Номер провадження 1-кп/243/939/2025
Номер справи 243/5713/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 02 » липня 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2

- прокурора ОСОБА_3

- обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує функціонування електронного судочинства в Україні в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за № 0000459, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05 травня 2025 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону 30 червня 2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вертіївка Ніжинського району Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, на утримані неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, не є особою з інвалідністю, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, у військовому званні «солдат», який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-31 січня 2025 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за статтею 309 частина 1 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17000 гривень на користь держави.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 частина 1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з витягом із Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 листопада 2022 року №213 солдата ОСОБА_4 увільнено від займаної посади і зараховано відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 07 листопада 2022 року №114-РС у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 .

Так, солдат ОСОБА_4 , відповідно до ст. 68 Конституції України, зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Крім цього, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, ОСОБА_4 , відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статут Збройних Сил України Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до п. 9 постанови Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576 «Про затвердження Положення про дозвільну систему» видача дозволів на виготовлення, придбання, зберігання, обліку, охорону, перевезення і використання предметів, матеріалів і речовин, відкриття підприємств, майстерень і лабораторій здійснюється на вогнепальну зброю (нарізну воєнних зразків, несучасну стрілецьку, спортивну, навчальну, охолощену, мисливську нарізну і гладкоствольну), бойові припаси до неї, холодну зброю, пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначені патрони, сховища, склади і бази, де вони зберігаються, стрілецькі тири і стрільбища, мисливсько-спортивні стенди, а також підприємства і майстерні по виготовленню і ремонту вогнепальної та холодної зброї, піротехнічні майстерні, пункти вивчення матеріальної частини зброї, спеціальних засобів, правил поводження з ними та їх застосування, магазини, в яких здійснюється продаж зброї та бойових припасів до неї - у порядку, визначеному МВС.

Відповідно до 2.3.2 наказу Міністерства Внутрішніх справ України №622 від 21 серпня 1998 року дозволи видаються УП ГУНП на придбання та зберігання відомчої вогнепальної, мисливської зброї, бойових припасів до неї, основних частин зброї, пневматичної, холодної, охолощеної зброї, пристроїв та патронів до них підприємствами, установами, організаціями, суб`єктами господарювання.

Згідно до п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576 «Про затвердження Положення про дозвільну систему» Порядок придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї, бойових припасів до неї, інших предметів і матеріалів, на які поширюється дозвільна система, у Збройних Силах, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, Національній поліції, Експертній службі МВС та вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, що належать до сфери управління МВС, Державному управлінні справами, Національному антикорупційному бюро, Державному бюро розслідувань, Держспецзв`язку, Службі судової охорони, Бюро економічної безпеки, а також у митній службі та органах рибоохорони визначається законами, актами Кабінету Міністрів України та іншими нормативно-правовими актами, у тому числі Міноборони, МВС, інших центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування Адміністрації Держспецзв`язку, Національного антикорупційного бюро, ДСА, Державного бюро розслідувань, Мінагрополітики, Бюро економічної безпеки і Держмитслужби.

Відповідно до п. 15 наказу Міністра оборони України №359 від 29 червня 2005 року «Про затвердження Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України» для несення служби в добовому наряді, вартової служби або виконання спеціальних завдань військовослужбовцями, у яких стрілецька зброя тимчасово зберігається на складі РАО, за рішенням командира військової частини дозволяється озброювати їх стрілецькою зброєю інших військовослужбовців, необхідна кількість і номери якої визначаються в наказі командира військової частини про організацію служби військ та бойового навчання (про організацію службової діяльності) на відповідний навчальний рік та про склад добового наряду. Цим особам стрілецька зброя та боєприпаси видаються на підставі витягу з наказу. Забороняється видавати та отримувати стрілецьку зброю та боєприпаси з порушенням вимог статутів Збройних Сил України та цієї Інструкції.

