запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/320/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №317/110/25Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

представника

власника майна ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 07 квітня 2025 року про відмову у арешті майна,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 07 квітня 2025 року задоволено частково клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 по кримінальному провадженню №0000017, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК про арешт майна.

Накладено арешт на майно, яке вилучене 26.03.2025 в ході проведення обшуку за місцем мешкання директора ТОВ «Донінтерпласт» ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: видаткові накладні за 2024 рік де постачальником є ТОВ «АІСС ГРУП», а покупцем ТОВ «Донінтерпласт» на 3 аркушах; ТТН за 2024 рік на 2 аркушах; лист на Новоолександрівську сільську раду вих №231 від 30.12.2024 на 1 аркуші; локальний кошторис на будівельні роботи №03-01-03, №03-01-04, підсумкова відомість ресурсів до локального кошторису №03-01-04 на 8 аркушах; рахунки на оплату за 2024 рік на 2 аркушах; договір №812-АІ/2 024 від 01.11.2024 з додатками та спеціалізацією на 5 аркушах; цивільно-правові договори за 2023 рік на 8 аркушах; оборотно-сальдові відомості з рахунків за 2016-2023 роки на 2 аркушах; фінансова звітність підприємства на 3 аркушах; листування між ТОВ «Донінтерпласт» та Новоолександрівською сільською радою на 9 аркушах; договір підряду №2512/23 від 25.12.2023 з додатковими угодами, графік фінансування робіт на 30 аркушах; договірна ціна, пояснювальна записка, локальний кошторис на будівельні роботи №03-01-03, № 03-01-04, розрахунок загальновиробничих витрат, зведений кошторис, підсумкова відомість на 15 аркушах; акти № 1,2,3 прийняття виконаних будівельних робіт, довідка про вартість виконаних робіт, розрахунок до акту КБ-2В на 13 аркушах; відтиски печатки ТОВ «Донінтерпласт» на 15 аркушах; оригінал вільних зразків підпису директора ТОВ «Донінтерпласт» ОСОБА_9 на 15 аркушах; мобільний телефон Самсунг Галаксі А55 в корпусі чорного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в середині якого сім картки з номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 в чохлі зеленого кольору; ноутбук в корпусі чорного кольору марки «Делл», серійний номер H2SM8L2 з зарядним пристроєм до нього; системний блок ПК в корпусі чорного кольору без однієї бокової кришки корпусу на передній мається напис «thermaltake» з метою його збереження і можливого використання під час досудового розслідування як доказу із забороною використовувати та розпоряджатися арештованим майном.

В задоволенні клопотання в частині накладення арешту на грошові кошти відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді в частині відмови в накладенні арешту на грошові кошти, вилучені в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 , ухвалити в цій частині нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити та накласти арешт на

- грошові кошти купюрами 1000 гривень у кількості 50 штук, загальною сумою 50 000 гривень;

- грошові кошти долари США купюрами номіналом 100 доларів США у кількості 184 штуки у загальній сумі 18400 доларів США;

- грошові кошти купюрами номіналом 50 доларів США у кількості 9 штук у загальній сумі 450 доларів США;

- грошові кошти купюрами номіналом 20 доларів США у кількості 5 штук у загальній сумі 100 доларів США: JE86624837C, МВ05045016А, МВ05045044А, МВ05045014А, МВ05045015А;

- грошові кошти купюрами номіналом 10 доларів США у кількості 1 штука у загальній сумі 10 доларів США;

- грошові кошти купюрами номіналом 50 Євро у кількості 216 штук у загальній сумі 10800 Євро;

- грошові кошти купюрами номіналом 100 Євро у кількості 43 штуки у загальній сумі 4300 Євро.

Свої вимоги мотивував тим, що вказані грошові кошти, відповідно до ст.96-2 КК можуть бути одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому відносно даних грошових коштів може бути застосована спеціальна конфіскація у розумінні п.1 ч.1 ст.96-2 КК.

Крім того, злочин, передбачений ч.2 ст.364 КК є злочином із матеріальним складом, що передбачає наявність матеріальної шкоди. Наразі, досудове розслідування вказаного кримінального провадження триває, в тому числі вирішується питання щодо призначення та проведення відповідних економічних та будівельно-технічних експертиз з метою встановлення розміру спричинених збитків.

За таких обставин, в ході досудового розслідування виникне об`єктивна необхідність у забезпеченні не лише збереження речових доказів, чи спеціальної конфіскації, але й відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Диспозиція ст.364 КК передбачає обов`язкову ознаку умисного використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби - мету одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе чи іншої фізичної чи юридичної особи.

Відтак, вказані грошові кошти можуть бути предметом неправомірної вигоди і їх тимчасове вилучення необхідне для з`ясування фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, а тому постановою слідчого вони визнані речовими доказами і відповідають вимогам ст.98 КПК.

