ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1850/25 Справа № 175/6053/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Кривий Ріг

16 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0002850 відносно ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 111-1 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2025 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Маріуполя Донецької області, громадянку України, яка не працюю, має вищу освіту, заміжня, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначено їй покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 10 (десять) років та з конфіскацією майна.

Згідно до вироку суду, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року.

Обвинувачена ОСОБА_7 , яка є громадянкою України, достовірно усвідомлювала факт окупації Російською Федерацією за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях частини території України, в тому числі окремих районів Донецької області.

Так, у січні 2015 року постановою так званого «Совета министров ДНР» № 1-27 на тимчасово окупований території Донецької області створено не передбачене законодавством України так зване «Министерство труда и социальной политики Донецкой Народной Республики», юридична адреса якого: Донецька область, м. Донецьк, вул. Університетска, 91, яке очолювали різні особи з числа учасників окупаційної адміністрації Російської Федерації. Діяльність вказаного підрозділу окупаційної адміністрації Російської Федерації регулюється документами, які мають ознаки нормативно-правових, але відповідно до законодавства України є нікчемними, в тому числі так званим «Положением о министерстве труда и социальной политики Донецкой Народной Республики» від 10 січня 2015 року, та спрямована на формування державної політики у сферах соціального захисту населення, соціально-трудових відносин, оплати, нормування та стимулювання праці, зайнятості та трудової міграції населення, пенсійного забезпечення, соціального обслуговування населення, з питань сім`ї та дітей, загальнообов`язкового державного соціального страхування, забезпечення функціонування установ та підприємств, які залишились на тимчасово окупованій території області та перейшли під контроль представників окупаційної адміністрації.

До складу так званого «Министерства труда и социальной политики Донецкой Народной Республики» структурно входить так званий «Пенсионный фонд Донецкой Народной Республики» та його 33 регіональні органи, зокрема й так зване «Государственное бюджетное учреждение «Управление Пенсионного фонда Донецкой Народной Республики в Горняцком районе г. Макеевки» (далі «ГБУ «Управление Пенсионного фонда Донецкой Народной Республики в Горняцком районе г. Макеевки»), яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Макіївка, вул. Молодогвардейська, 83.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє і дотепер.

У результаті ведення агресивної війни з боку Російської Федерації проти України, 05 березня 2022 року збройними формуваннями Російської Федерації окуповано м. Маріуполь та Маріупольський район Донецької області.

У подальшому, обвинуваченої ОСОБА_7 , яка є громадянкою України, з мотивів непогодження з політикою чинної влади в Україні та підтримки входження тимчасово окупованих територій України до складу Російської Федерації, будучи обізнаною про факт ведення вказаною державою агресивної війни проти України, невизнання Російською Федерацією поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані її території, виник умисел на співпрацю з представниками держави агресора.

Не пізніше середини липня 2022 року, більш точний час і дата під час досудового розслідування не встановлені, обвинувачена ОСОБА_7 , яка є громадянкою України, діючи умисно, з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, діючи з умислом, спрямованим на добровільне зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, знаходячись на тимчасово окупованій території у м. Маріуполі Донецької області, надала згоду та добровільно обійняла посаду заступника начальника так званого «ГБУ «Управление Пенсионного фонда Донецкой Народной Республики в Горняцком районе г. Макеевки», створеного на тимчасово окупованій території окупаційною адміністрацією Російської Федерації.

На займаній посаді на обвинувачену ОСОБА_7 як на заступника начальника так званого «ГБУ «Управление Пенсионного фонда Донецкой Народной Республики в Горняцком районе г. Макеевки» не встановленими під час досудового розслідування особами покладено виконання таких організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій та обов`язків, а саме: обов`язки контролю та координації роботи фахівців відділів зазначеної вище установи; розгляд заяв та звернень громадян; розгляд заяв громадян щодо нарахування виплат пенсій; контролю та коректності ведення баз даних осіб, які підлягають пенсійному страхуванню та пенсійному забезпеченню, а також надано право підписання документів за відсутності начальника так званого «ГБУ «Управление Пенсионного фонда Донецкой Народной Республики в Горняцком районе г. Макеевки».

