Провадження №1-в/205/484/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

засудженого - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро подання начальника державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» ОСОБА_6 відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До Новокодацького районного суду міста Дніпра надійшло подання начальника державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» ОСОБА_6 відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

В судовому засіданні представник ДВК 89 ОСОБА_7 подання підтримав, просив задовольнити.

В судовому ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення подання, просив задовольнити.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подання просив задовольнити частково.

Дослідивши подання та матеріали особової справи, заслухавши думку учасників процесу, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У силу ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

При цьому, суд враховуючи правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суд, який мітиться у Постанові від 07.10.2024 року у справ № 278/1566/21, виходить з того, що Закон № 3886-ІХ є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Згідно редакції ч. 3 ст. 51 КУпАП, чинної станом на час вчинення інкримінованих засудженому діянь, викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувало 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

09.08.2024 набув чинності Закон України 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП.

Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції, якою збільшено розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, який застосовується для визначення кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення.

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) встановлена відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить не більше 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено, що, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу ІV цього кодексу для відповідного року.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

З викладеного вбачається, що два неоподатковуваних мінімума доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-IX установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб - 2684 гривні.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2022 № 3460-IX установлено з 1 січня року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для: працездатних осіб - 3028 гривні.

Встановлено, що засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)» за вирокомЗаводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі.

Так, за вказаним вироком, ОСОБА_5 , визнано винуватим в тому, що він:

- 05.02.2021 приблизно о 05.30 год., ОСОБА_5 викрав майно належне потерпілому ОСОБА_8 на суму 2200 гривень 00 копійок;

- 05.03.2021 у період часу з 12.00 год. до 12.30 год., ОСОБА_5 викрав майно належне потерпілому ОСОБА_9 на суму 266 гривень 67 копійок;

- 05.03.2021 у період часу з 12.00 год. до 12.30 год., ОСОБА_5 викрав майно належне потерпілому ОСОБА_9 на суму 376 гривень 67 копійок.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якої настає кримінальна відповідальність за ст. 185, 190, 191 КК України, у 2021 році становила 2270 гривні.

Ураховуючи те, що вартість інкримінованого ОСОБА_5 майна, яким заволодів останній за вироком Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року за епізодом:- 05.02.2021 приблизно о 05.30 год., ОСОБА_5 викрав майно на суму 2200 гривень 00 копійок; 05.03.2021 у період часу з 12.00 год. до 12.30 год., ОСОБА_5 викрав майно на суму 266 гривень 67 копійок; 05.03.2021 у період часу з 12.00 год. до 12.30 год., ОСОБА_5 викрав майно на суму 376 гривень 67 копійок, є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме: 2270 гривні у 2021 році, відповідні діяння не підпадають під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Суд звертає увагу що, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі - Закон № 3886-IX) внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), зокрема до ст. 51 КУпАП, зазначені зміни стосуються кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185, 190 та 191 КК України.

Отже, має місце декриміналізація діянь, які полягають у крадіжці майна або заволодінні майном шляхом обману або зловживанні довірою (шахрайство), вартість яких на момент вчинення не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а від так суд доходить висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діянь, за вирокомЗаводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року.

На підставі викладеного, керуючись Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024, ст.4, 5, ч.2 ст.74 КК України, ст.ст.537, ст.539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Подання начальника державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» ОСОБА_6 відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України - задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання призначеного йому вироком Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2022 р. посилання на застосування ч.4 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2022 р. за ч. 2 ст. 186 КК України з призначеним покаранням у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

В іншій частині заяви - відмовити.

Копію ухвали невідкладно направити адміністрації Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89) для ознайомлення засудженого та негайного виконання.

На ухвалу може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1