Поряд з цим, солдат ОСОБА_4 , вчинив злочин у сфері незаконного поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами, за наступних обставин:

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України Військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

Наприкінці вересня 2022 року (більш точного часу в ході судового розгляду кримінального провадження не встановлено), солдат ОСОБА_4 , виконуючи бойове завдання, поблизу н.п. Красногорівка Донецької області, знайшов на позиції та залишив собі як трофей, без мети збуту бойові проміжні патрони калібру 5,45х39 мм, виготовлені промисловим способом (59 од.); бойові патрони калібру 5,56х45 мм, промислового виробництва (16 од.); патрон виготовлений саморобним способом шляхом з`єднання кулі, пороха та капсульованої гільзи калібру 7,62х54 мм, промислового виготовлення (1 од.); бойові проміжні патрони калібру 7,62х39 мм з кулею зі сталевим осереддям (7,62 ПС), промислового виготовлення (9 од.); корпус наступальної осколкової ручної гранати РГН (1 од.), виготовлений промисловим способом, який споряджено вибуховою речовиною групи бризантних, підвищеної потужності -А-ІХ-1 (флегматизований гексоген) масою 112 гр., у вигляді конструктивно оформленого заряду, розуміючи що це є боєприпасами та вибуховими речовинами, незаконно, без передбаченого законом дозволу придбав та переніс зазначені предмети до свого місця мешкання, а саме до квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , де незаконно, без передбаченого законом дозволу почав їх зберігати.

05 червня 2025 року в період часу з 11 год. 27 хв. по 13 год. 47 хв., в ході обшуку в квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено: бойові проміжні патрони калібру 5,45х39 мм, виготовлені промисловим способом (59 од.); бойові патрони калібру 5,56х45 мм, промислового виробництва (16 од.); патрон виготовлений саморобним способом шляхом з`єднання кулі, пороха та капсульованої гільзи калібру 7,62х54 мм, промислового виготовлення (1 од.); бойові проміжні патрони калібру 7,62х39 мм з кулею зі сталевим осереддям (7,62 ПС), промислового виготовлення (9 од.); корпус наступальної осколкової ручної гранати РГН (1 од.), виготовлений промисловим способом, який споряджено вибуховою речовиною групи бризантних, підвищеної потужності -А-ІХ-1 (флегматизований гексоген) масою 112 гр., у вигляді конструктивно оформленого заряду.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 викривається наступними доказами.

Під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 після роз`яснення суті обвинувачення, визнав себе повністю винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 частина 1 КК України та суду пояснив, що згідно з витягом із Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 листопада 2022 року №213 його увільнено від займаної посади і зараховано відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 07 листопада 2022 року №114-РС у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 .

Наприкінці вересня 2022 року він, виконуючи бойове завдання, поблизу АДРЕСА_3 , знайшов на позиції та залишив собі як трофей, без мети збуту бойові проміжні патрони калібру 5,45х39 мм, виготовлені промисловим способом (59 од.); бойові патрони калібру 5,56х45 мм, промислового виробництва (16 од.); патрон виготовлений саморобним способом шляхом з`єднання кулі, пороха та капсульованої гільзи калібру 7,62х54 мм, промислового виготовлення (1 од.); бойові проміжні патрони калібру 7,62х39 мм з кулею зі сталевим осереддям (7,62 ПС), промислового виготовлення (9 од.); корпус наступальної осколкової ручної гранати РГН (1 од.), виготовлений промисловим способом, який споряджено вибуховою речовиною групи бризантних, підвищеної потужності -А-ІХ-1 (флегматизований гексоген) масою 112 гр., у вигляді конструктивно оформленого заряду, розуміючи що це є боєприпасами та вибуховими речовинами, незаконно, без передбаченого законом дозволу придбав та переніс зазначені предмети до свого місця мешкання, а саме до квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , де незаконно, без передбаченого законом дозволу почав їх зберігати.

05 червня 2025 року в період часу з 11 год. 27 хв. по 13 год. 47 хв., в ході обшуку в квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , в якій він мешкає, було виявлено та вилучено: бойові проміжні патрони калібру 5,45х39 мм, виготовлені промисловим способом (59 од.); бойові патрони калібру 5,56х45 мм, промислового виробництва (16 од.); патрон виготовлений саморобним способом шляхом з`єднання кулі, пороха та капсульованої гільзи калібру 7,62х54 мм, промислового виготовлення (1 од.); бойові проміжні патрони калібру 7,62х39 мм з кулею зі сталевим осереддям (7,62 ПС), промислового виготовлення (9 од.); корпус наступальної осколкової ручної гранати РГН (1 од.), виготовлений промисловим способом, який споряджено вибуховою речовиною групи бризантних, підвищеної потужності -А-ІХ-1 (флегматизований гексоген) масою 112 гр., у вигляді конструктивно оформленого заряду.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У п.274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

За змістом ст.ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обґрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінальному процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена».

«Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону «( Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17).

За клопотанням сторони обвинувачення на підтвердження наявності в діях ОСОБА_4 ознак вищевказаного кримінального правопорушення досліджені у судовому засіданні наступні письмові докази.

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0000459 було зареєстровано 05 травня 2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 частина 1 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії.

Із Протоколу обшуку від 05 червня 2025 року вбачається, що на підставі Ухвали слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області про надання дозволу на проведення обшуку, в період часу з 11 години 27 хвилин до 13 години 47 хвилин у присутності понятих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в ході обшуку в квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено: бойові проміжні патрони калібру 5,45х39 мм, виготовлені промисловим способом (59 од.); бойові патрони калібру 5,56х45 мм, промислового виробництва (16 од.); патрон виготовлений саморобним способом шляхом з`єднання кулі, пороха та капсульованої гільзи калібру 7,62х54 мм, промислового виготовлення (1 од.); бойові проміжні патрони калібру 7,62х39 мм з кулею зі сталевим осереддям (7,62 ПС), промислового виготовлення (9 од.); корпус наступальної осколкової ручної гранати РГН (1 од.), виготовлений промисловим способом, який споряджено вибуховою речовиною групи бризантних, підвищеної потужності -А-ІХ-1 (флегматизований гексоген) масою 112 гр., у вигляді конструктивно оформленого заряду.

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0000584 було зареєстровано 05 червня 2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 частина 1 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії.

Із Висновку Донецького Науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України - судової експертизи зброї № СЕ-19/105 -25/99Ж БЛ від 12 червня 2025 року вбачається, що «П`ятдесят дев`ять патронів, вилучені 05 червня 2025 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є боєприпасами бойовими проміжними патронами калібру 5,45х39 мм зразка 1974 року зі звичною кулею ( 5,45 ПС), виготовленими промисловим способом. Патрони придатні до стрільби.

Із Висновку Донецького Науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України- судової експертизи зброї № СЕ-19/105 -25/100Ж БЛ від 13 червня 2025 року вбачається, що « Шістнадцять патронів, надані на дослідження, є боєприпасами бойовими патронами калібру 5,56х45 мм ( 5,56 NATO), промислового виробництва. Складові частини патронів придатні до забезпечення проведення пострілу».

Із Висновку Донецького Науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України- судової експертизи зброї № СЕ-19/105 -25/101Ж БЛ від 13 червня 2025 року вбачається, що « Один патрон, наданий на дослідження, має конструктивні ознаки боєприпаса. Один патрон, наданий на дослідження, не є боєприпасом.

Два патрона, надані на дослідження є:

-один патрон, є складовими частинами боєприпасів кулею та капсульовано гільзою гвинтівкового патрона калібру 7,62х54 мм, промислового виготовлення. До категорії боєприпасів не відноситься;

-один патрон має конструктивні ознаки боєприпаса. Патрон виготовлений саморобним способом шляхом з`єднання кулі, пороха та капсульовано гільзи калібру 7,62х54 мм, промислового виготовлення.

Питання придатності до стрільби відносно складових частин патрона калібру 7,62х54 мм не вирішувалось.

Вирішити питання про придатність одного патрона калібру 7,62х54, з числа наданих на дослідження до стрільби не можливо, у зв`язку з відсутністю в розпорядженні експерта зброї даного калібру».

Із Висновку Донецького Науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України - судової експертизи зброї № СЕ-19/105 -25/102Ж БЛ від 16 червня 2025 року вбачається, що « Дев`ять патронів, надані на дослідження, є боєприпасами бойовими проміжними патронами калібру 7,62х39 мм з кулею зі сталевим осердям ( 7,62 ПС) промислового виготовлення. Патрони придатні до стрільби.»