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_7 , яка є громадянкою України, у період часу з середини липня 2022 року і дотепер, обіймаючи посаду заступника начальника так званого «ГБУ «Управление Пенсионного фонда Донецкой Народной Республики в Горняцком районе г. Макеевки», виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, а саме у так званому «ГБУ «Управление Пенсионного фонда Донецкой Народной Республики в Горняцком районе г. Макеевки», яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Макіївка, вул. Молодогвардейська, 83.

Суд кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 111-1 КК України як колабораційну діяльність, тобто добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

На вказаний вирок суду захисником ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 було подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2025 рокускасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Зазначає, що під час судового розгляду не доведена добровільність зайняття обвинуваченою посади.

Обвинувачена ОСОБА_7 повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг не з`явилась, клопотань про відкладення розгляду справи або про бажання приймати участь під час апеляційного розгляду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 та, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 ,яка заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом І інстанції виконанні в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду І інстанції про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочинних дій, підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами та є обґрунтованим.

З апеляційної скарги захисника вбачається, що він оскаржує лише саме добровільність зайняття обвинуваченою ОСОБА_7 посади, а тому, колегія суддів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає оскаржуваний вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , що добровільність зайняття обвинуваченою посади, нібито, не доведена під час судового розгляду, не є слушними, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 має достатній життєвий та професійний рівень і підготовку, щоб усвідомлювати суспільну небезпеку своїх дій, передбачати їх суспільно-небезпечні наслідки. Обвинувачена ОСОБА_7 , маючи громадянські права, може не підтримувати політичний режим країни, в якій проживає, працевлаштуватися на території іншої країни тощо, але при цьому вона не отримує права допомагати державі-агресору у створенні та функціонуванні певної вертикалі незаконних органів влади, що фактично шкодить незалежності, суверенітетові та територіальній цілісності України, тим більше, як представник такого незаконного органу влади.

Колегія суддів зазначає, що під час судового розгляду цього кримінального провадження суду не надано жодних доказів, які вказували б на те, що обвинувачена ОСОБА_7 , яка є громадянкою України, вчинила інкриміновані їй дії під безпосереднім впливом фізичного примусу, внаслідок якого вона не могла керувати своїми вчинками, чи психічного примусу, за умови, що такі дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала їй чи охоронюваним законом її правам або правам інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в цій обстановці не можна було усунути іншими засобами і, якщо, при цьому не було допущено більш значної шкоди, ніж відвернена шкода (або, хоча шкода була і більш значною, але внаслідок сильного душевного хвилювання, викликаного небезпекою, особа не могла оцінити відповідність заподіяної шкоди цій небезпеці).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду І інстанції, що обвинувачена ОСОБА_7 добровільно обійняла посаду заступника начальника так званого «ГБУ «Управление Пенсионного фонда Донецкой Народной Республики в Горняцком районе г. Макеевки» у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території України, а будь-які докази, що обвинувачену примушували до вчинення таких дій, у матеріалах кримінального провадження відсутні.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст. 65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

На думку колегії суддів міра покарання ОСОБА_7 призначена у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості злочину, який відноситься до тяжких злочинів тапосягає на основи національної безпеки України, що є найбільш суспільно небезпечним посяганням, цей злочин вчинений в умовах воєнного стану та збройної агресії Російської Федераціїконкретних обставин справи, даних про її особу, яка офіційно не працює, на обліку у лікаря психіатра не перебуває,

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року у справі № 634/609/15-к).

Оскільки за вимогами ст. 65 КК України покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає, що призначене судом І інстанції покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 10 (десять) років та з конфіскацією майна, є саме таким.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено таких суттєвих порушень КПК або КК України, які б тягли за собою скасування вироку або зміни міри покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2025 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: