ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 675/524/25

Провадження № 11-кп/820/580/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відео конференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 липня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк,-

в с т а н о в и л а:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 липня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Суд мотивував своє рішення тим, що відсутні достатні ознаки, які вказували б на виправлення засудженого. Саме тільки намагання засудженого переконати, що він став на шлях виправлення та повністю усвідомив тяжкість вчиненого діяння, як і позитивні наміри, що відображені у формі індивідуального плану виправлення та ресоціалізації, не можуть бути достатньою підставою для застосування щодо засудженого пільги - заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, при цьому на строк, що менший як це передбачено ч. 5 ст. 82 КК України. Окрім того, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченого.

Засуджений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 у апеляційній скарзі просять скасувати ухвалу Ізяславського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2025 рокута ухвалити нову, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 .

Зазначають, що ОСОБА_7 відбув покарання більше п`ятнадцяти років, за місцем відбування покарання характеризується позитивно, стягнення погашені, що свідчить про його виправлення.

Більше того у взаємовідносинах з іншими засудженими ОСОБА_7 не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом, спальне місце утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд, та проблеми із здоров`ям.

Разом із тим судом надано формальну оцінку засудженому ОСОБА_7 , як такому що не став на шлях виправлення, посилаючись на висновки установи виконання покарань, як такого, що не став на шлях виправлення.

ЗасудженийОСОБА_7 констатує, що адміністрація установи виконання покарань об`єктивної оцінки особі засудженого не надає, а також підходить з формальної сторони, без оцінки змін особистості засудженого.

При цьому, дані особливостей характеру Засудженого ОСОБА_7 у характеристиці викладені штампами, які не мають нічого спільного з особою засудженого, а тому теза суду, що засуджений не довів свого виправлення не відповідає дійсності.

Окрім того, згідно ч.8 ст.131 КВК України, адміністрація колонії зобов`язана щоквартально проводити оцінювання поведінки особи, додержання нею правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку, а також дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та приймати вмотивоване рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи,яка відбуває покарання у виді позбавлення волі,заходів заохочення.

Такі умови закону відносно засудженого ОСОБА_7 адміністрацією не дотримані, а тому і висновок суду щодо оцінки ступеня виправлення засудженого є не обгрунтованим.

За вказаних обставин сторона захисту вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_7 є обґрунтованим і таким, що належить задоволенню.

Узагальнені доводи учасників апеляційного перегляду провадження.

Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Прокурор заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду без змін.

Вислухавши доповідача, учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали провадження у межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходив суд при винесенні ухвали з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 407 ч. 1 п. 3 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Наведених вимог суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженогоОСОБА_7 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, місцевий суд своє рішення мотивував тим, що відсутні достатні ознаки, які вказували б на виправлення засудженого.

У відповідності до положень ст.154 ч.ч.3, 12, 13 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст. 81,82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни не відбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі.

Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації.

Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення.

Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Засуджена особа, якій покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначено в порядку заміни більш м`яким покаранням та в якої настало право на застосування умовно-дострокового звільнення, додатково повинна подати до суду звіт про виконання індивідуального плану виправлення та ресоціалізації під час відбування більш м`якого покарання, у тому числі аналіз причин успішності або неуспішності виконання заходів, передбачених зазначеним планом.

Відповідно до абзацу третього пункту 2постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади`наказом Міністерства юстиції України №294/5 від 19.01.2023, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2023 року за № 116/39172 затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого».

Цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до статей81,82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

Судом першої інстанції було встановлено, що вироком судової колегії в кримінальних справах Хмельницького обласного суду від 08.05.2001 року ОСОБА_7 засуджений за ст. ст. 193 ч. 1, 142 ч. 3, 93 п. п. а, г, е, і, 42, 43 КК України в редакції 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Строк відбуття покарання рахується ОСОБА_7 з дня його затримання 15.05.2000 року.

Ухвалою Колегії суддів судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 27.11.2001 року вирок щодо ОСОБА_7 залишено без змін, однак приведено у відповідність з чинним Кримінальним Кодексом України: дії ОСОБА_7 перекваліфіковані з ст. 193 ч. 1 КК України в редакції 1960 року на ст. 357 ч. 1 КК України в редакції 2001 року, остаточне покарання згідно ст. 43 КК України в редакції 1960 року залишено без змін.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28.12.2016 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_7 зараховано в строк попереднього ув`язнення затримання та тримання під вартою як запобіжний захід з 05.05.2000 року по 27.11.2001 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На даний час ОСОБА_7 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в державній установі «Замкова виправна колонія (№58)».

Судом першої інстанції також встановлено, що на момент розгляду клопотання формально набув право на застосування до нього ст. 82 КК України.

