Номер провадження: 11-сс/813/1195/25
Справа № 523/9380/25 1-кс/523/3276/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 06.06.2025, якою відмовлено в задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 на повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України в межах к/п №0000389 від 11.03.2025

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено в задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 на повідомлення ст. слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 від 27.03.2025 про підозру ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України в межах к/п №0000389 від 11.03.2025.

Мотивуючи своє рішення про відмову в задоволенні скарги, слідчий суддя зазначив, що сукупність зібраних слідчим доказів дозволяє встановити причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про підозру у вчиненні якого йому було повідомлено, натомість, протилежні доводи сторони захисту є передчасними та потребують подальшої перевірки слідчим сукупністю наступних за часом процесуальних дій.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзіта доповненнях до неї захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що відсутні належні та допустимі прямі докази причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, зокрема, не було надано жодних доказів, які б підтверджували домовленість між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 стосовно незаконного переправлення особи для подальшого перетину державного кордону, натомість, ОСОБА_7 , рухаючись в напрямку Подільського р-ну Одеської обл., на прохання ОСОБА_9 мав підвезти знайомого останньої до населеного пункту, при цьому, вказаний маршрут проходив в сторону, що знаходиться на відстані приблизно 20 км від прикордонної зони Подільського р-ну Одеської обл.; в матеріалах кримінального провадження не міститься жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 надавав усні вказівки та поради, орієнтовані на перетин державного кордону України в обхід офіційних пунктів пропуску; під час обшуку у ОСОБА_7 не було виявлено та вилучено грошових коштів, отриманих злочинним шляхом, чорнових записів або інших документів, які б містили інформацію про вчинення даного кримінального правопорушення;

- показання свідка ОСОБА_10 від 30.05.2025 не можуть бути покладені в основу повідомлення про підозру від 27.03.2025 та не можуть розцінюватись як належне обґрунтування підозри на момент її вручення, при цьому, такі показання не підтверджуються жодними доказами;

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що слідчим взагалі не було обґрунтовано необхідності проведення такої слідчої дії як впізнання за фотознімком від 30.05.2025, що свідчить про порушення вимог ст. 288 КПК України та недопустимість фактичних даних, отриманих за результатами проведення даної слідчої дії, при цьому, таке пред`явлення проводилось в присутності двох понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є курсантами Одеського державного університету внутрішніх справ та проходили виробничу практику в ДБР, що викликає обґрунтовані сумніви в неупередженості та незаінтересованості зазначених осіб в результатах кримінального провадження;

- проведений обшук від 26.03.2025 є недійсним у зв`язку із відсутністю обов`язкового фіксування зазначеної слідчої дії за допомогою аудіо- та відео-запису;

- слідчим суддею не було враховано того, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснювалось неуповноваженим органом досудового розслідування, оскільки, з огляду на те, що ОСОБА_7 є працівником правоохоронного органу, в силу вимог ч. 4 ст. 216 КПК України, таке досудове розслідування повинно здійснюватися ДБР, внаслідок чого ст. слідчий СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 не мав повноважень проводити досудове розслідування даного кримінального провадження; відтак, складання та вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру від 27.03.2025 неповноважним на те суб`єктом є порушенням норм чинного законодавства.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою скасувати повідомлення ОСОБА_7 про підозру від 27.03.2025 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, зобов`язати компетентну посадову особу виключити з ЄРДР інформацію стосовно повідомлення ОСОБА_7 про підозру від 27.03.2025.

В судове засідання апеляційного суду, призначене на 28.07.2025, підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 не з`явились, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомили та жодних клопотань на адресу суду не подавали.

Прокурор Одеської обласної прокуратури також в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином та своєчасно сповіщений про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань на адресу суду не подавав.

Враховуючи неявку учасників кримінального провадження в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності учасників процесу та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, проаналізувавши доводи апеляційного провадження та перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналіз змісту оскаржуваної ухвали слідчого судді дає підстави зазначити про те, що вказане судове рішення вищевикладеним вимогам кримінального процесуального закону відповідає з огляду на наступне.

Вимоги ч. 2 ст. 309 КПК України передбачають, що під час досудового розслідування також може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала слідчого судді про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Чинний кримінальний процесуальний закон не містить нормативного визначення терміну «повідомлення про підозру», натомість, системний аналіз положень КПК України дає підстави стверджувати про те, що повідомлення про підозру одне із важливих процесуальних рішень у кримінальному провадженні, констатація факту наявності достатніх підстав («поза розумним сумнівом») вважати обґрунтованим припущення, що особа вчинила кримінальне правопорушення на підставі наявних доказів.

