Номер провадження: 11-кп/813/1867/25
Справа № 509/1401/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської обл. від 20.05.2025, якою в межах к/п №0000538 від 08.10.2024 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Овідіополь, Одеського р-ну, Одеської обл., громадянин України, з середньою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п. 4) ч. 2 ст. 115 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18.07.2025 включно, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою від 20.05.2025 було задоволено клопотання прокурора Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_6 та було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18.07.2025 включно, із утриманням в ДУ "Одеський слідчий ізолятор", відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п. 4) ч. 2 ст. 115 КК України, без визначення застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд 1-ої інстанції врахував тяжкість інкримінованого злочину, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та прийшов до висновку про те, що ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України продовжує існувати, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є незаконною з таких підстав:

- прокурором в порушення приписів ст. 184 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою було подано в день судового засідання, стороні захисту заздалегідь не направлялося;

- судом необґрунтовано було відмовлено у задоволенні заяви про відвід колегії суддів з тих підстав, що заява була подана усно та у ході судового засідання, а не до його початку, що є порушенням права на справедливий суд та права на захист;

- в оскаржуваній ухвалі відсутні посилання на ризики, що є істотним порушенням норм кримінального процесуального законодавства;

- поза увагою суду залишилися відомості про особу обвинуваченого, який одружений, має 2 дітей, місце проживання. Фактично зміст оскаржуваної ухвали є аналогічним попередній ухвалі, окрім того, посилання суду на те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не працевлаштований та не має соціальних зв`язків не відповідає дійсності.

За таких обставин, захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду від 20.05.2025 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Окрім того, захисник просить встановити порушення норм процесуального права допущені судом 1-ої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник та обвинувачений підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, натомість прокурор заперечувала проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналіз мотивувальної частини оскаржуваної ухвали свідчить про те, що задовольняючи клопотання прокурора на продовжуючи дію запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 суд 1-ої інстанції своє рішення не мотивував жодним чином.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що на розгляді в Овідіопольському районному суді Одеської обл. перебуває к/п №0000538 від 08.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого п. 4) ч. 2 ст. 115 КК України.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження серед іншого є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

За приписами ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Апеляційний суд наголошує на тому, що тяжкість інкримінованого злочину безумовно враховується судом під час вирішення питання про застосування та продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого, в той же час вказівка в ухвалі про те, що обвинувачення ОСОБА_9 ґрунтується на зібраних доказах є передчасним. Більш того, колегія суддів враховує, що наразі суд повернувся до стадії підготовчого провадження.

Окрім того, апеляційний суд зауважує, що посилання суду з приводу того, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та не має соціальних зв`язків не відповідає матеріалам кримінального провадження, що також підтвердила прокурор ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу суду 1-ої інстанції, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, що вимагає від суду детальної перевірки всіх передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його застосування та продовження, разом з тим, відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ та вимог кримінального процесуального законодавства нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Зазначених вимог закону судом 1-ої інстанції дотримано не було, що є істотним порушенням прав обвинуваченого ОСОБА_7 та безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Розглядаючи клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку дії тримання під вартою, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Разом з тим, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, колегія суддів вважає реальним та доведеним ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів враховує, що на теперішній час у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 не здійсненні всі дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зокрема суд має безпосередньо допитати свідків та дослідити всі докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

У цьому контексті колегія суддів враховує, що суд наразі повернувся до підготовчого провадження, відтак свідки допитані ще не були та докази у справі не досліджувалися.

Відтак, апеляційний суд вважає реальним ризик, передбачений п.3) ч. 1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі обвинувачений ОСОБА_7 матиме можливість здійснювати вплив на свідків, пояснення яких мають значення для встановлення обставин справи.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Окрім того, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до п.1) ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Факт наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 соціальних зв`язків, а саме родини, яка на теперішній час проживає за кордоном, не нівелює наявність зазначених вище ризиків.

Що стосується аргументів захисника з приводу того, що прокурором в порушення приписів ст. 184 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою було подано в день судового засідання, стороні захисту заздалегідь не направлялося, апеляційний суд їх приймає до уваги, однак зауважує, що обвинувачений представлений захисником, більш того, сторона захисту не була позбавлена можливості заявити клопотання про оголошення перерви з метою ознайомлення зі змістом клопотання, більш того прокурор ОСОБА_10 пояснила, що заздалегідь відправила клопотання захиснику на електронну пошту.

Апеляційний суд позбавлений правових підстав перевірити доводи захисника з приводу того, що судом необґрунтовано було відмовлено у задоволенні заяви про відвід колегії, оскільки предметом апеляційного розгляду є ухвала суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , тоді як питання про відвід було вирішено іншою ухвалою суду.

З огляду на вищевказане, враховуючи підвищений ступінь суспільної небезпеки інкримінованого злочину, спосіб його вчинення та наслідки, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним та виправданим продовження на даній стадії судового провадження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, ухвала суду підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про задоволення клопотання прокурора та продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 370, 404, 405, 407, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської обл. від 20.05.2025, якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п. 4) ч. 2 ст. 115 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у вид тримання під вартою до 18.07.2025, без визначення застави - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого п. 4) ч. 2 ст. 115 КК України на 60 днів, а саме до 18.07.2025, без визначення застави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4