оспорив, а тому не вбачав підстав задля застосування слідчим суддею положень ч. 5 ст. 206 КПК України та залишення без розгляду даного клопотання. Проти задоволення вимог клопотання заперечував, зазначивши, що вони є необгрунтованими. Просив відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши пояснення прокурора, підозрюваної та його захисника, дослідивши матеріали досудового розслідування та копії матеріалів, якими слідчий та прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 201 КК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Метою застосування запобіжних заходів відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У силу ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний, крім передбачених ст.177 КПК України ризиків, оцінити у сукупності інші обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного винуватим у інкримінованому правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків та низку інших факторів, які мають суттєве значення для застосування певного запобіжного заходу.

Вищевикладене, а також тлумачення норм ст.ст. 177, 194 КПК у їх системному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо зміни запобіжного заходу оцінка зібраних доказів має спрямовуватися не на досягнення твердого переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

В судовому засіданні встановлено, що подане захисником клопотання відповідає вимогам ст. 201 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.200 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При цьому слідчий суддя не вбачає підстав для залишення даного клопотання без розгляду на підставі ч. 5 ст. 202 КПК України, з урахуванням позиції прокурора, оскільки у клопотанні про зміну запобіжного заходу зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу, що не оспорено прокурором у судовому засіданні.

Ухвалою Дніпровського районного суду від 15.05.2025 року ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 19.05.2025 року застосувано до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 28 червня 2025 року включно та визначити суму застави в розмірів 500 (п`ятсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 514 000 (один мільйон п`ятсот чотирнадцять тисяч) грн.

При цьому, як встановлено слідчим суддею, під час застосування до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останньою кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 362 КК України, наявність ряду ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, знищення, приховування або спотворення речей і документів, які мають істотне значення для встановлення істини у кримінальному провадженні та впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Аналіз тексту ухвали Дніпровського апеляційного суду від 15.05.2025 року свідчить про те, що ним перевірялися законність та обґрунтованість висновків слідчого судді викладені в ухвалі від 05.05.2025 відповідно до обставин які були ним встановлені та існували станом на 05.05.2025. Обставини вказані в клопотанні про зміну запобіжного заходу а саме: міцні соціальні зв`язки підозрюваної, її позитивні характеристи, погіршення стану здоров`я підозрюваної, та обставина, що підозрювана співпрацює зі слідством, виходячи з аналізу тексту ухвали Дніпровського апеляційного суду предметом оцінки не були.

Відповідно при розгляді даного клопотання слідчому судді необхідно впевнитися у існуванні вказаних фактичних обставин та провести їх оцінку на предмет відповідності їх вимогам Закону, які стосуються порядку зміни запобіжного заходу.

Під час вирішення питання про зміну запобіжного заходу стосовно підозрюваної, судом було встановлено, що сторона захисту надала докази, які свідчать про наявність у підозрюваної міцних соціальних зв`язків, позитивної характеристики за місцем проживання та роботи, а також її належну процесуальну поведінку, та матеріальний стан.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне врахувати вищевказані обставини як такі, що можуть істотно вплинути на обґрунтованість застосування обмежувального заходу, у контексті дотримання принципів необхідності, пропорційності та забезпечення прав людини.

Вказані фактичні дані не оспорені прокурором.

Вказані встановлені слідчим суддею фактичні обставини у своїй сукупності свідчать про суттєве зменшення ризиків, передбачених п.п. 1,2,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановленої слідчого судді, а саме: можливості переховування від органів досудового розслідування, можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, знищення, приховування або спотворення речей і документів, які мають істотне значення для встановлення істини у кримінальному провадженні та впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Так, слідчим суддею в судовому засіданні встановлено, що на час розгляду клопотання суттєво зменшилися або взагалі перестали існувати ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду суттєво зменшився, оскільки, як встановлено слідчим суддею та не оспорюється учасниками провадження, специфікою даного кримінального провадження є те, що кримінальні правопорушення, інкриміновані ОСОБА_4 , вчинені групою осіб, тоді як ОСОБА_4 не є керівником злочинної групи. При цьому у відношенні інших співучасників злочинів обрано запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою, а на момент розгляду даного клопотання даних щодо неналежної процесуальної поведінки інших співучасників інкримінованих злочинів слідчому судді не надано. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини, а також приймаючи до уваги міцність соціальних зв`язків підозрюваної, слідчий суддя вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суттєво зменшився.