Незважаючи на важливість критерію обґрунтованості підозри, визначення вказаного терміну в національному кримінальному процесуальному законодавстві відсутнє.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, яка відображена у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Проаналізувавши зміст повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, колегія суддів зауважує на тому, що ОСОБА_7 підозрюється у тому, що він, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, у невстановлений час та місці, однак не пізніше 11.03.2025, вступив у злочинну змову з ОСОБА_9 з метою здійснення дій направлених на незаконне переправлення осіб через державний кордон України.

Так, на початку березня 2025 року ОСОБА_9 за допомогою мобільного додатку «Telegram» домовилась про зустріч з ОСОБА_13 22.03.2025 під час особистої зустрічі з ОСОБА_13 на розі вул. Фонтанська дорога та вул. Посмітного в м. Одесі, ОСОБА_9 запропонувала свої послуги синові ОСОБА_13 щодо незаконного переправлення через державний кордон України за грошову винагороду у розмірі 7000 доларів США в обхід офіційних пунктів пропуску, на що ОСОБА_13 погодилась.

В свою чергу ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_7 про те, що знайшла чоловіка мобілізаційного віку який має намір перетнути державний кордон України за грошову винагороду та останні домовились між собою щодо незаконного переправлення особи для подальшого перетину державного кордону України.

Згодом, 26.03.2025 о 06 год. ОСОБА_9 на власному автомобілі марки «Chevrolet Rezzo», д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, 2005 р.в., прибула за адресою м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип біля буд. 30, де дала вказівку ОСОБА_13 та ОСОБА_10 сісти до її автомобіля, після чого вказані особи вирушили до м. Балта Подільського р-ну Одеської обл.

Під час руху до м. Балти, ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію спільного з ОСОБА_7 плану, в ході розмови, демонструвала свою обізнаність щодо конкретного способу незаконного перетину кордону, надавала поради та вказівки щодо дій ОСОБА_10 , а саме, щоб останній після незаконного перетину кордону звернувся до відповідних правоохоронних органів, з метою отримання політичного притулку. Окремо ОСОБА_9 зазначила, що необхідно мати з собою небагато речей та надала зразок заяви для заповнення ОСОБА_10 про пояснення причин незаконного перетину державного кордону.

Прибувши в м. Балту Одеської обл., ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_10 про необхідність пересісти в автомобіль марки «Skoda Oktavia» д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, який перебував у користуванні ОСОБА_7 .

В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 направились на вказаному транспортному засобі в сторону прикордонної зони Подільського р-ну Одеської обл., де по дорозі ОСОБА_14 надавав усні вказівки та поради, орієнтовані на перетин Державного кордону України в обхід офіційних пунктів пропуску, а саме як відбувається безпосереднє перетинання кордону, про відсутність дронів, про наявність можливості подолати рів, виключити та очистити мобільний телефон. В подальшому ОСОБА_7 був затриманий поліцією.

В той же час, ОСОБА_13 , за вказівкою ОСОБА_9 , направилась за адресою АДРЕСА_1 , з метою передачі грошових коштів третій особі за обумовлені послуги щодо перетину її сином ОСОБА_10 державного кордону України, якою виявився неповнолітній син ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який не був обізнаний про злочинні плани групи. Після передачі імітаційних грошових коштів в сумі 7000 доларів США ОСОБА_9 була також затримана поліцією.

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч. 3 ст. 332 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконне переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, а також сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, вчинене з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб.

Обґрунтованість підозри в розумінні потреб кримінального провадження, на переконання колегії суддів, це така сукупність наданих органом досудового розслідування доказів, яка свідчить про існування вірогідних та достатніх підстав вважати конкретну особу причетною до вчинення кримінального правопорушення, здатна переконати стороннього спостерігача у тому, що особа може бути причетною до вчинення кримінального правопорушення, а також надає можливість виправдувати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Системний аналіз положень ч. 1 ст. 276 КПК України дає підстави стверджувати про те, що повідомлення про підозру здійснюється у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Аналізуючи положення усталеної практики ЄСПЛ, можна дійти висновку, що обґрунтованість підозри містить два аспекти: перший стосується питання вчинення кримінального правопорушення, а другий доведення обставин, які за розумного неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до вчинення кримінального правопорушення. Разом з тим, доведення обставин, викладених в повідомленні про підозру, здійснюється наявними в матеріалах провадження доказами.

При цьому, підставою для скасування повідомлення про підозру є відсутність на день повідомлення про підозру достатніх доказів для підозри особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Разом із тим, надаючи оцінку питанню стосовно достатності в матеріалах провадження доказів для підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, апеляційний суд, погоджуючись в цій частині із висновком слідчого судді, зауважує на тому, що повідомлена ОСОБА_7 підозра відповідає зазначеним прецедентною практикою ЄСПЛ критеріям «обґрунтованості» підозри, зокрема, здатна переконати стороннього спостерігача у тому, що саме ОСОБА_7 причетний до вчинення кримінального правопорушення.

