ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/293/25 Справа № 711/4393/25 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

18 червня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

представника власника

майна адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.05.2025, якою відмовлено у задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000461 від 11.12.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.204 КК України,

в с т а н о в и в :

ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.05.2025, якою у задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000461 від 11.12.2023 відмовлено з посиланням на недоведеність прокурором значення у даному кримінальному провадженні вилучених автомобіля та мобільного телефону, які сліди вчинення злочину вони містять. Також слідчим суддею вказано про те, що предмети, визнані речовими доказами, не належать особам, яким оголошена підозра та причетність яких встановлена до вчиненого правопорушення.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, вважаючи її незаконною та необґрунтованою через невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою накласти арешт на: транспортний засіб марки Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 та який використовував ОСОБА_10 ; мобільний телефон Iphone 14 Pro Max, модель MQ9T3ZP/A, IMEI: НОМЕР_3 з сім-картою НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_5 .

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що вилучені речі під час обшуку визнано речовими доказами. До початку розгляду клопотання про арешт майна працівниками УСР в Черкаській області на виконання доручення слідчого ОСОБА_7 та його захиснику ОСОБА_11 пропонувалося прибути для участі в огляді мобільного телефону, проте останні відмовилися. На даний час огляд телефону потребує додаткового часу, а також використання спеціалізованого обладнання, що потребує відповідного дозволу суду.

На думку прокурора, слідчим суддею безпідставно не враховано положення абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Прокурор вважає, що суспільний інтерес у даній справі полягає у повному та неупередженому розгляду кримінального провадження у встановлені законом строки, а тому слід забезпечити виконання процесуальних рішень у справі та запобігти процесуальним ризикам, які можуть наступити в разі не накладення арешту на вказане майно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення власників майна, захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшов таких висновків, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000461, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 204 КК України.

B ході виконання доручення слідчого СУ ГУНП в Черкаській області від 08.01.2024 наданого в рамках кримінального провадження, оперуповноваженим УСР в Черкаській області ДСР НП України ОСОБА_12 , встановлено коло осіб, які на даний час займаються незаконним виготовленням, транспортуванням та збутом підакцизних товарів, що становлять загрозу для життя та здоров`я людей та причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення, зокрема, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , користується мобільним телефоном з абонентським номером НОМЕР_6 та НОМЕР_7 , використовує транспортні засоби Renault Trafic, д.н.з. НОМЕР_8 , та Renault Master, д.н.з. НОМЕР_1 , з метою транспортування спиртовмісної суміші. Вказану продукцію ОСОБА_10 збуває ОСОБА_13 , поставляючи її до комплексу складських приміщень, яким користується ОСОБА_13 , та які розташовуються по вул. Енергетиків, м. Канів та які мають GPS координати: 49.7587700, 31.4319505.

У ході проведення комплексу НСРД зафіксовано, що ОСОБА_10 на власних транспортних засобах Renault Trafic, д.н.з. НОМЕР_8 , та Renault Master, НОМЕР_1 , систематично постачає алкогольну продукцію до комплексу складських приміщень по вулиці Енергетиків в м. Канів, яким користується ОСОБА_13 , яке має наступні GPS координати: 49.7587700, 31.4319505. На вказаній території ОСОБА_10 передає вказану алкогольну продукцію ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які в свою чергу транспортують вказану продукцію на транспортному засобі Renault Master, д.н.з. НОМЕР_9 , до точок продажу на центральному ринку в м. Канів. Також на вказаній території систематично фіксувались ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які, використовуючи транспортні засоби Volkswagen LT, д.н.з. НОМЕР_10 , та Nissan NV 300, д.н.з. НОМЕР_10 , отримували від ОСОБА_18 фальсифіковану алкогольну продукцію та реалізували її з точок продажу на центральному ринку в м. Канів. Разом з тим, у ході проведення НСРД зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, зафіксовано процес систематичної реалізації фальсифікованої алкогольної продукції місцевим жителям м. Канів.

15.05.2025 на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси було проведено обшук в автомобілі Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 та яким користується ОСОБА_10 . На момент проведення обшуку вказаний автомобіль знаходився у користуванні ОСОБА_7 .

Згідно протоколу обшуку від 15.05.2025, під час проведення обшуку автомобіля було вилучено мобільний телефон ОСОБА_7 Iphone 14 Pro Max, модель MQ9T3ZP/A, IMEI: НОМЕР_3 з сім-картою НОМЕР_4 , а сам автомобіль Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , був вилучений та поміщений на територію Приладобудівного заводу під матеріальну відповідальність директора.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_19 від 15.05.2025 вилучене вказане вище майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000461.

У клопотанні прокурор просив накласти арешт на вилучене під час обшуку майно як на речові докази у кримінальному провадженні з метою їх збереження.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурор звернувся із клопотанням про накладення арешту, вилученого за результатами проведеного обшуку, санкціонованого ухвалою слідчого судді Придніпровського районного м. Черкаси від 08.05.2025 (а.с.7-10). Згідно з резолютивною частиною даної ухвали надано дозвіл на проведення обшуку в автомобілі Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 та яким користується ОСОБА_10 з метою відшукання та вилучення речей і документів, а саме:

-незаконно виготовлених підакцизних товарів (спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, не маркірованих марками акцизного податку та інше);

-обладнання для виготовлення алкогольних напоїв, порожньої тари, яка використовувалась або може використовуватись для зберігання алкогольних напоїв;

-чорнових записів щодо купівлі та продажу незаконно виготовлених підакцизних товарів спирту етилового, спиртових дистилятів та алкогольних напоїв;

-грошових коштів, отриманих від реалізації незаконно виготовлених підакцизних товарів;

-засобів зв`язку: мобільних телефонів, які на праві власності належать ОСОБА_10 , за допомогою яких здійснюється закупівля та продаж незаконно виготовлених товарів, спирту етилового, спиртових дистилятів та алкогольних напоїв;

-іншої комп`ютерної, обчислювальної техніки, за допомогою якої здійснюється купівля та продаж незаконно виготовлених підакцизних товарів, спирту етилового, спиртових дистилятів та алкогольних напоїв, не маркірованих марками акцизного податку.

При цьому згідно з даними протоколу обшуку речей, зазначених в ухвалі слідчого судді від 08.05.2025 під час обшуку не виявлено.

Під час обшуку було вилучено мобільний телефон, який належить ОСОБА_7 , який згідно з даними клопотання фігурантом цього кримінального провадження не являється, доказів його можливої причетності у будь-якій якості не надано і разом з апеляційною скаргою.

Доказів причетності власниці автомобіля Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ОСОБА_9 матеріали клопотання і апеляційна скарга прокурора також не містять.

З огляду на це апеляційний суд повністю погоджується з висновком слідчого судді щодо відмови у задоволенні клопотання прокурора, адже органом досудового розслідування не доведено необхідність накладення арешту саме на вилучене майно під час обшуку 08.05.2025 за вказаних вище обставин та що вони відповідають критеріям речових доказів, а саме є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На переконання суду апеляційної інстанції у даному провадженні відсутня сукупність розумних підстав і підозр вважати, що майно, вилучене під час проведення обшуку 08.05.2025 є доказом злочину, адже прокурором не доведено зв`язок власників майна ОСОБА_9 та ОСОБА_7 із розслідуваним кримінальним правопорушенням.

На переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог за ч. 3 ст. 132 КПК України не довів такого ступеню втручання у права осіб, щодо яких йдеться у клопотанні з огляду на обставини, зазначені вище.

При цьому, посилання в апеляційній скарзі на не прибуття ОСОБА_7 та його захисника для участі в огляді мобільного телефону за пропозицією органу досудового розслідування не доводить причетності ОСОБА_7 до розслідуваного злочину.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, а наведені в апеляційній скарзі доводи прокурора не спростовують висновків слідчого судді та не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.05.2025, якою відмовлено у задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000461 від 11.12.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.204 КК України, залишити без змін та апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач :

Судді :