Крім того, ОСОБА_4 є медичним працівником та відповідно військовозобов`язаною особою, що з урахуванням існуючих на даний час вимог Закону про мобілізацію, зокрема, обмежень щодо військовозобов`язаних за кордон та пересування територією України також наявно свідчить про малоймовірність фізичної можливості перетину ОСОБА_4 державного кордону України з метою переховування від органів досудового розслідування та суду, що знову ж таки свідчить поро мінімальний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України станом на момент розгляду даного клопотання також суттєво зменшився та є практично малоймовірним, оскільки, як встановлено слідчим суддею, письмові докази по справі медична документація та електронні картки знаходяться в розпорядженні органу досудового розслідування, при цьому ОСОБА_4 не має фізичного доступу до автоматизованої системи та електронних карток. Таким чином, вказані обставини в сукупності значно мінімізують вказаний ризик.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, також станом на момент розгляду даного клопотання є мінімальним. Це обумовлено тим, що ОСОБА_4 не перебуває у службових або інших відносинах підпорядкування з іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні, а також не обіймає жодної посадової чи організаційної ролі, яка могла б дозволити їй впливати на інших учасників кримінального процесу. Крім того, слідчому судді не надано доказів або даних, які б свідчили про наявність особистих або неформальних зв`язків ОСОБА_4 з іншими підозрюваними. Не встановлено фактів вчинення дій, які б могли свідчити про спроби узгодження показань, тиску на свідків або перешкоджання встановленню істини у справі. Таким чином, сукупність об`єктивних обставин свідчить про відсутність реального впливу ОСОБА_4 на інших учасників кримінального провадження. Слідчий суддя приходить до висновку, що вказаний ризик є не лише мінімальним, але й за своєю суттю декларативним, та не обґрунтовує необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу.

При вирішенні питання щодо заявленого клопотання, слідчий суддя також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Так, однією із підстав порушення п. 1 ст. 5 Конвенції у справі «Барило проти України» (рішення ЄСПЛ від 16.05.2013) стало те, що у заявниці було наявне тяжке захворювання (третя група інвалідності), у зв`язку з чим вона потребувала спеціального лікування, дієти і постійного медичного нагляду.

Згідно із ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Також, слідчий суддя приймає до уваги позитивні характеристики підозрюваної, а також те, що остання працює, раніше не судима, має міцні соціальні зв`язки.

При цьому, слідчий суддя враховує, погіршення стану здоров`я підозрюваної, зокрема те, що з 20 квітня 2025 року ОСОБА_4 гостро захворіла, із раптовим підвищенням артеріального тиску до критичних показників 240/110 мм рт. ст., що свідчить про гіпертонічний криз. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я, 23 квітня 2025 року вона звернулась за невідкладною медичною допомогою до відділення екстреної медичної допомоги КНП «МКЛ №4» Дніпровської міської ради, після чого була терміново госпіталізована до інсультного відділення для детального обстеження, діагностики та початку лікування.

Під час перебування у відділенні, за результатами обстеження, було встановлено важкий діагноз: геморагічний інсульт субарахноїдальний крововилив у правій лобній ділянці головного мозку. Пацієнтка проходила інтенсивне медикаментозне лікування та спостереження до 6 травня 2025 року. На момент виписки було рекомендовано продовжити спостереження у невролога, здійснювати постійний контроль артеріального тиску, діурезу, а також продовжити призначену антибактеріальну терапію.