Із характеристик на засудженого ОСОБА_7 від 10.04.2024 року та 19.05.2025 року, наданих адміністрацією Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» вбачається, що за час відбування покарання в установі засуджений вчиняє дії з погрозами або насильством, не робить висновків із своїх минулих помилок, повторює їх. В залежності від ситуації засуджений може завдати фізичну шкоду життю та здоров`ю окремим дорослим особам. Також не усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення для потерпілої особи. ОСОБА_7 перебуває на профілактичному обліку, як особа схильна до нападу, членоушкодження та самогубства. Свідомо не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. При цьому, за час відбування покарання вказаний засуджений неодноразово допускав порушення режиму відбування покарання, які виражалися у зберіганні заборонених предметів, створенні конфліктної ситуації, порушення форми одягу, порушенні розпорядку дня, вживанні алкогольних речовин, невиконанні законних вимог представників адміністрації, допускав прояви дрібного хуліганства. Також згідно характеристик установи відбування покарання з`ясовано, що засуджений у взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний та посягає на права, свободи, честь і гідність персоналу колонії (а.с.47-49, 72-76).

Із змісту довідки про заохочення та стягнення слідує, що ОСОБА_7 та понад 40 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення режиму відбування покарання та не заохочувався (а.с.94-95).

Окрім того, згідно з даних психологічної характеристики від 14.05.2025 року засуджений ОСОБА_7 характеризується як особа, що потребує постійної корекції та контролю поведінки; холерик із асоціальною спрямованістю, може бути агресивним, жорстоким, дратівливим, легко ідучи на порушення режиму відбування покарання (а.с.46).

З матеріалів провадження вбачається, що відповідно до даних висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 , у якому зазначено, що із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. Загальна кількість балів засудженого становить 50 (а.с.72-76).

Як вбачається із змісту витягу із протоколу № 15 від 27.07.2023 року та №14 від 10.04.2025 засідання відповідної комісії державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» засудженому ОСОБА_7 було відмовлено в направленні матеріалів в суд, щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк на підставі ст. 82 ч. 5 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення (а.с.71-90).

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність достатніх ознак, які б вказували на виправлення засудженого та обґрунтовано відмовив ОСОБА_7 у задоволенні його клопотання в частині заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням.

Колегія суддів погоджується із таким висновком місцевого суду.

На думку колегії суддів заміна засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким, навіть з урахуванням доводів, які зазначені в апеляційній скарзі сторони захисту є передчасною.

Посилання засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на те, що суд формально підійшов до оцінки ступеню виправлення засудженого, оскільки він відбув покарання більше п`ятнадцяти років, за час відбування покарання характеризується позитивно, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом, а стягнення погашені, дійсно, свідчать проте, що у поведінці засудженого мають місце позитивні тенденції у виправленні, однак, такі обставини не можуть бути безумовною підставою для задоволення клопотання.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Прийняття рішення про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку колегії суддів, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Крім того, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що відомості, на які посилається сторона захисту в апеляційній скарзі, а саме позитивна характеристика засудженого, стягнення погашені, не конфліктний - в цілому не виходять за межі належної поведінки особи, що відбуває покарання.

Доводи засудженого та захисника про порушення адміністрацією установи виконання покарань ст.131 ч.8 КВК України щодо невиконання обов`язку щоквартального оцінювання поведінки засудженого не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вказана стаття носить організаційно - процесуальний характер і не встановлює юридичних наслідків для випадку порушення строків оцінювання поведінки засудженого.

Окрім цього, матеріали провадження свідчать про наявність достатніх даних, що характеризують особу засудженого, зокрема характеристики, довідки про заохочення та стягнення, а також висновку щодо ступеня виправлення засудженого.

Та обставина, що установа відбування покарання по-іншому оцінює докази, порівняно з оцінкою їх засудженим, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість установи відбування покарання і суду, на що є необґрунтовані посилання в апеляційній скарзі сторони захисту.

Аналізуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого.

Отже, незважаючи на доводи апеляційної скарги, призначене ОСОБА_7 за вироком судової колегії в кримінальних справах Хмельницького обласного суду від 08.05.2001 року покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, не може бути визнане таким, що не відповідає вимогам Конституції та законам України, а також практиці Європейського суду з прав людини, а відтак колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення вимог захисника та заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі із визначеним строком.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що заміна не відбутої частини покарання засудженому більш м`яким є правом, а не обов`язком суду, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає, а тому апеляційну скаргу сторони захисту слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст.404,405, ст.407 ч.1 п.1,418,419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 липня 2025 року стосовно засудженого ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3