Справа № 298/130/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/337/24 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 24.04.2024.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Вишка Великоберезнянського району Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, непрацюючий, неодружений, українець, громадянин України, в силу ст. 89 КК України несудимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років 06 (шість) місяців.

Зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 23.10.2022.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 25.10.2022 на речові докази.

Речові докази: светр чорного кольору із різким запахом паливно-мастильних матеріалів; джинси синього кольору із різким запахом паливно-мастильних матеріалів; кросівки червоного кольору; пластикову каністру темно-сірого кольору, із рідиною по запаху схожою на бензин; запальничку із візерунком ока; пластикові окуляри, розплавлені; алюмінієву миску з-під води; півлітрова пляшка з-під горілки; обгорілі речі, які належать потерпілій ОСОБА_9 , светр рожевого кольору, футболку рожевого кольору знищено; мобільний телефон марки «ZTE», який переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП № 2 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області, що був вилучений у ОСОБА_6 повернуто останньому як власнику.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Згідно вироку, відповідно до обвинувального акту, 23.10.2022 у період часу з 07 по 09 год ОСОБА_6 , перебуваючи по місцю свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , розпивав спиртні напої разом із своєю співмешканкою ОСОБА_9 .

Під час розпивання алкогольних напоїв між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 виникла сварка на грунті ревнощів, під час якої ОСОБА_6 словесно погрожував ОСОБА_9 запалити її, в подальшому сварка переросла в бійку, а саме, перебуваючи на кухні в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 почав наносити удари руками та обутими ногами по різних частинах тіла своїй співмешканці ОСОБА_9 , від чого остання впала на підлогу.

-2-

Після чого ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій розпочав реалізовувати свій раптово виниклий злочинний умисел на позбавлення життя ОСОБА_9 , шляхом підпалу, а саме, ОСОБА_6 вийшов із будинку, попрямував до сараю, який знаходиться на території вказаного дворогосподарства, де взяв пластикову каністру з бензином, повернувся в будинок та почав виливати бензин з каністри на груди ОСОБА_9 , після чого відклав вбік каністру із бензином, дістав із кишені штанів запальничку та підпалив верхній одяг на ОСОБА_9 , після чого відійшов вбік та спостерігав як горить потерпіла. На крики ОСОБА_9 із сусідньої кімнати вибігла її 8 річна донька ОСОБА_10 , яка, налякавшись, почала лити на маму воду, після чого ОСОБА_6 взяв покривало та накинув його на палаючу ОСОБА_9 . В результаті вказаних неправомірних дій ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_9 отримала термічні опіки третього ступеня, а саме, опіки голови та дихальних шляхів. Згідно висновку проведеної судово-медичної експертизи № 2 від 12.01.2023, своїми неправомірними діями ОСОБА_6 заподіяв тілесні ушкодження, які кваліфікуються за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, і за цією ознакою, згідно п. 2.1.3. (р) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_6 під час досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а саме: незакінчений замах на умисне вбивство - умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В процесі судового розгляду дії ОСОБА_6 судом перекваліфіковано з ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене способом, що має характер особливого мучення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 порушує питання про скасування вироку від 24.04.2024 у зв`язку з його незаконністю.

В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 , вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Стверджує, що 23.10.2022 дійсно розпивав з потерпілою ОСОБА_9 алкогольні напої, в процесі чого між ними виник конфлікт на грунті ревнощів. Після чого, він погрожуючи потерпілій тим, що спалить її, пішов в майстерню, що знаходиться на їхньому подвір`ї, взяв каністру із бензином та повернувшись до будинку облив потерпілу бензином. Після чого взяв запальничку, запалив її та тримав в руках, хотів притушити, але потерпіла якимось чином вибила запальничку із рук, внаслідок чого відбулось загорання її одежі, що потягти за собою середні й тяжкі наслідки. Вважає, що його дії слід перекваліфікувати на ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки смерті потерпілої внаслідок його дій не настало, а вона лише отримала опіки легкого та середнього ступеня тяжкості.

