Провадження № 1-кс/554/9131/2025
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 скаргу підтримали повністю та просили її задовольнити.
Слідчий до суду не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся. Надав заяву, у якій просив відмовити у задоволенні скарги, мотивуючи, що в ході досудового розслідування не отримано об`єктивних та достовірних даних про наявність в діях старшого слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 кримінально карних діянь, які б в своїй сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку свідчили б про наявність складу кримінального правопорушення.
Слідчий суддя, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.
За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
Частина 2 ст. 9 КПК України визначає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Статтею 94 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається вразі,якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Згідно із ст. 284 ч. 2 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із засобів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Таким чином, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Згідно із п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Таким чином, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Отже, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження.
Згідно з ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Статтею 303 КПК України закріплено право певного кола осіб на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскарженні рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Проте, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим не встановлені і не допитані в якості свідків інші особи, на яких посилається скаржник ОСОБА_3 , зокрема старший оперуповноважений СРНЗТЗВКП Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, який у своєму рапорті, що став підставою для надання дозволу на обшук гаража ОСОБА_3 вказав про наявність відомостей про причетність останнього до вчинення крадіжки савбуферу у ОСОБА_6 щодо достовірності джерел відповідної інформації. Не допитано також свідка ОСОБА_8 про те чи свідчив він поліції проти ОСОБА_3 , зокрема щодо наявності в нього предмету, схожого на викрадений сабвуфер, а також власник цього майна ОСОБА_6 .
У справі допитано лише скаржника ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_7 , яка працює слідчою і лише щодо неї зроблені відповідні правові висновки щодо відсутності складу кримінального правопорушення. Проте остання у своєму клопотанні покликалась до матеріалів, як нею отримані від оперуповноваженого СРНЗТЗВКП Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, щодо якого відповідні судження слідчого ДБР відсутні.
Не містить оскаржувана постанова і правового аналізу інформації щодо адреси місця знаходження гаража ОСОБА_3 з урахуванням зазначеної в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 та фактичної адреси: АДРЕСА_2 , позаяк адреса гаражу вказана в ухвалі слідчого судді теж вбачалась із рапорту означеного оперуповноваженого.
Таким чином, з сукупності доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження, не можливо одностайно встановити відсутність вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, оскільки факт проведення обшуку в особи, щодо якої були відсутні достатні достовірні дані про її причетність до вчинення крадіжки чужого майна вчинення крадіжки майна та за недостатньо достовірними відомостями про адресу обшукуваного гаражу, не спростований та не обґрунтований з урахуванням конкретної обстановки.
Отже, з постанови слідчого про закриття кримінального провадження вбачається, що ним не з`ясовано всіх обставин, які мають суттєве значення для кримінального провадження.
Вказані факти свідчать про неповноту проведеного досудового розслідування та передчасного прийняття рішення про закриття кримінального провадження.
З огляду на встановлені в ході розгляду скарги обставини, слідчий суддя вважає, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження є недостатньо необґрунтованою, оскільки рішення про відсутність в діянні невстановленої особи складу кримінального правопорушення прийнято передчасно, без вжиття всіх передбачених законом заходів для встановлення складу кримінального правопорушення та належної правової оцінки встановленим обставинам, а також об`єктивної оцінки обставин та визначення усіх елементів кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна чи об`єктивна сторона).
Слід зауважити, що слідчий суддя не повинен підміняти собою одну зі сторін кримінального провадження щодо ініціювання питання про збирання, отримання доказів або їх забезпечення, оскільки це не відповідатиме критеріям ефективності здійсненні судового контролю у кримінальному провадженні. Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені на його розгляд сторонами кримінального провадження та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Враховуючи, що при розслідуванні вказаного кримінального провадження не було проведено всіх необхідних слідчих дій для повного і всебічного встановлення обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, слідчим належним чином не вжито заходів для виконання вимог ст. 9 КПК України, що є суттєвим порушенням і безпосередньо впливає на законність прийнятого рішення, тому постанова від 30.06.2025 року, підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження поверненню до Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Полтаві) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтава для продовження досудового розслідування.
При цьому, слідчим суддею приймається до уваги правова позиція, викладена у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» в якому зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Клопотання скаржника ОСОБА_3 в особі його захисника ОСОБА_4 про проведення конкретних слідчих дій задоволенню не підлягає, оскільки слідчий має можливість обирати найбільш ефективні та доцільні методи розслідування, оцінюючи обставини справи та правові норми. На переконання слідчого судді, питання щодо захисту слідчим суддею порушених прав учасників кримінального провадження після завершення досудового розслідування обмежується вирішенням питання про скасування постанови про закриття кримінального провадження.
Керуючись статтями 2, 25, 28, 214, 303 307 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Скаргу ОСОБА_3 в особі його представника ОСОБА_4 задовольнити частково.
У іншій частині скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_9