Так, повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України містить всі передбачені вимогами ст.ст. 276, 277 КПК України відомості, зокрема, зміст самої підозри, стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , із зазначенням часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру, а також правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Зміст наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дає підстави стверджувати з високою долею ймовірності про причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, зокрема, на користь такого висновку вказують протоколи обшуку, протокол затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України, протоколи допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , протоколи негласних слідчих (розшукових) дій та інші матеріали в їх сукупності.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що на стадії досудового розслідування кримінального провадження слідчий суддя не вправі надавати оцінку наявним в матеріалах провадження доказам з точки зору їх допустимості та належності, оскільки така оцінка, відповідно до приписів ст.ст. 89, 94 КПК України, надається на іншій стадії кримінального провадження стадії судового розгляду по суті, в той час як під час розгляду скарги на повідомлення про підозру оцінці підлягає, на переконання колегії суддів, питання стосовно достатності таких доказів для повідомлення конкретної особи про підозру та здатності таких доказів переконати стороннього спостерігача поза розумним сумнівом у причетності даної особи до вчинення кримінального правопорушення.

В цьому контексті, з урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає передчасними посилання сторони захисту на те, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази не спростовують позиції захисту стосовно того, що ОСОБА_7 не мав наміру сприяти перетину особою державного кордону, а лише мав намір підвезти на прохання ОСОБА_9 особу до населеного пункту, розташованого поблизу від прикордонної зони, натомість, надання оцінки доказам, як вже було зазначено вище, а також з`ясування дійсних мотивів особи здійснюється судом 1-ої інстанції на іншій стадії кримінального провадження стадії судового розгляду кримінального провадження по суті.

Із зазначених вище підстав суд апеляційної інстанції також не має законних повноважень на надання оцінки доводам захисника з приводу недопустимості фактичних даних, отриманих за результатами проведення слідчої дії пред`явлення для впізнання за фотознімками від 30.05.2025 з підстав порушення порядку її проведення, натомість, надання оцінки такому доказу з точки зору його допустимості буде надана судом за результатами судового розгляду кримінального провадження у випадку, якщо ОСОБА_7 органом досудового розслідування буде висунуте відповідне обвинувачення.

Апеляційний суд констатує, що на даному етапі кримінального провадження сторона захисту ставить на вирішення слідчого судді питання, які відносяться до компетенції суду під час судового розгляду кримінального провадження по суті, а саме оцінка доказів з точки зору їх допустимості та достатності.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить переконання про те, що повідомлена ОСОБА_7 підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України на даному етапі досудового розслідування повністю відповідає встановленому практикою ЄСПЛ та національною судовою практикою критерію «обґрунтованості», зокрема, здатна переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_7 міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення, а зібрані на теперішній час органом досудового розслідування докази об`єктивно пов`язують підозрюваного ОСОБА_7 зі злочином, передбаченим ч. 3 ст. 332 КК України, досудове розслідування за ознаками вчинення якого наразі здійснюється, при цьому, таких доказів на даному етапі недостатньо, щоб забезпечити висунення ОСОБА_7 обвинувачення, проте достатньо, щоб виправдати подальше досудове розслідування зазначеного кримінального провадження, з метою досягнення його завдань.

В контексті надання оцінки твердженням захисника з приводу того, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснювалось неуповноваженим органом досудового розслідування, колегія суддів зауважує на наступному.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що досудове розслідування к/п №0000389 було розпочате 11.03.2025 слідчим СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. за фактом організації незаконного переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України.

В ході проведення контролю за вчиненням злочину органом досудового розслідування було встановлено причетність до вчинення вищевказаного злочину, передбаченого ст. 332 КК України ОСОБА_7 , внаслідок чого останнього було затримано за підозрою у вчиненні даного злочину та, відповідно до вимог ст. 278 КПК України, повідомлено про підозру 27.03.2025.

В подальшому, у зв`язку із встановленням факту того, що ОСОБА_7 обіймає посаду начальника групи моніторингу відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ДПС України та, на підставі цього, в силу положень Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», є працівником правоохоронного органу, прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_16 було винесено постанову від 25.04.2025, якою підслідність даного кримінального провадження була визначена за другом СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві (а.с. 41-43).

За встановлених обставин, колегія суддів констатує, що на момент повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України у розпорядженні органу досудового розслідування була відсутня інформація про те, що ОСОБА_7 є співробітником правоохоронного органу, внаслідок чого будь-яких законодавчих обмежень стосовно повідомлення йому про підозру саме слідчим СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. встановлено не було, натомість, в подальшому, зазначене кримінальне провадження було передано за підслідністю до органу, уповноваженого на проведення досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівником правоохоронного органу.

Відтак, на переконання суду апеляційної інстанції, відсутні підстави для констатації здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження неуповноваженим суб`єктом.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено що, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_17 та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 277, 278, 303, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 06.06.2025, якою відмовлено в задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 на повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України в межах к/п №0000389 від 11.03.2025 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4