Із Висновку Донецького Науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України судової вибухово технічної експертизи № СЕ-19/105 -25/143Ж ВТХ від 23 червня 2025 року вбачається, що « Представлений на дослідження об`єкт є корпусом наступальної осколкової ручної гранати РГН ( 1 од) виготовленим промисловим ( заводським) способом, який споряджено вибуховою речовиною. Корпус гранати РГН ( окремо без запала) до категорії бойових припасів не відноситься. Вибухове спорядження корпусу гранати є вибуховою речовиною у вигляді конструктивно оформленого заряду ( розташованого в полімерній оболонці). Конструктивно передбачено спорядження даного корпуса гранати, вибуховою речовиною групи бризантних, підвищеною потужності А-ІХ -1 ( флегматизований гексоген) масою 112 грам. В результаті проведення експериментального випробування встановлено, що заряд вибухової речовини, яким споряджено наданий на дослідження корпус ручної гранати РГН придатний для здійснення вибуху та руйнування корпусу з утворенням характерних осколків, при наявності засобу підриву ( ініціювання вибуху) або при утворенні необхідних для цього умов».

Судом досліджені характеризуючи данні обвинуваченого ОСОБА_4 .

Із Довідки Комунального некомерційного підприємства «Ніжинська центральна міська лікарня імені Миколи Галицького» Ніжинської міської ради Чернігівської області від 09 травня 2025 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 до лікаря -психіатра КНП «Ніжинська ЦМЛ ім.. М. Галицького» за медичною допомогою не звертався.

Із Довідки Комунального некомерційного підприємства « Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради № 668 від 23 травня 2025 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 до лікаря нарколога Ніжинського амбулаторного психіатричного відділення лікування залежностей ЦМЗ КНП «ЧОПНЛ» ЧОР за медичною допомогою не звертався.

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Аналізуючи позицію обвинуваченого в судовому засіданні, який повністю визнав свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 263 частина 1 КК України, спів ставляючи її з обвинуваченням, що пред`явлене ОСОБА_4 , а також дослідженими судом документами, які повністю викривають обвинуваченого у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, суд робить висновок про те, що наведені судом докази мають характер логічних, послідовних, та об`єктивних.

Зазначені докази винності обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані в порядку, передбаченому Конституцією та КПК України.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані ним докази ( параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя ( статті 5,8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року; «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року «… що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Таким чином, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

За таких обставин, колегія суддів приймає до уваги при ухваленні вироку письмові докази по справі, як докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 .

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Суд звертає увагу на те, що кваліфікація кримінального правопорушення - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення.

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, що фактичні обставини кримінального правопорушення встановлені під час досудового розслідування знайшли своє підтвердження дослідженими під час судового розгляду належними та допустимими доказами, які, за оцінкою суду , не викликають сумніву щодо дійсного наміру обвинуваченого та спрямованість умислу обвинуваченого.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ст. 263 частина 1 КК України знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ст. 263 ч. 1 КК України придбання, носіння та зберігання бойових припасів та вибухової речовини без передбаченого законом дозволу.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає правильною.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

У відповідності до вимог статті 50 КК України « Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.»

Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства».

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до тяжких злочинів, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до п.1 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ту обставину, що ОСОБА_4 визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась ( Ухвала колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року).

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18).

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен бути підтверджений матеріалами кримінального провадження.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. ( Постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 07 жовтня 2020 року, справа № 347/1360/17).

В судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 частина 1 КК України, докладно розповів про відомі йому події вчинення кримінального правопорушення. Критично поставився до вчиненого та пояснив, що дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до частини 1 статті 67 КК України судом не встановлено.

Висновок органу пробації не має для суду наперед встановленої сили, оскільки Досудова доповідь органом пробації складається лише з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує особу обвинуваченого, а у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 така інформація відображена у достатньому обсязі.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 є осудним, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, задовільно характеризується за місцем мешкання, на обліку у психіатричних та наркологічних лікувальних закладах не перебуває.

Вказані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення його особистості та відношення до скоєного ним.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про те, що виправити обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігти його злочинній діяльності не можливо без його ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що обвинувачений має бути засудженим за частиною 1 статті 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі, але в мінімальних межах санкції інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Правових підстав для застосування ст.75 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини в їх сукупності та дані про особу винного, суд не знаходить.

Системне тлумачення норм статті 75 КК України дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Водночас, з огляду на положення ст. 75 КК України законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, але й інші обставини справи.

При цьому, оскільки покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, застосування ст. 75 КК України при визначенні покарання за вчинення кримінальних правопорушень указаної категорії в теперішніх умовах є неприпустимим.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного ( обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Застосування інституту умовного звільнення (ст.75 КК України) до призначеного обвинуваченому покарання не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року ( заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Конкретні обставини справи свідчать, що досягнення мети покарання, яка полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його до кримінально-виконавчої установи закритого типу, неможливе без його реального відбування. Отже суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та не є надто суворим чи м`яким.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, вибір заходу примусу та порядок його узгоджується із позицією сторони обвинувачення, висловленої у судових дебатах.

При цьому, суд вважає за неможливе застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 вимог ст. 69 КК України, виходячи з наступного.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Підстав для застосування норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дана правова норма має змогу бути застосована, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Як вказано у ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно абз.3 п.25 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст.71 КК України.

У відповідності до частини 3 статті 78 КК України « У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71,72 КК України.»

На підставі Вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 січня 2025 року ОСОБА_4 засуджений за ст. 309 частина 1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 ( однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 ( сімнадцять тисяч) гривень на користь держави.

Отже, при визначенні остаточного покарання на підставі ст.71 КК України, суд вважає за необхідне до покарання, призначеного у даному кримінальному провадженні, повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

У відповідності до вимог частини 3 статті 72 КК України « Основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно».

Відповідно до положень статті 54 КК України засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Враховуючи обставини та події злочину, форму вини, мотив та мету, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_4 , вчинив тяжке кримінальне правопорушення, він має бути позбавлений військового звання «солдат».

Відповідно до вимог ч.3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КПК України «Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

У відповідності з вимогами ч.2 ст. 124, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винуватою зазначається у резолютивній частині вироку.

Згідно Довідки Донецького Науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України витрати на проведення судової експертизи зброї за Висновком № СЕ-19/105-25/99Ж-БЛ від 12 червня 2025 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0000459, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 травня 2025 року складають 1782 грн 80 коп.

Згідно Довідки Донецького Науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України витрати на проведення судової експертизи зброї за Висновком № СЕ-19/105-25/100Ж-БЛ від 13 червня 2025 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0000459, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 травня 2025 року складають 1782 грн 80 коп.

Згідно Довідки Донецького Науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України витрати на проведення судової експертизи зброї за Висновком № СЕ-19/105-25/101Ж-БЛ від 13 червня 2025 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0000459, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 травня 2025 року складають 1782 грн 80 коп.

Згідно Довідки Донецького Науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України витрати на проведення судової експертизи зброї за Висновком № СЕ-19/105-25/102Ж-БЛ від 16 червня 2025 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0000459, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 травня 2025 року складають 1782 грн 80 коп.

Згідно Довідки Донецького Науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України витрати на проведення судової вибухово технічної експертизи за Висновком № СЕ-19/105-25/143Ж-ВТХ від 23 червня 2025 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0000459, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 травня 2025 року складають 7131 грн 20 коп.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369-370, 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 263 частина 1 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк три роки з ізоляцією засудженого та поміщенням його до кримінально виконавчої установи закритого типу.

Відповідно до частини 1 статті 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, приєднати невідбуте покарання за Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31 січня 2025 року у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 ( сімнадцять тисяч), та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з ізоляцією засудженого та поміщенням його до кримінально виконавчої установи закритого типу та штрафу в розмірі 1000 ( однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 ( сімнадцять тисяч) гривень, який відповідно до частини 3 статті 72 КК України виконувати самостійно.

Відповідно до вимог статті 54 КК України позбавити ОСОБА_5 військового звання « солдат».

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_8 відраховувати з моменту його затримання і поміщення до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Захід забезпечення кримінального провадження відповідно до видів, передбачених ст. ст. 131, 176 КПК України не обирався та не застосовувався.

