КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №759/790/22 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2131/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

29 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000912 від 23.09.2021 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жовтневе Решетилівського району Полтавської області, українця, громадянина України, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: - 19.11.2019 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до арешту строком на 1 місяць з утриманням на гауптвахті (покарання відбуто),

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2024 року ОСОБА_6 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Згідно вироку суду, військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 4, 65. 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. ст. ст. 2. 4. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3. 6. 23. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов?язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 03.09.2021 не з?явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин та дозволу командира, після чого до теперішнього часу обов?язків військової служби не виконує та проводить час на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у нез?явленні вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить скасувати вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2024 року.

Зокрема, апелянт не погоджується із вироком суду у зв`язку з суворістю призначеного йому покарання, не врахуванням судом обставин, які пом`якшують покарання. Вказує також, що судом не було досліджено та не взято до уваги істотні докази, що вказують на дійсні причини та обставини скоєння кримінального правопорушення.

Так, ОСОБА_6 вказує, що за місцем проживання він характеризується виключно з позитивної сторони, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, не являється підозрюваним чи обвинуваченим в інших кримінальних правопорушеннях, має сталі соціальні зв`язки, що на його думку, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України може бути визнано пом`якшуючими обставинами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, дослідивши за клопотанням захисника дані щодо стану здоров`я обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 , за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, та учасниками судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.4 ст. 407 КК України, а тому, згідно із ст. 404 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу суворості призначеного йому покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, ставлення ОСОБА_6 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості та розкаянні, обставину, яка пом`якшує його покарання - щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який не одружений, раніше судимий, є військовослужбовцем за контрактом, за даними наявної документації на обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність, за місцем служби характеризується посередньо.

Врахувавши зазначені обставини,а також те, що раніше ОСОБА_6 допускав порушення обов`язків військовослужбовця, вчинив дане кримінальне правопорушення в день закінчення відбування покарання за аналогічний злочин, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання в межах, установлених санкцією інкримінованої йому статті, відповідно до положень КК України у виді позбавлення волі і підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засуджених і попередження нових злочинів.

Доводи обвинуваченого про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не в повному обсязі було враховано дані про його особу та пом`якшуючі покарання обставини, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки суд першої інстанції врахував всі обставини, які враховуються при призначені покарання, передбачені статтею 65 КК України, в тому числі і ті, на які є посилання у апеляційній скарзі обвинуваченого, зокрема, те, що він на спеціальних медичних обліках не перебуває, не одружений, утриманців не має, що свідчить про відсутність сталих соціальних зв`язків, його відношення до скоєного, щире каяття було визнано такою обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого та було враховано судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.

Щодо посилань обвинуваченого на наявність у нього місця проживання, де він позитивно характеризується, то дана обставини не є такою, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

В апеляційній скарзі обвинувачений також посилається на неврахування судом першої інстанції дійсних обставин та причин скоєння кримінального правопорушення, однак таких обставин та причин в апеляційній скарзі не наводить та не вказує яким чином ці обставини вплинули чи могли вплинути на законність оскаржуваного судового рішення в частині призначеного покарання, а тому цей довід колегія суддів відхиляє, як необґрунтований.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений просив врахувати, що ним кримінальне правопорушення було вчинене тому, що він не хотів проходити військову службу саме в тій військовій частині, яку самовільно залишив перший раз, через нестатутні в ній відносини між військовослужбовцями, доказом чого на його думку є медична документація про стан його здоров`я, зокрема, встановлення йому діагнозу: гостра реакція на стрес. Проте, з наданої під час апеляційного розгляду копії медичної картки абмулаторного хворого ОСОБА_6 вбачається, що скарги на своє здоров`я, зокрема, перенесений стрес, депресію обвинувачений висловлював у зв`язку зі знищенням його будинку.

Колегія суддів вважає, що вищезазначений стан здоров`я обвинуваченого не є обставиною, яка істотно знижує суспільно небезпечний рівень вчиненого кримінального правопорушення та не є підставою для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, яке з врахуванням всіх обставин, передбачених ст. 65 КК України, судом першої інстанції призначено в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України.

Будь - яких додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни вироку обвинуваченим до апеляційного суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2024 року у кримінальному провадженні №0000912 від 23.09.2021 щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст. 407 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4