Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/319/25 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05.2025.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Херсон, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, несудимий, засуджений:

- за ч. 5 ст. 111-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності строком на 10 (десять) років із конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування ОСОБА_7 основного покарання визначено рахувати з моменту фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності, визначено обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою без визначення розміру застави залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Всупереч нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ ОСОБА_9 , а також інші представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних Сил (далі ЗС) РФ на територію України.

-2-

24.02.2022 о 04 год 30 хв ЗС РФ, діючи з метою фактичного знищення держави Україна, зміни меж території та державного кордону України, вчинили військову агресію відносно народу України, безпосередньо акти насильства щодо цивільного населення, з метою тероризування населення та поєднані з убивствами цивільних осіб, а також напади на об`єкти військової та критичної інфраструктури держави.

У зв`язку з чим, 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб. Зазначений Указ затверджений прийнятим Верховною Радою України Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ.

У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався, останній раз 08.05.2024 Законом України № 3684-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 06.05.2024 № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким передбачено його продовження з 05 год 30 хв 11.08.2024 строком на 90 діб.

Згідно ст. 1-1 п. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 тимчасово окупована РФ територія України (тимчасово окупована територія) це частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

Відповідно до повідомлення Херсонської обласної військової адміністрації № 01-01-252470/0/22/16 від 07.06.2022 збройні формування РФ встановили та здійснюють на даний час фактичний контроль над територією Херсонської області (окрім звільнених окремих населених пунктів), а також впровадили діяльність підконтрольної їм окупаційної адміністрації.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1052 від 16.12.2015 визначено, що Державна служба України з надзвичайних ситуацій (далі ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ, і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.

Згідно абзацу 48 пункту 4 зазначеного Положення ДСНС відповідно до покладених на неї завдань складає акти перевірок, видає приписи, постанови, розпорядження про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки, а в разі встановлення порушень, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, звертається безпосередньо та через територіальні органи до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, окремих приміщень, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту.

-3-

Згідно абзацу 52 пункту 4 вказаного Положення передбачено, що ДСНС застосовує адміністративно-господарські санкції за порушення вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки.

У свою чергу, ОСОБА_7 будучи громадянином України та співробітником ДСНС, обіймаючи посаду головного фахівця відділу ресурсного забезпечення Головного управління ДСНС України у Херсонській області (01.09.2022 звільнений зі служби цивільного захисту наказом № 382 від 15.12.2022), всупереч вимогам діючого законодавства, достовірно знаючи про збройну агресією РФ проти України, як обставину, яка є загальновідомим фактом, а також достеменно знаючи про факт захоплення частин Херсонської області, у тому числі м. Херсон Херсонської області, збройними формуваннями РФ, у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 01.07.2022, діючи умисно, з метою переслідування своїх особистих інтересів, підтримуючи воєнну агресію РФ на території України, в порушення вимог Конституції та Законів України, прийняв пропозицію невстановлених досудовим розслідуванням осіб із числа представників окупаційної влади та добровільно зайняв посаду так званого головного спеціаліста матеріально-технічного забезпечення апарата управління Служби по справам цивільної оборони, надзвичайних ситуацій та ліквідацій наслідків стихійного лиха у Херсонській області (мовою оригіналу: «главного специалиста материально технического снабжения Управления материально-технического обеспечения аппарата управления Службы по делам гражданской обороны, чрезвычайным ситуациям и ликвидаций ликвидации последствий стихийных бедствий по Херсонской области»), що була створена представниками держави-агресора на території Херсонської області. Зазначені обставини підтверджуються відомчими документами незаконно створеного органу, а саме: «Штатной расстановки МЧС Херсонськой области», затвердженої наказом начальника Служби незаконно створеного органу № 42 від 01.09.2022, згідно якої ОСОБА_7 затверджений на вищевказану посаду.

У подальшому, в невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 30.11.2022 ОСОБА_7 призначений на посаду начальника управління матеріально-технічного забезпечення вищевказаної незаконно створеної Служби, що підтверджується відомчими документами незаконно створеного органу, а саме: наказом № 32 від 30.11.2022 та додатками № 1 та 2 до наказу «Службы по делам гражданской обороны, чрезвычайным ситуациям и ликвидаций последствий стихийных бедствий по Херсонской области».

Згідно листа ГУ ДСНС України у Херсонській області № 66 01-1389/66 10 від 18.04.2024 вказана посада (начальник управління матеріально-технічного забезпечення) пов`язана з виконанням адміністративно-господарських функцій, в незаконному органі влади, створеному на тимчасово-окупованій території Херсонської області.

Поряд з тим, за вказівкою керівництва ДСНС України всі співробітники ГУ ДСНС у Херсонській області до 01.09.2022 повинні були виїхати з тимчасово окупованої території Херсонської області, в тому числі і окупованого, на той час міста Херсон, та після виїзду перестали контролювали обстановку щодо життєдіяльності вказаного населеного пункту та окупованої частини Херсонської області.

Однак, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний задум, здійснюючи протиправну діяльність в інтересах держави-агресора та з метою підтримання окупаційної влади у Херсонської області, усвідомлюючи, що співробітники ГУ ДСНС України в Херсонській області виїхали з тимчасово окупованого міста Херсон та частини Херсонської області, залишився в м. Херсон та був призначений на відповідну посаду в незаконно створеному органі, а саме: «Службе по делам гражданской обороны, чрезвычайным ситуациям и ликвидаций ликвидации последствий стихийных бедствий по Херсонской области».