Відсутність грошових коштів у переліку, щодо якого прямо було надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 20.03.2025 про дозвіл на обшук, не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт такого майна за умови дотримання вимог ч.5 ст.171 КПК (що слідчим і було зроблено), а тому висновки слідчого судді у цій частині є безпідставними.

Доводи слідчого судді про те, що грошові кошти не можуть бути речовим доказом у кримінальному провадженні, в якому розслідуються обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК, прокурор вважає безпідставними, оскільки, в даному випадку вказані грошові кошти можуть бути неправомірною вигодою, отриманою юридичною особою - ТОВ «Донінтерпласт».

ОСОБА_9 не надано обґрунтованих доказів законності походження вилучених грошових коштів.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_7 просили відмовити у її задоволенні.

Свої вимоги мотивували тим, що документи які містяться в матеріалах справи підтверджують законність походження грошових коштів та доводять той факт, що грошові кошти є грошовими заощадженнями ОСОБА_9 та його дружини ОСОБА_10 , яким не було повідомлено про підозру, та вони не є суб`єктами кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК.

ОСОБА_9 добровільно видав все майно, що було зазначене в ухвалі слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 20.03.2025 року про надання дозволу на проведення обшуку. Цією ухвалою не було надано дозвіл на вилучення грошових коштів.

Заслухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника ОСОБА_7 , який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із наданих матеріалів, до слідчого судді надійшло клопотання слідчого про накладення арешту на майно, перелічене в описовій частині клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що у період часу з жовтня 2022 року по січень 2025 року невстановлені посадові особи Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, діючи з метою одержання неправомірної вигоди, для себе і третіх осіб, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, сприяли в укладанні сільською радою з підконтрольними суб`єктами господарської діяльності, а саме: ПП «Алмазбудпроект», ТОВ «ДОНШТЕРПЛАСТ», ФОП ОСОБА_11 , ФОП ОСОБА_12 , договорів підряду на виконання робіт, предметом яких була розробка проектної документації, технічній нагляд, авторський нагляд, будівництво та монтаж модульної котельної для опалення навчального закладу за адресою: Запорізька область, Запорізькій район с.Новоолександрівка, вул.Шкільна, 14, та в подальшому достовірно знаючи, що зазначені у договорах роботи виконані за завищеними цінами, оплатили підрядні послуги, що призвело до отримання вищевказаними суб`єктами господарської діяльності неправомірної вигоди, яка більше ніж у 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян станом на момент вчинення кримінального правопорушення, чим заподіяли тяжкі наслідки державним інтересам.

Подальшим проведенням досудового розслідування встановлено, що до вказаної злочинної діяльності причетний директор ТОВ «Донінтерпласт» ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 , з 18.04.2022 зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 (довідка внутрішньо переміщеної особи № 1604- від 18.04.2022), який діючи за попередньою змовою з сільським головою Новоолександрівської сільської ради ОСОБА_13 вносив до актів виконаних робіт погодженні завідомо неправдивих відомостей в частині обсягів, якості і вартості фактично виконаних будівельних робіт, посвідчив своїм підписом вказані офіційні документи, тим самим умисно привласнив бюджетні кошти та за місцем свого мешкання може зберігати речі та документи, які прямо чи опосередковано підтверджують його причетність до вчинення незаконних дій.

26.03.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено вищевказане в клопотанні майно.

27.03.2025 постановою слідчого вилучені речі та предмети визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Оскільки вилучені речі і документи можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є предметами, набутими кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення інших кримінальних правопорушень, тобто мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, на підставі чого слідчий просив накласти арешт на вилучене майно.

Слідчий суддя відмовив в задоволенні клопотання, зокрема в частині накладення арешту на грошові кошти пославшись на те, що ухвала слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 20.03.2025 на підставі якої було проведено обшук, не містить дозволу на виявлення та вилучення грошових коштів, що в свою чергу виключає правову підставу для арешту відповідно до ч.2 ст.173 КПК.

Крім того, ч.2 ст.364 КК не передбачає конфіскації майна, ОСОБА_9 не є суб`єктом зазначеного кримінального правопорушення відповідно до примітки 1 до ст.364 КК, а прокурором не надано доказів внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань кваліфікації іншого кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.2 ст.170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч.3 ст.170 КПК, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК.

Відповідно до ст.98 КПК, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз приписів закону про підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, які мають наслідком найбільше обмеження прав і свобод людини, засвідчує, що обов`язковими умовами їх ужиття є доведення належним представником сторони обвинувачення наявності, що:

1) існує обґрунтована підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування, що виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) виконання завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається з клопотанням (ч.3 ст.132 КПК).

Водночас, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази, що доводять обставини, на які вони посилаються. Кожну з визначених обставин, приводів, підстав потрібно доводити окремо з посиланням на конкретні матеріальні докази. Бездоказову констатацію існування певної обставини слідчий суддя повинен розглядати як припущення.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

За результатами розгляду клопотання слідчого в частині накладення арешту на грошові кошти, які були вилучені під час обшуку, слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що сторона обвинувачення не надала достатніх доказів необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, з огляду на таке.

Зокрема, посилаючись у клопотанні, що грошові кошти, вилучені в ході проведення обшуку є речовими доказами та відповідають критеріям майна, на яке може бути накладено арешт, визначеним ст.170 КПК, слідчий повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Водночас, слідчим не доведено існування правових підстав для накладення арешту на грошові кошти, передбачених ч.2 ст.170 КПК, про які вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що грошові кошти, на яке просив накласти арешт, є предметом кримінально протиправних дій, стосовно яких внесені відомості до ЄРДР та проводиться досудове розслідування, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК у вказаному кримінальному провадженні, а саме, що зазначене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження за ч.2 ст.364 КК, або, що вказане майно було об`єктом кримінально-протиправних дій чи набуте кримінально протиправним шляхом.

Постанова слідчого у справі про визнання вилучених під час проведення обшуку грошових коштів речовими доказами процесуальним законом не передбачена і на вирішення питання про арешт майна не впливає.

Сам по собі факт наявності в матеріалах кримінального провадження постанови слідчого від 27.03.2025 року про визнання вилученого майна речовими доказами не може автоматично свідчити про відповідність таких речей критеріям речових доказів, визначеним зазначеною вище ст.98 КПК. Ухвалення на досудовому розслідуванні такої постанови кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відтак колегія суддів звертає увагу, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення вилучені грошові кошти мають до розслідуваного кримінального правопорушення і колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні орган досудового розслідування не довів необхідності у накладенні арешту на грошові кошти.

Слідчий не навів у своєму клопотанні обґрунтувань чи були арештовані грошові кошти об`єктом кримінально-протиправних дій, чи були вони набуті протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Також у матеріалах кримінального провадження відсутні докази походження коштів, які були вилучені під час обшуку та яким чином вони відносяться до вчиненого злочину.

Слідчим у клопотанні не доведені правові підстави для арешту грошових коштів, можливість використання вказаного майна, як доказу у кримінальному провадженні та для забезпечення даного кримінального провадження, не доведено значення вилучення вказаного майна для встановлення обставин у вказаному кримінальному провадженні і можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні, який може бути зіпсований, знищений, перетворений, пошкоджений чи прихований.

З урахуванням принципу диспозитивності, встановленого ст.26 КПК, звернення із цивільним позовом є правом цивільного позивача (чи, за наявності підстав, правом прокурора), яке може бути реалізоване (а може і не бути реалізовано) на відповідній стадії кримінального провадження. Крім того, інші норми кримінального процесуального законодавства не встановлюють такого прямого обов`язку і не зазначають, що у будь-якому випадку такий позов має бути заявлений у кримінальному провадженні. Наявність зазначеної дискреції у разі задоволення клопотання про арешт майна на підставі п.4 ч.2 ст.170 КПК лише за умови наявності ймовірної шкоди без звернення із цивільним позовом буде породжувати для власника майна відсутність правової визначеності як елементу принципу верховенства права. За таких умов особа буде обмежена у праві власності, при цьому не маючи змоги спрогнозувати чи буде заявлений у майбутньому цивільній позов без будь-яких обмежень у часі.

Натомість, досудове розслідування кримінального провадження триває більше року, в той же час, цивільний позов з відшкодування шкоди внаслідок кримінального правопорушення пред`явлено не було.

Саме реалізація права на звернення з цивільним позовом є підставою для можливого застосування арешту майна в кримінальному провадженні з підстав, визначених п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК.

У даному випадку цивільний позов ані прокурором, ані іншою особою не заявлявся, що було підтверджено прокурором під час апеляційного перегляду.

А тому, за вказаних умов накладення арешту на майно з підстав, передбачених п.4 ч.2 ст.170 КПК, суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства.

Крім того, на час постановлення ухвали слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 07 квітня 2025 року про арешт майна ОСОБА_9 або іншим особам у даному кримінальному провадженні не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

За правилами ч.5 ст.170 КПК, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Проте санкція ч.2 ст.364 КК не передбачає покарання у виді конфіскації майна.

Рішення слідчого про визнання вилученого майна речовим доказом у цьому кримінальному провадженні, на що є посилання у клопотанні слідчого та в апеляційній скарзі прокурора, не може бути безумовною підставою для арешту майна.

Наведені вище обставини свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на грошові кошти, які були вилучені під час обшуку від 26.03.2025 року, та не можуть бути підставою для порушення права власників майна, передбаченого ст.41 Конституції України.

У зв`язку з чим, з метою недопущення необґрунтованого порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів осіб, яким належить майно, а також осіб, у фактичному володінні яких воно знаходиться, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційну скаргу прокурора належить залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 07 квітня 2025 року про відмову у арешті грошових коштів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Суддя Суддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 317/110/25