В черговому доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 , просить перекваліфікувати його дії з ч. 2 на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років. Просить врахувати визнання ним вини, сприяння у розкритті злочину, відсутність претензій з боку потерпілої, наявність двох неповнолітніх дітей на утриманні, відсутність судимості в силу вимог ст. 89 КК України.

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_9 , неявка якої з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що потерпіла належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від неї не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин її неявки.

-3-

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з урахуванням внесених до неї доповнень, промову прокурора ОСОБА_5 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч. 2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

За результатами апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції, апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог КПК України, які відповідно до положень ст. 412, 415 КПК України тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду, з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Мотивувальна частина обвинувального вироку повинна відповідати вимогам, викладеним у п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України. При цьому слід звернути увагу на відповідні положення постанови № 5 від 29.06.1990 Пленуму Верховного суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку».

Так, у п. 15 вказаної постанови наголошується на те, що згідно з КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом, доведеним, з обов`язковим зазначенням місяця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного судом доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності кожного з обвинувачених, їх роль у вчиненні злочину, а після цього докази, покладені судом на обґрунтування своїх висновків.

Формулювання недоведеної частини пред`явленого обвинувачення з наведенням підстав, з яких воно визнається недоведеним, повинно бути викладено після доказів, якими обґрунтовано доведену частину обвинувачення.

Оскільки в мотивувальній частині вироку суд обґрунтовує рішення, яке буде викладене ним у резолютивній частині вироку, то воно повинно відповідати резолютивній частині.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановленні вироку щодо ОСОБА_6 суд першої інстанції не дотримався, що відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України тягне за собою скасування вироку.

-4-

Положеннями ч. 1 ст. 91 КК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані у своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, перекваліфікувавши його дії з ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК України та визнав його винним за вказаними нормами кримінального закону.

Разом з тим, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, не виклав формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, а лише зазначив про підстави для прийняття рішення для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК України, що фактично унеможливлює розуміння того, які ж обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження, а які підлягали виключенню з обсягу висунутого обвинувачення.

Більш того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, суд усупереч вказаним вимогам закону в мотивувальній частині вироку, не виклавши обвинувачення визнаного судом доведеним, навів докази покладені ним в обґрунтування своїх висновків по пред`явленому ОСОБА_6 обвинуваченню за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, далі констатував про відсутність в обвинуваченого умислу на протиправне заподіяння смерті іншій людині та неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України і прийшов до висновку про наявність підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 2 ст. 121 КК України умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, вчинене способом, що має характер особливого мучення. При цьому зазначені обставини не знайшли свого відображення у мотивувальній частині вироку.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у тому, що суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку не сформулював обвинувачення визнане судом доведеним.

-5-

З огляду на наведене, чіткість та конкретність викладення у вироку фактичних обставин вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке визнано судом доведеним, викликає обґрунтовані сумніви щодо правильності висновків суду щодо наявності в діях обвинуваченого конкретного кримінального правопорушення, а тому вирок суду першої інстанції не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась у рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в постановах Верховного Суду від 01.03.2018 у справі № 466/9158/14-к ; від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к.

Колегія суддів уважає, що відсутність формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним за результатами судового розгляду в оскаржуваному вироку, є порушенням прав обвинуваченого, які регламентовані ст. 42 КПК України, що в силу положень ст. 412 цього Кодексу також визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст. 409, 412 КПК України, а тому з урахування усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду кримінального провадження, вирок підлягає скасуванню.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч. 1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас, згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися принципу законності.

В той же час відповідно до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

-6-

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, ретельно дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позицій сторін обвинувачення та захисту з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи те, що вирок суду скасовуються з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а суд до набрання вироком законної сили продовжив ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини щодо неприпустимості тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, колегія суддів уважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до вирішення вказаного питання судом першої інстанції, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 днів.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 24.04.2024 щодо ОСОБА_11 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 продовжити до 17.07.2025 включно.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді