ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1568/25
Провадження №1-кс/477/882/25
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

01 серпня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого у кримінальному провадженні заступника начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000139 від 25 липня 2025 року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що народився в с. Залізнячка Катеринопільського району Черкаської області та фактично проживає в АДРЕСА_1 , з неповною вищою освітою, військовослужбовця, не одруженого, не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 201-2 КК України

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2025 року слідчий СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000139 від 25 липня 2025 року з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 строком на 60 днів.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування за частиною третьою статті 201-2 КК України, за фактами незаконного використання з метою отримання прибутку гуманітарної допомоги, а саме продажу товарів (предметів) гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку, під час воєнного стану, про що 25 липня 2025 року внесено відповідні відомості до ЄРДР за №0000139.

Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів, що вказують на ймовірне вчинення вказаного злочину ОСОБА_5 , який будучи військовослужбовцем з метою отримання прибутку реалізовує транспортні засоби підвищеної прохідності ввезені в Україну під видом гуманітарної допомоги для Сил оборони України без сплати митних платежів.

01 серпня 2025 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 201-2 КК України.

На думку слідчого необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлена наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти зазначеним вище ризикам.

Крім того, в разі визначення судом застави, слідчий у поданому клопотанні просив суд вийти за межі розміру застави, встановленої статтею 183 КПК України, з урахуванням особи ОСОБА_5 , який підозрюється у вчинені тяжкого злочину, розмір спричиненої шкоди, а також те, що вчинення злочину супроводжувалося негативним враженням від безладдя та безкарності, що є виключним випадком, зважаючи на суспільно- політичну ситуацію в державі та проведення бойових дій на території України та визначити заставу у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму з покладенням певних обов`язків на підозрюваного.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину ухвали.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримав клопотання слідчого ОСОБА_3 про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила його задовольнити, указувала про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого. Зазначав, що підозра не обґрунтована, а дій, що зазначені у клопотанні слідчим направлених на отримання прибутку від продажу гуманітарної допомоги він не вчиняв, так як транспортні засоби, які є предметом кримінального правопорушення придбані ним та його знайомими за їх власні кошти, тому вважав, що здійснюючи їх продаж не порушує вимог закону. Просила застосувати менш тяжкий запобіжний захід, так як є діючим військовослужбовцем та застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою може негативно вплинути на боєздатність його підозділу.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні також заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на надуманість та необґрунтованість цього клопотання, а також на не доведеність ризиків належними та достатніми доказами. Також посилався на непомірний розмір застави, що слідчий просив визначити у якості альтернативного запобіжного заходу, так як він належними чином не обґрунтований та є непомірним для підозрюваного.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши докази по заявленому клопотанню, слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0000139 від 25 липня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 липня 2025 року внесено відомості про кримінальне правопорушення, кваліфіковане за частиною третьою статті 201-2 КК України за фактом ймовірного незаконного використання з метою отримання прибутку гуманітарної допомоги, а саме продажу товарів (предметів) гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку, під час воєнного стану.

Досудовим розслідуванням встановлено, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 обрав для себе як спосіб особистого збагачення незаконне використання з метою отримання прибутку гуманітарної допомоги, за наступних обставин.

З цією метою, він у невстановлений досудовим розслідуванням час, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не пізніше 23 липня 2025 року отримав доступ до транспортних засобів: автомобіля, марки «MERCEDES-BENZ ML 270 CDI», 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстровано за БО «БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД БЕРЕГИНЯ ТАВРІЇ», автомобіля, марки «MERCEDES-BENZ ML 270 CDI», 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , який зареєстровано за БО «БФ НЕЗЛАМНІСТЬ.УА», автомобіля, марки «RENAULT KOLEOS», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , який зареєстровано за БО «РОДИНА ТУРБОТА» та автомобіля, марки «BMW X5» з номерами іноземної реєстрації НОМЕР_5 ,які було ввезено на територію України в якості гуманітарної допомоги, у встановленому Законом порядку.

Маючи відповідні документи, що підтверджують, що вказані вище транспортні засоби є предметами гуманітарної допомоги, розуміючи та чітко усвідомлюючи, що ці транспортні засоби є товарами (предметами) гуманітарної допомоги, вирішив здійснити їх продаж, з метою особистого збагачення та отримання прибутку.

Діючи з корисливих мотивів в мовах воєнного стану, ОСОБА_5 передав ОСОБА_7 вказані транспортні засоби, документи на вказані транспортні засоби та ключі від автомобілів, отримавши від ОСОБА_7 який діяв під контролем правоохоронних органів грошові кошти у загальному розмірі 21800 доларів США (в еквіваленті національної валюти України, станом на 01 серпня 2025 року становить 909 347,76 гривні, за курсом 41,7132 гривень за 1 долар США), що відповідно до примітки статті 201-2 КК України у 350 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є значним розміром

Зі змісту повідомлення про підозру від 01 серпня 2025 року, вбачається, що цього ж дня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 201-2 КК України, а саме у продажі товарів (предметів) гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку, вчинені у значному розмірі під час воєнного стану, яка з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

Слідчий суддя, на підставі оцінки сукупності отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого діяння, що може містити ознаки злочину, в якому він підозрюється.

Наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_5 злочину, зазначеного у повідомленні про підозру, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, зокрема: листом УСБУ від 25 липня 2025 року №64.1/64.91-793 про вчинення кримінального правопорушення; відповіддю з УСБУ в Миколаївській області від 28 травня 2024 року № 64.5/64.91-799 щодо виконання доручення прокурора у кримінальному провадженні; протоколами допиту свідка ОСОБА_7 , від 28 травня 2025 року та 30 липня 2025 року, якими відображено покази щодо діяльності ОСОБА_5 спрямованої на незаконні дії з предметами (транспортними засобами) гуманітарної допомоги; протоколом огляду інтернет-ресурсу ОЛХ, яким відображено об`яви щодо продажу транспортних засобів; Інформацією викладеною в листі Миколаївської митниці Державної Митної служби України від 25 липня 2025 року, щодо транспортних засобів, які було ввезено на територію України в якості гуманітарної допомоги; інформацією з єдиного державного реєстру транспортних засобів; відповіддю з УСБУ в Миколаївській області від 30 липня 2025 року № 64.5/64.91-928 щодо виконання доручення у кримінальному провадженні; протоколом затримання ОСОБА_5 від 01 серпня 2025 року в порядку статті 208 КПК України; протоколом обшуку від 01 серпня 2025 року транспортного засобу MERCEDES-BENZ ML 270 CDI, державний номерний знак НОМЕР_2 , яким вилучено зазначений транспортний засіб; протоколом обшуку від 01 серпня 2025 року транспортного засобу MERCEDES-BENZ ML 270 CDI, державний номерний знак НОМЕР_3 , яким вилучено зазначений транспортний засіб; протоколом обшуку від 01 серпня 2025 року транспортного засобу RENAULT KOLEOS, державний номерний знак НОМЕР_4 , яким вилучено зазначений транспортний засіб; протоколом обшуку від 01 серпня 2025 року транспортного засобу BMW X5 VIN № НОМЕР_6 , з номерами іноземної реєстрації НОМЕР_5 , яким вилучено зазначений транспортний засіб та в силу частини третьої статті 132 КПК України, частини другої статті 177 КПК України є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і запобіжного заходу.

При цьому, з огляду на заперечення підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , що надані ними слідчому судді під час розгляду клопотання, слід роз`яснити, що слідчим суддею не оцінювалися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на даному етапі провадження не вирішувалися ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Згідно частини першої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За положеннями процесуального законодавства України, що застосовуються з урахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та відповідної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), окремі положення яких можна екстраполювати на норми національного законодавства, що не містять однозначного регулювання спірних питань, вбачається, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані статтею 5 Конвенції, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до частини першої та другої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Разом з тим частиною четвертою статті 194 КПК України визначено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчим суддею досліджена вище та за встановлених обставин така підозра є вочевидь обґрунтованою.

Щодо ризиків кримінального провадження то слідчий у поданому клопотанні зазначає про ризик переховування, ризик незаконного впливу на свідків та ризик вчинення іншого правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

За змістом клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу та пояснень прокурора, що надані ним у судовому засіданні вбачається, що в обґрунтування наявності підстав, для застосування до підозрюваного запобіжного заходу на виконання приписів пункту 2 частини першої статті 194 КПК України, зазначено про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме ризики, які дають підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати чи спотворити будь-яку з речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оцінюючи наведені слідчим ризики на предмет їх реальності, в сукупності з наданими у судовому засіданні поясненнями прокурора, а також поясненнями сторони захисту, слідчий суддя вважає не доведеним наявність усіх зазначених ризиків у цьому кримінальному провадженні, з наступних підстав.

Так, в обґрунтування ризику можливості переховування від органу досудового розслідування, слідчий та прокурор фактично посилається лише те, що ОСОБА_5 повідомлений про підозру у тяжкому злочині, через що може вчинити дій направлені на залишення території України.

У свою чергу з усталеної судової практики вбачається ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Наведена позиція Європейського суду з прав людини свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. Отже, сама по собі тяжкість покарання ще не свідчить про наявність ризику, передбаченого пункту 1 частини першої статті 177 КПК України.

Оцінюючи доводи щодо ризику втечі та можливого переховування від органів досудового розслідування, слідчий суддя враховує і ту обставину, що ОСОБА_5 є діючим військовослужбовцем, який проходить військову службу на одному з напрямів на лінії бойового зіткнення, має позитивну характеристику за місцем несення служби, що вказує на пристойну міцність його соціальних зв`язків та думку слідчого судді спростовує доводи органу досудового розслідування про ймовірність ризику пов`язаного з переховуванням підозрюваного від слідства та суду.

Доводи слідчого та прокурора в цій частині не містять належних доказів ймовірності існування указаного ризику.

В обґрунтування ж ризику, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 177 КПК України, який полягає у можливості підозрюваного знищити, сховати чи спотворити будь-яку з речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення слідчий не зазначає переліку документів, до яких підозрюваний має доступ через що міг би вчинити дії направленні на їх знищення, зміну чи пошкодження.

Відповідно до матеріалів клопотання вбачається, що власником транспортних засобів, що виступають предметом кримінального правопорушення є громадські організації, місце розташування яких знаходиться по всій території України, тому сумнівними є доводи слідчого, щодо можливості ОСОБА_5 знищити чи сховати будь-0яку з речей та документів, щодо придбання та ввезення на територію України зазначених транспортних засобів.

Що стосується ризику, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 177 КПК України, а саме щодо можливості підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то вказаний ризик слідчим суддею як і підстави його обґрунтування взагалі не беруться до уваги, з огляду на абстрактність та абсурдність викладених у ньому доводів.

Так, ні слідчим, ні прокурором не зазначено про існування яких саме осіб йдеться у цьому ризику. Долучені до клопотання матеріали не свідчать про наявність у цьому кримінальному провадженні третіх осіб, щодо яких здійснюється досудове розслідування за викладеними фактами що інкримінуються підозрюваному, а також щодо осіб, які перевіряються на предмет причетності до його вчинення.

Слідчим у клопотанні зазначено загальне формулювання ризику інформування інших осіб про перебіг досудового розслідування, що свідчить про абстрактний, надуманий характер таких доводів.

Оцінюючи доводи органу досудового розслідування на предмет наявності ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, слідчий суддя також дійшов висновку про його необґрунтованість з огляду на те, що діяльність з приводу продажу предметів гуманітарної допомоги не має ознак систематичності, а вчиненні ОСОБА_5 дії, як хоча і охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 201-2 КК України, вчинені внаслідок недостатньої інформованості останнього про законодавче обмеження у відчуженні предметів, що ввезені у якості гуманітарної допомоги на територію України.

При цьому, слідчий суддя вважає наявним існування ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, з огляду на те, що підозрюваний знайомий з особами у володінні яких перебували транспортні засоби, що виступають предметом вказаного кримінального правопорушення з якими він спільно несе військову службу, внаслідок чого може впливати на них з метою надання ними показів, що виправдовують його.

Крім того може мати вплив на уповноважених осіб громадських організацій, що є власниками вказаних транспортних засобів, що підтверджує наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючим ризикам, слідчий суддя враховує таке.

Згідно із частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

У справі «Хайредінов проти України» ЄСПЛ вказав, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

У справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання проте, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Разом з тим відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, крім інших обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду суворим винятком. При цьому сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Частиною 3 статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість злочину, спосіб його вчинення та наслідки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, конкретні обставини кримінального провадження та характер інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, а саме: його вік, сімейний стан, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, зокрема те, що останній є військовослужбовцем та проходить військову служба на лінії бойового зіткнення, отримує дохід, має зареєстроване місце проживання, вперше притягається до кримінальної відповідальності, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що запобігти існуючим ризикам, окрім як застосуванням такого виняткового запобіжного заходу неможливо.

Обираючи запобіжний захід, що не пов`язаний з триманням під вартою, слідчий суддя враховує і те, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, з урахуванням тієї обставини, що останній проходить військову службу на території Херсонської області, а місцем його реєстрації та проживання є с. Єрки Звенигородського району Черкаської області, не відповідатиме ефективності здійснення досудового розслідування, та може унеможливить належне виконання ним запобіжного заходу та негативно впливати на підрозділ у якому він проходить військову службу.

У свою чергу, враховуючи склад кримінального правопорушення, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави.

Відповідно до частини першої статті 182 КПК застава є одним із запобіжних заходів, який полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (а саме постановою КМУ від 11 січня 2012 року №15) з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

За частинами четвертою та п`ятою статті 182 КПК, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому визначення розміру застави віднесено до виключної компетенції слідчого судді, з огляду на що доводи слідчого щодо можливості визначення застави підозрюваному ОСОБА_5 у певному розмірі не є наперед прийнятною для слідчого судді.

За частиною шостою статті 182 КПК, підозрюваний, обвинувачений, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

При визначенні розміру застави відносно підозрюваного ОСОБА_5 з огляду на приписи статті 182 КПК України, слідчим суддею враховується спосіб його життя, а саме відсутність у нього дорого вартісного майна; відсутність високого доходу, за рахунок якого, останній мав би можливість сплатити заставу у розмірі, зазначеному слідчим у поданому клопотанні; відомостей про те, що спосіб життя підозрюваного вказує на наявність у нього для цього засобів та можливостей, органом досудового розслідування не надано та слідчим суддею не встановлено.

Також, слідчий суддя враховує роль підозрюваного у кримінальному правопорушенні та характер вчиненого кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, а також той факт, що злочин вчинено в умовах воєнного стану, що у сукупності свідчить про відсутність підстав для виходу за межі розміру застави визначеного частиною п`ятою статті 182 КПК України, однак з урахуванням тієї обставини, що шкода завдана протиправними діями становить значний розмір, тому вбачається наявність підстав для визначення такого розміру застави у максимальному розмірі, передбаченому пунктом 2 цієї частини.

Враховуючи встановлені слідчим суддею обставини, щодо майнового стану підозрюваного, наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, розмір збитків спричинених кримінальним правопорушенням, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків на рівні 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, з урахуванням даних про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає, що, не зважаючи на підозру у вчиненні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме застава з покладенням певних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України, що зможе запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної поведінки. Саме такий запобіжний захід, на думку слідчого судді, буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення й даним про особу підозрюваного, а також буде пропорційним тим ризикам, які об`єктивно існують.

Керуючись статтями 131-132, 176-179, 182, 193, 194, 205, 309, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді застави, визначивши її в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 на строк до 29 вересня 2025 року включно наступні обов`язки:

прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання та місця роботи;

не відлучатися із військової частини або місця служби без дозволу слідчого, прокурора або суду;

утриматися від спілкування з потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні з приводу обставин кримінального правопорушення, крім випадків участі у проведенні слідчих (розшукових) дій у даному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному, що не пізніше п`яти днів з дня застосування запобіжного заходу у виді застави він зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, слідчому судді. З моменту застосування запобіжного заходу у виді застави, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

Роз`яснити заставодавцю (у разі внесення ним застави), що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 201-2 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. Також заставодавцю роз`яснюється, що у разі внесення ним застави, на нього покладається обов`язок забезпечити належну поведінку підозрюваного та його явку за викликом.

Роз`яснити підозрюваному та заставодавцю, що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню ГУНП в Миколаївській області після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали та покладених на підозрюваного обов`язків покласти на прокурорів Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, що здійснюють процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000139 та слідчих, які здійснюють у ньому досудове розслідування.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_8