Виконання вироку в частині затримання ОСОБА_5 і етапування його для відбування ним покарання у виді позбавлення волі до Державної установи « Дніпровська установа виконання покарань (№4)» доручити співробітникам поліції Відділу поліції №4 Краматорського Районного Управління Поліції ГУНП в Донецькій області.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вертіївка Ніжинського району Чернігівської області, РНОКПП: невідомий, не є особою з інвалідністю, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, у військовому званні «солдат», який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави за проведення судової експертизи зброї по кримінальному провадженню № 0000459, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 травня 2025 року - Висновок експерта № СЕ-19/105-25/99Ж БЛ від 12 червня 2025 року у розмірі 1782 грн 80 коп ( одна тисяча сімсот вісімдесят дві грн. 80 коп).

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вертіївка Ніжинського району Чернігівської області, РНОКПП: невідомий, не є особою з інвалідністю, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, у військовому званні «солдат», який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави за проведення судової експертизи зброї по кримінальному провадженню № 0000459, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 травня 2025 року - Висновок експерта № СЕ-19/105-25/100Ж БЛ від 13 червня 2025 року у розмірі 1782 грн 80 коп ( одна тисяча сімсот вісімдесят дві грн. 80 коп).

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вертіївка Ніжинського району Чернігівської області, РНОКПП: невідомий, не є особою з інвалідністю, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, у військовому званні «солдат», який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави за проведення судової експертизи зброї по кримінальному провадженню № 0000459, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 травня 2025 року - Висновок експерта № СЕ-19/105-25/101Ж БЛ від 13 червня 2025 року у розмірі 1782 грн 80 коп ( одна тисяча сімсот вісімдесят дві грн. 80 коп).

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вертіївка Ніжинського району Чернігівської області, РНОКПП: невідомий, не є особою з інвалідністю, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, у військовому званні «солдат», який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави за проведення судової експертизи зброї по кримінальному провадженню № 0000459, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 травня 2025 року - Висновок експерта № СЕ-19/105-25/102Ж БЛ від 16 червня 2025 року у розмірі 1782 грн 80 коп ( одна тисяча сімсот вісімдесят дві грн. 80 коп).

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вертіївка Ніжинського району Чернігівської області, РНОКПП: невідомий, не є особою з інвалідністю, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, у військовому званні «солдат», який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави за проведення судової вибухово технічної експертизи по кримінальному провадженню № 0000459, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 травня 2025 року - Висновок експерта № СЕ-19/105-25/143Ж ВТХ від 23 червня 2025 року у розмірі 7131 грн 20 коп ( сім тисяч сто тридцять одна грн. 20 коп).

Речові докази по справі: - 50 ( п`ятдесят) патронів калібру 5,45х39мм; 9 ( дев`ять) гільз патронів калібру 5,45х39 мм ( отримані в ході експериментальної стрільби); первинна упаковка, які упаковані до пакету Єкспертної служби МВС України №5778144 з пояснювальним написом та підписом судового експерта; - 12 ( дванадцять) патронів калібру 5,56х45 мм; 4 ( чотири) кулі та 4 ( чотири) гільзи патронів калібру 5,56х45 мм ( отримані в ході експерименту); 2 ( дві) обойми; первинна упаковка, які упаковані до пакету Експертної служби МВС України №5334384, з пояснювальним написом та підписом судового експерта; - 2 ( дві) кулі та 2 ( дві) гільзи патронів калібру 7,62х54 мм; порох, первинна упаковка, які упаковані до пакету Експертної служби МВС України № 5334385, з пояснювальним написом та підписом судового експерта; - 6 ( шість) патронів калібру 7,62х39 мм; 3 ( три) гільзи патронів калібру 7,62х39 мм ( отримані в ході експериментальної стрільби); обойма; первинна упаковка, які упаковані до пакету Експертної служби МВС України № 5334386 з пояснювальним написом та підписом судового експерта які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000459, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 травня 2025 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 23 червня 2025 року, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанціями №№ 156, 157,158, 159 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України передати у власність до Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Речові докази по справі: залишки корпусу наступальної гранати РГН ( 1 од.) після проведення експертизи, які упаковано в первинне пакування, яке опечатано паперовою биркою з пояснювальним написом та підписом експерта, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000459, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 травня 2025 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 26 червня 2025 року, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією № 541 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України знищити.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий суддя ОСОБА_1