У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/6516/25

№ 1-кп/183/2004/25

17 липня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 під вартою за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000007 від 18.10.2024 стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марганця Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 408, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 408, ч. 2 ст. 368, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Баківці Волинської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 408 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровська (нині м. Дніпро), громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 408 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Дніпропетровська (нині м. Дніпро), громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 408 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадженні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001002 від 23.10.2022 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 408, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 408, ч. 2 ст. 368, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 408 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 408 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 408 КК України.

В судовому засіданні прокурорподав клопотання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , кожного окремо, під ватрою на 60 днів, без права внесення застави, а також ОСОБА_8 з раніше визначеною заставою, мотивуючи свою позицію тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею при обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися та продовжують існувати, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинувачених не з`явилося, тому продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 під вартою необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_4 заперечував проти продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, посилаючись на необґрунтованість клопотання прокурора, оскільки жодних об`єктивних даних, які би свідчили про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в своєму клопотанні не надано. Вважає, що доводи, на які посилається прокурор, виключно припущеннями. У зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та визначити обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію свого захисника.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_5 заперечував проти продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою, посилаючись на необґрунтованість клопотання прокурора, оскільки жодних об`єктивних даних, які би свідчили про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в своєму клопотанні не надано. Вважає, що доводи, на які посилається прокурор, виключно припущеннями. У зв`язку з чим просив змінити раніше обраний своєму підзахисному ОСОБА_10 запобіжний захід на більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав позицію свого захисника.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 заперечував проти продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, посилаючись на необґрунтованість клопотання прокурора, оскільки жодних об`єктивних даних, які би свідчили про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в своєму клопотанні не надано. Вважає, що доводи, на які посилається прокурор, виключно припущеннями. У зв`язку з чим просив змінити раніше обраний своєму підзахисному ОСОБА_8 запобіжний захід на більш м`який запобіжний захід, або зменшити розмір заставити.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позицію свого захисника.

Обвинувачений ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотань прокурора, вважаючи їх необґрунтованими. Підтримав позицію захисників обвинувачених.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вирішуючи клопотання прокурора, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання доцільності продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 408, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 408, ч. 2 ст. 368, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, які у відповідності до ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, і за вчинення яких у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винуватим останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до дванадцяти років. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_7 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання останнього винуватим у пред`явленому обвинувачені; ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, та ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки докази ще не досліджені безпосередньо судом, а свідки й обвинувачені не допитані в судовому засіданні.

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального провадження.

Водночас, існування ризику, передбаченого п. 5 ст. 177 КПК України, на який посилається у своєму клопотанні прокурор, є не доведеним.

Суд, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених вище, на підставі матеріалів справи, оцінив у сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що підтверджень наявності в ОСОБА_7 захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано. За таких обставин, суд доходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного питання не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_7 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Суд бере до уваги відомості про наявність у ОСОБА_7 місця реєстрації та проживання, однак вказані обставини з урахуванням вищевикладеного, не можуть слугувати достатньою підставою для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу на інший більш м`який запобіжний захід.

Захисником ОСОБА_4 будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано, що є і підставою для відмови у задоволенні клопотання захисника про зміну раніше обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід або визначення йому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Тому, на переконання суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Розглядаючи питання щодо застосування застави, суд виходить з того, що ч. 3 ст. 183 КПК України покладає на слідчого суддю, суд обов`язок при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Зокрема, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України.

Таким чином, враховуючи роль організатора злочину, яка інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 408 КК України, суд вважає за необхідне на цьому етапі судового провадження не визначати обвинуваченому розмір застави як альтернативний запобіжний захід.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 408 КК України, які у відповідності до ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, і за вчинення яких у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_10 винуватим останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_10 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_10 у разі визнання останнього винуватим у пред`явленому обвинувачені; ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; ризик незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні; ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки докази ще не досліджені безпосередньо судом, а свідки й обвинувачені не допитані в судовому засіданні; та ризик продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується ОСОБА_10 , з огляду на те, що останньому загрожує покарання до 12 років позбавлення волі і з метою ухилення від покарання, у разі визнання його винним, існує реальна можливість продовження останнім злочинів, передбачених ст. ст. 114-1, 408 КК України.

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального провадження.

Суд, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених вище, на підставі матеріалів справи, оцінив у сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що підтверджень наявності в ОСОБА_10 захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано. За таких обставин, суд доходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного питання не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_10 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою.

Суд бере до уваги відомості про наявність у ОСОБА_10 місця реєстрації, однак вказані обставини з урахуванням вищевикладеного, не можуть слугувати достатньою підставою для зміни обвинуваченому ОСОБА_10 раніше обраного запобіжного заходу на інший більш м`який запобіжний захід.

Захисником ОСОБА_5 будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано, що є і підставою для відмови у задоволенні клопотання захисника про зміну раніше обраного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

Тому, на переконання суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Розглядаючи питання щодо застосування застави, суд виходить з того, що ч. 3 ст. 183 КПК України покладає на слідчого суддю, суд обов`язок при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Зокрема, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 408 КК України, суд вважає за необхідне на цьому етапі судового провадження не визначати обвинуваченому розмір застави як альтернативний запобіжний захід.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 408 КК України, які у відповідності до ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, і за вчинення яких у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_8 винуватим останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_8 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання останнього винуватим у пред`явленому обвинувачені; ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та ризик незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки докази ще не досліджені безпосередньо судом, а свідки й обвинувачені не допитані в судовому засіданні.

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального провадження.

Водночас, існування ризиків, передбачених п. п. 4, 5 ст. 177 КПК України, на які посилається у своєму клопотанні прокурор, є не доведеними.

Суд, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених вище, на підставі матеріалів справи, оцінив у сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що підтверджень наявності у ОСОБА_8 захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано. За таких обставин, суд доходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного питання не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_8 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Суд бере до уваги відомості про наявність у ОСОБА_8 місця реєстрації та проживання, однак вказані обставини з урахуванням вищевикладеного, не можуть слугувати достатньою підставою для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід.

Захисником ОСОБА_6 будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано, що є і підставою для відмови у задоволенні клопотання захисника про зміну раніше обраного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід або зменшити розмір заставити.

Тому, на переконання суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Розглядаючи питання щодо застосування застави, суд виходить з того, що ч. 3 ст. 183 КПК України покладає на слідчого суддю, суд обов`язок при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Суд бере до уваги, що згідно з ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2025 ОСОБА_8 під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було визначено розмір застави у вигляді 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605 600 гривень 00 копійок. Відтак, суд вважає за необхідне залишити обвинуваченому ОСОБА_8 раніше визначену заставу на умовах та розмірі згідно з ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2025.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182, 194, 331, 350, 371, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою до 14 вересня 2025 року.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про визначення обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою до 14 вересня 2025 року.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під вартою до 14 вересня 2025 року.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід відмовити.

Повний текст ухвали складено і оголошено 21 липня 2025 року о 08 годині 10 хвилин.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання та не зупиняє судовий розгляд кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1