Однак, у зв`язку з появою повторних симптомів нудоти, інтенсивного головного болю, значного підвищення артеріального тиску з 6 травня по 15 травня 2025 року ОСОБА_4 було продовжено стаціонарне лікування. Стан пацієнтки на момент повторної госпіталізації оцінювався як середньої тяжкості, наближеної до важкого. Завдяки вчасно наданій допомозі та інтенсивному лікуванню стан стабілізувався, і 15 травня 2025 року пацієнтку було виписано з призначенням подальшої підтримувальної терапії та необхідністю регулярного нагляду з боку невролога та сімейного лікаря протягом щонайменше одного року.

Подальший етап відновлення передбачав медичну реабілітацію: з 16 по 22 травня 2025 року ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні у спеціалізованому відділенні для пацієнтів із порушеннями мозкового кровообігу. Незважаючи на проведене лікування, пацієнтка досі перебуває у вкрай складному стані та потребує тривалої й дорогої реабілітації після перенесеного інсульту.

Зокрема, курс реабілітації тривалістю 14 днів у КП «ДОСРЦ «Солоний лиман» ДОР» коштує 15 520 грн, а щомісячна вартість життєво необхідних лікарських засобів складає орієнтовно 10 000 грн. Ці витрати є непосильними для ОСОБА_4 та її родини, яка наразі перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Згідно з довідкою за формою ОК-5, загальний дохід ОСОБА_4 становив:

?за 2023 рік 635 180,14 грн,

?за 2024 рік 610 379,55 грн,

?за 2025 рік (станом на поточну дату) 139 086,45 грн.

Зазначені суми не враховують витрати на щоденне утримання, забезпечення побутових потреб родини та медичні витрати, які значно перевищують доступні ресурси сім`ї. У зв`язку з цим, звертаємося з проханням про допомогу та підтримку в проходженні життєво необхідної реабілітації для повноцінного відновлення після інсульту.

Вказані об`єктивно існуючі та встановлені слідчим суддею фактичні обставини приводять слідчого суддю до висновку, що існуючий визначений розмір застави є непомірним для підозрюваної й досягнення мети застосування запобіжного заходу, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України можливе шляхом зміни вказаного запобіжного заходу на інший більш м`який, оскільки ризики, передбачені п.п. 1,2,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, на час розгляду даного клопотання зменшилися.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що клопотання підялгає задоволенню та вважає доцільним змінити розмір застави, визначений ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19.05.2025 року, встановивши його у розмірі складає 100 (сто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) грн. 00 коп.

Щодо порядку оскарження даної ухвали, слідчий суддя зазначає, що стаття 309 КПК України передбачає вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, можливість оскарження ухвали слідчого судді про зміну запобіжного заходу до вказаного переліку не належить.

Таким чином дана ухвала оскарженню не підлягає.

Така позиція узгоджується з усталеною практикою Дніпровського апеляційного суду, яка викладена в ухвалі від 23.11.2022 року (справа Провадження № 11-с/803/2030/22, Справа № 202/9352/22).

Керуючись ст.ст.110, 131, 132, 176-178, 199, 369-372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Змінити розмір застави, визначений ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19.05.2025 року, встановивши його у розмірі складає 100 (сто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) грн. 00 коп., які необхідно внести у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому КМУ, отримувач коштів: ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, банк отримувача: Держказначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача: UA0017442, призначення платежу: застава, № ухвали суду, П.І.Б. платника застави, , Код банку отримувача (МФО) 820172.

У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти та повідомити про це слідчого, прокурора, слідчого суддю або суд.

З моменту звільнення ОСОБА_4 з-під варти у зв`язку з внесенням застави вона буде вважатися такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- не відлучатися з Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, яким здійснюється досудове розслідування, прокурора або суду;

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_4 строком на 2 місяці, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

У разі невиконання вище перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України використовуються у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1