-4-

З моменту призначення на посаду, але не пізніше 30.11.2022 і по теперішній час, більш точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено, переслідуючи свої злочинні наміри та цілі, ОСОБА_7 виконував свої службові обов`язки у вказаному органі, а саме: виконував адміністративно-господарські функції, спочатку як головний спеціаліст управління матеріально-технічного забезпечення, а в подальшому як керівник вказаного Управління, в тому числі, приймав участь в організації зберігання переміщеної в ході евакуації техніки з правобережної території Херсонської області на тимчасову окуповану лівобережну території Херсонської області та регулярно відвідував робоче місце, отримував від окупаційної влади грошову винагороду у російських рублях, а також вчиняв інші дії, спрямовані на виконання своїх посадових обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просить вирок щодо ОСОБА_7 змінити та призначити останньому мінімальний строк покарання за ч. 5 ст. 111-1 КК України. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що призначене ОСОБА_7 покарання є занадто суворим. Досліджуючи винятково письмові документи, надані стороною обвинувачення, при цьому не маючи можливості безпосередньо отримати пояснення обвинуваченого, сторони кримінального провадження та суд позбавлені можливості надати об`єктивну правову оцінку діям обвинуваченого. Спеціальне судове провадження по своїй суті позбавляє можливості захисника узгодити правову позицію з обвинуваченим, а відтак сторона захисту не може підтвердити чи спростувати ту обставину, що на ОСОБА_7 особисто чи на членів його сім`ї міг чинитися психологічний або фізичний тиск представників окупаційної влади. Скріншоти з соціальних мереж, публікації на невідомих сайтах, не є належними та допустимими доказами. Тому, призначаючи ОСОБА_7 максимальний строк позбавлення волі, передбачений ч. 5 ст. 111-1 КК України, суд першої інстанції повинен був також врахувати те, що це злочин є формальним і яких-небудь збитків від протиправних дій обвинуваченого, ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду, не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи повідомленим про розгляд кримінального провадження відповідно до вимог ст. 323 КПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик в газеті «Урядовий кур`єр», в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає апеляційному розгляду кримінального провадження при здійсненні спеціального судового провадження. При цьому, враховується думка захисника-адвоката ОСОБА_6 , який не заперечив щодо розгляду апеляційної скарги без участі обвинуваченого ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, промову прокурора ОСОБА_5 про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та законність вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зміст апеляційної скарги та позиція сторони захисту свідчать про те, що висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини та кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 111-1 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюють ся, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, висновки суду першої інстанції в цій частині не перевіряються.

Апеляційний суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 111-1 КК України кваліфіковані правильно.

-5-

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 призначено занадто суворе покарання, апеляційний суд відхиляє з таких підстав.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушень, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24. 10. 2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог ст. 65 КК України і врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінально караного діяння, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, спосіб його вчинення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також відсутність обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання.

Зваживши усі зазначені обставини в сукупності, суд призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 5 ст. 111-1 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності строком на 10 (десять) років із конфіскацією всього належного йому майна.

Враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, колегії суддів уважає, що визначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, що відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України, а тому не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Законних підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного йому покарання, у тому числі із застосуванням положень ст. 69, 75 КК України, колегія суддів не знаходить.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява № 10249/03) де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

-6-

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що, призначаючи ОСОБА_7 максимальний строк позбавлення волі, передбачений ч. 5 ст. 111-1 КК України, суд першої інстанції повинен був також врахувати те, що цей злочин є формальним і яких-небудь збитків від протиправних дій обвинуваченого, ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду, не встановлено, апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Жодним чином не впливають на вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання, і доводи апеляційної скарги про те, що, досліджуючи винятково письмові документи, надані стороною обвинувачення, при цьому не маючи можливості безпосередньо отримати пояснення обвинуваченого, сторони кримінального провадження та суд позбавлені можливості надати об`єктивну правову оцінку діям обвинуваченого.

Із цих підстав, неприйнятними є і доводи апеляційної скарги про те, що спеціальне судове провадження по своїй суті позбавляє можливості захисника узгодити правову позицію з обвинуваченим, а відтак сторона захисту не може підтвердити чи спростувати ту обставину, що на ОСОБА_7 особисто чи на членів його сім`ї міг чинитися психологічний або фізичний тиск представників окупаційної влади, а скріншоти з соціальних мереж, публікації на невідомих сайтах, не є належними та допустимими доказами.

Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та являлись передумовою для призначення йому менш суворого покарання, ніж призначене судом першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Стороною захисту у підтвердження вимог апеляційної скарги про пом`якшення обвинуваченому покарання не надано жодних доказів і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлено.

Всупереч доводів апеляційної скарги захисника, колегія суддів уважає, що розмір призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також з огляду на обставини та умови. за яких вчинено кримінальне правопорушення, призначене покарання у повній мірі відповідає критерію справедливого покарання, у тому числі вимогам ст. 65 КК України, та його меті.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги та погоджуючись із висновками суду першої інстанції, апеляційний суд враховує і те, що шкода від дій, передбачених ч. 5 ст. 111-1 КК України, є багатогранною і охоплює як прямі загрози обороноздатності, так і інші негативні наслідки, пов`язані з реалізацією інтересів держави-агресора на шкоду України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 без задоволення, а вирок як законний та обґрунтований,- без змін.

Приймаючи рішення, колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не наведено таких обставин та не надано таких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та давали можливість для пом`якшення такого, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлено.

-7-

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05.2025, щодо ОСОБА_10 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційним судом, а засудженим який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому судового рішення.

Судді