ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2118/25 Справа № 173/366/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000580 від 02.12.2023 рокуза апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 квітня 2025 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Верхньодніпровська Дніпропетровської області, українця, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює водієм у TОB «Самоткань-Агро», зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-

визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 4 роки.

Зараховано у строк відбування покарання строк знаходження ОСОБА_7 під вартою з 02 грудня 2023 року по 04 грудня 2023 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду, крім випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги або у разі слідування в укриття під час оголошення повітряної тривоги.

Покладені на ОСОБА_7 такі обов`язки: не відлучатися з населеного пункту с. Авксенівка, Верхньодніпровська ТГ, Кам`янський р-н, Дніпропетровська обл., без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснено засудженому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_11 - задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 майнову шкоду в розмірі - 44603 (сорок чотири тисячі шістсот три) гривні 33 копійки та моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

В іншій частині цивільного позову відмовлено.

Цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_12 - ОСОБА_13 - задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень. В іншій частині цивільного позову відмовлено.

Долю речових доказів та процесуальних витрати вирішено відповідно до ст.100 та ст.124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєні кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_14 01 грудня 2023 року близько 21.00 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 2107», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого Дніпродзержинським МРЕВ ДАТ УМВС України в Дніпропетровській області 29 червня 2002 року належить ОСОБА_15 , рухався по асфальтованій дорозі проїжджої частини вул. Центральна у с. Боровківка Верхньодніпровської ТГ Кам`янського району Дніпропетровської області, яка освітлена ліхтарями вуличного освітлення, у напрямку м. Верхньодніпровська, зі швидкістю 60 км/год., тим самим порушуючи швидкісний режим у населеному пункті, що передбачено п. 12.4 Правил дорожнього руху України. У цей же день та час, у попутному напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_7 , по правому узбіччю вищевказаної асфальтованої дороги, пішим ходом, у колоні рухались два пішоходи: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які почули звук автомобіля, що наближався, та освітлили себе ліхтарями своїх мобільних телефонів, тим самим позначили свою присутність у темний час доби на узбіччі дороги. В свою чергу, водій ОСОБА_7 , наближаючись до пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , нехтуючи виконанням вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного виконання маневру, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну самовпевненість, та легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не врахував дорожню обстановку та змінив напрямок руху свого автомобілю марки «ВАЗ 2107», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 праворуч, що призвело до виїзду автомобілю на праве узбіччя, та допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_12 передньою частиною вказаного автомобілю «ВАЗ 2107». У даній дорожній обстановці дії ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпілій ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді сумісної травми тіла: закритого багатоуламкового перелому діафізу лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому тіла лівої ключиці зі зміщенням уламків, вогнищевого забою головного мозку, рани на шкірі лівого стегна в нижній третині, саден на шкірі обличчя, які відносяться в сукупності до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я на більш ніж 21 добу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпілій ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани на шкірі від основи носу з переходом до червоної кайми, забійної рани на слизовій оболонці на межі між нижньою губою та яснами; закритих переломів правих великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням уламків; саден на тильній поверхні правої стопи в проекції середньої третини, на суглобовій поверхні між основною і нігтьовою фалангами 1-го пальця в проекції між голівками 1-ї та 2-ї плюсневих кісток. За своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми тіла, відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Такі умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.286-1 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, висновків суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєні кримінального правопорушення та правову кваліфікацію його дій за ч.1 ст.286-1 КК, просить змінити вирок суду першої інстанції в частин призначеного покарання. Просит врахувати, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не притягався, має постійне місце роботи, позитивні характеристики та має бажання відшкодувати шкоду потерпілим. Тому вважає, що з урахуванням даних щодо особи обвинуваченого, наявності помякшуючих та відсутнітю обтяжуючих покарання обставин, суд першої інстнації міг признчити ОСОБА_7 біль шяке покарання.

З огляду на викладене захисник просить апеляційний суд вирок Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 квітня 2025 року змінити та призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.286-1 КК покарання у виді 1 року позбавлення волі.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_12 , її законний представник ОСОБА_13 та потерпіла ОСОБА_10 , її законний представник ОСОБА_11 не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, тому їх неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку доводів поданої стороною захисту апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні у повному обсязі та просили пом`якшити ОСОБА_7 покарання до 1 року позбавлення волі, вислухавши думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.286-1 КК, ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених та оцінених судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються стороною захисту в апеляційній скарзі, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що захисником фактично порушується питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 ККта роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Зміст оскаржуваного вироку свідчить про те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , належним чином врахував суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК відносяться до категорії нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він повністю визнав вину, завдану потерпілим шкоду не відшкодував, раніше не судимий, працює, позитивно характеризується за місцем роботи, посередньо характеризується за місцем мешкання, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставинами, що згідно ст.66 КК пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнав - визнання вини та щиросерде каяття.

Водночас обставин, що згідно ст.67 КК обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з визначеним вироком суду обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 4 роки, яке не є максимально можливим за санкцією закону України про кримінальну відповідальність за ч.1 ст.286-1 КК, оскільки вважає саме такий строк покарання є достатнім до досягнення визначених ст.ст.50, 65 КК цілей та мети покарання, яке є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винної особи та попередженню вчинення нею нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , на чому наполягає захисник, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає, а вирок Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 квітня 2025 року є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 квітня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 наза ч.1 ст.286-1 КК залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4