Провадження № 1-кс/947/9654/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2025 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , дослідивши матеріали клопотання старшого детектива ТУ БЕБ в Одеській області ОСОБА_2 , погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000004 від 01.07.2024 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.203-2, ч.2 ст.209 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, підрозділом Територіального управління БЕБ в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000004 від 01.07.2024 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.203-2, ч.2 ст.209 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому 14 лютого 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203-2 КК України.

Так, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси, 25.06.2025 проведено обшук в транспортному засобі автомобілі марки AUDI A4, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , в кузові синього кольору, номер кузова VIN: НОМЕР_2 , в ході проведення якого було вилучено вказаний автомобіль із ключем.

Вилучене майно на підставі постанови детектива від 25.06.2025 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні відповідно до ч.1 ст.98 КПК України.

Посилаючись на обставини, викладені в клопотанні прокурор звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Прокурор надав заяву про розгляд клопотання у його відсутності.

Захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 , надав письмові заперечення в яких зазначив, що підозрюваний не є власником вилученого під час обшуку транспортного засобу марки AUDI A4, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , власником автомобіля є ОСОБА_6 , яка не має відношення до кримінального провадження, вона є інвалідом другої групи та їй необхідний вилучений автомобіль для пересування, за потреби, у власних справах. Крім того, ОСОБА_6 є пенсіонеркою та має дохід, щомісячно приблизно 20 000-40 000 гривень, що підтверджується довідками з Пенсійного фонду України. Зазначив, що ОСОБА_6 тривалий час заощаджувала грошові кошти для придбання транспортного засобу та надавала періодично його у користування сину ОСОБА_4 . Зауважив, що під час обшуку у транспортному засобі не було знайдено предметів злочину передбачених ч.2 ст.203-2 КК України, відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що вказаний транспортний засіб використовувався для транспортування предметів злочину або використовувався під час його вчинення підозрюваним. Просив відмовити у задоволенні клопотання, повернути вилучене майно власнику ОСОБА_6 та розглянути у відсутності ОСОБА_4 та його захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, письмові заперечення адвоката ОСОБА_5 , слідчий суддя приходить до наступного.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак, з матеріалів, доданих з клопотанням вбачається, що детективом під час складання вищевказаного клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України.

Так, на думку слідчого судді клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

Зокрема, клопотання не містить відповідного обґрунтування причетності вилученого майна до кримінального провадження №0000004 від 01.07.2024 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.203-2, ч.2 ст.209 КК України, як наслідок, його відповідності критеріям, передбаченим ч.1 ст.98 КПК України для речових доказів.

Так, слідчому судді не зрозуміло, яке відношення до кримінального провадження, що розпочате за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.203-2, ч.2 ст.209 КК України має вилучений під час обшуку автомобілі марки AUDI A4, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 . В даному клопотанні детектив зазначає, що вилучене майно, має доказове значення для даного злочину та має значення для обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Разом з тим, будь-яке обґрунтування, на підставі якого слідчий суддя міг би вирішити питання обґрунтованості вказаних доводів сторони обвинувачення, зокрема перевірити факт відповідності майна категоріям речових доказів (ч.1 ст.98 КПК України), а саме використання вилученого автомобіля під час здійснення кримінально-протиправних дій, дане клопотання не містить.

Крім того, детективом в клопотанні не зазначено контактних номерів телефону власника для належного його сповіщення про розгляд зазначеного клопотання.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст.ст.171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого детектива ТУ БЕБ в Одеській області ОСОБА_2 , погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000004 від 01.07.2024 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.203-2, ч.2 ст.209 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1