Справа № 573/1252/25
Провадження №1-кп/573/217/25
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2025 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

адвоката: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 01 травня 2025 за № 0007826 по обвинуваченню

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Рівне Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , із вищою освітою, одруженого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не особа з інвалідністю, військовослужбовця, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.10.2024 № 316, капітана ОСОБА_4 , призначеного наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 28.10.2024 № 850 на посаду начальника групи інструкторів військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення.

В подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.02.2025 № 40, капітана ОСОБА_4 призначено на посаду командира механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.03.2025 № 67, капітан військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 , командир механізованого взводу механізованого батальйону, з 07.03.2025 вважається таким, що вибув після забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану в підпорядкуванні оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на території Чернігівської області в підпорядкування УВ «КУРСЬК» для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, забезпечення заходів із правового режиму воєнного стану, виконання завдань за призначенням.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.10.2024 № 302, майора військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_7 , призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.10.2024 № 1082 на посаду заступника командира механізованого батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 . З 17.10.2024 майор ОСОБА_7 вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно положень ст. ст. 29 -33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, заступника командира механізованого батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_7 за своїм службовим становищем та військовим званням є безпосереднім начальником для командира механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_4 .

Відповідно до бойового наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_8 № 2/7/54/3/249 дск від 01.05.2025, капітан ОСОБА_4 повинен був до 20.00 год. 01.05.2025 заступити на ПВ «УРАН» - в районі з центром: діл. місцевості, для своєчасного виявлення противника та недопущення його просування.

Під час проходження військової служби за мобілізацією капітан ОСОБА_4 відповідно положень Військової присяги та вимог ст. ст. 11, 16, 125, 126, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги та умов контракту, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь», і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Однак, капітан ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, проходячи її в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Військової присяги, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, близько 09 год. 00 і хв. 01.05.2025, перебуваючи у АДРЕСА_2 у присутності військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 відмовився виконати бойовий наказ командира 1 механізованої роти на оборонні дії № 1/2 КСП від 01.05.2025, наступного змісту: з метою виконання бойового наказу командира механізованого батальйону НОМЕР_2 окремої танкової бригади військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2025 № 2/7/54/3/249дск, продовження ведення оборонного бою в смузі оборони 1 отбр в ході ведення оборонних дій в складі угрупування прикриття ділянки державного кордону України, відбиття наступу; угрупувань противника на напрямках: Гоголівка (рф), Юнаківка, Локня (рф), Новеньке (рф), Юнаківка, недопущення прориву противника в глибину оборони РТГр (бригади), з 01.05.2025 до окремого розпорядження заступити на ПВ «УРАГАН» для своєчасного виявлення противника та недопущення його просування, посилаючись на незадовільний стан здоров`я, що спростовується довідкою військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 від 31.03.2025 та довідкою начальника медичного пункту механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 від 01.05.2025, відповідно до яких встановлена придатність капітана ОСОБА_4 до військової служби. Вказаний бойовий наказ доведено до капітана ОСОБА_4 начальником - майором ОСОБА_7 .

Умисне невиконання капітаном ОСОБА_4 вищевказаного бойового наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_8 № 2/7/54/3/249 дск від 01.05.2025 потягло за собою підрив дисципліни підрозділу, зниження рівня бойової готовності, невиконання завдань за призначенням.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, обставини, які зазначені у обвинувальному акті підтвердив. Пояснив, що є військовозобов"язаним та із жовтня 2024 року проходить військову службу, зокрема з лютого 2025 на посаді командира механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Дійсно, зранку 01.05.2025, перебуваючи на території тимчасового розташування своєї військової частини в АДРЕСА_2 , він відмовився виконувати бойовий наказ командира 1 механізованої роти на оборонні дії, бо погано себе почував. Ця подія сталася у присутності інших військовослужбовців. Про вчинене шкодує, щиро розкаюється, бажає продовжити військову службу, готовий надалі захищати Україну.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого, дослідивши характеризуючи матеріали, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України, які виразились у непокорі, тобто інше умисне невиконання наказу начальника, вчинене в умовах воєнного стану.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.

Отже, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує вимоги ст. ст. 65 - 67 КК України, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, який згідно з ст. 12 КК України законом класифікується як нетяжкий злочин.

Суд враховує також особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проходження служби характеризуються задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його відношення до вчиненого злочину.

Суд враховує визначену пом`якшуючу покарання обвинуваченому обставину, передбачену ст. 66 КК України, якою є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжували б покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

З урахуванням особи обвинуваченого, який є діючим військовослужбовцем, декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, що визначена санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, на підставі ст. 69 КК України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

З урахуванням особи обвинуваченого, обставин кримінального провадження та обставин, які пом`якшують його покарання, суд вважає за можливе ОСОБА_4 замість призначеного покарання у виді позбавлення волі строком два роки призначити покарання у виді службових обмежень для військовослужбовців на строк 2 роки.

На підставі ч. 2 ст. 58 КК України із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 слід провадити відрахування в доход держави у розмірі 10 відсотків.

На переконання суду саме таке покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

01.05.2025 о 17 год. 07 хв. в порядку статті 208 КПК України ОСОБА_4 затримано та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

02.05.2025 ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого продовжений ухвалою слідчого судді від 27.06.2025 на 60 діб, але не більш ніж до дати проведення підготовчого судового засідання включно.

Згідно з ч. 1 ст. 377 КПК України, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.

З огляду на викладене суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_4 з-під варти негайно.

На підставі ст. 72 КК України ОСОБА_10 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 01.05.2025 по 17.07.2025 включно у строк відбуття покарання із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

УХ ВАЛИВ:

ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, і призначити йому покарання на підставі ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України покарання, що призначене ОСОБА_11 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у вигляді позбавлення волі строком 2 (два) роки замінити на службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави.

Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

На підставі ст. 72 КК України у строк виконання покарання зарахувати час попереднього ув`язнення ОСОБА_6 , а саме з 01.05.2025 по 17.07.2025 включно, із розрахунку, що три дні службового обмеження для військовослужбовців відповідають одному дню попереднього ув`язнення.

На підставі ст. 377 КПК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти негайно у залі суду у зв`язку з призначеним покаранням у виді службового обмеження.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя