КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю особи, яка подала скаргу - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 12 березня 2025 року (вх. № 831зкп від 12.03.2025).

Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що реєстрації у Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають лише ті заяви чи повідомлення, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення, а такими є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Проте, викладені у скарзі обставини не є такими, що зумовлюють початокдосудового розслідування, який, в свою чергу, розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, а як вбачається із тексту скарги (інших документів суду не надано), у ній не наведено конкретних відомих заявнику відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 . При цьому, заявник у скарзі не наводить будь-яких об`єктивних даних, які б підтверджували зазначене, а його твердження про можливе вчинення кримінального правопорушення ґрунтується виключно на суб`єктивному уявлені щодо правомірності дій судді під час здійснення професійної діяльності та власному аналізі і баченні норм законодавства про _________________________________________

Справа №11-сс/824/2953/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ст. 303 КПК України Доповідач ОСОБА_1

кримінальну відповідальність, тому, дійшовши висновку, що підстави для зобов`язання уповноважених осіб ДБР виконати вимоги ст. 214 КПК України та внести до ЄРДР відомості про можливе вчинення кримінального правопорушення за заявою від 12 березня 2025 року відсутні, відмовив у задоволенні скарги.

Окрім цього, слідчим суддею зауважено, що на час розгляду даної скарги, заява ОСОБА_5 передана для розгляду до іншого правоохоронного органу.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що постановлена з істотним порушенням процесуального закону, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою його скаргу задовольнити та зобов`язати уповноваженого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань протягом двадцяти чотирьох годин з моменту отримання копії судового рішення Київського апеляційного суду внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою адвоката ОСОБА_5 від 12 березня 2025 року, поданої в інтересах ОСОБА_6 , розпочати досудове слідство у кримінальному провадженні за вказаною заявою та видати скаржнику, адвокату ОСОБА_5 , витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань та пам`ятку про права і обов`язки потерпілого ОСОБА_6 , про що повідомити адвоката ОСОБА_5 та слідчого суддю Шевченківського районного суду м. Києва.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він 12 березня 2025 року звернувся до Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань із заявою в інтересах ОСОБА_6 про вчинення суддею кримінального правопорушення, відомості за якою, в порушення вимог ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено.

Відмовляючи у задоволенні скарги на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 12 березня 2025 року, слідчий суддя вказав, що ця заява не є заявою про злочин.

З такими висновками апелянт не погоджується та вважає, що слідчий суддя на власний розсуд трактує чітку та однозначну диспозицію ст. 214 КПК України. Крім того, слідчий суддя вийшов за межі своїх повноважень та вдався до дослідження і оцінки доказів і поданої ним заяви про кримінальне правопорушення та встановив відсутність складу кримінального правопорушення.

Окрім того, в тексті ухвали слідчий суддя зазначив його як захисника, натомість він є представником потерпілого та заявника ОСОБА_6 .

Також вказує, що у заяві від 12 березня 2025 року ним викладено стисло, але належним чином факти/подію кримінального правопорушення, описано його суть, дату і мотиви вчинення. До заяви долучені докази на підтвердження викладених у заяві фактів.

Досудове слідство (або дізнання) у кримінальному провадженні є формою перевірки відомостей, викладених у заяві про вчинення кримінального правопорушення, і лише внаслідок певних процесуальних і слідчих дій орган досудового розслідування може встановити наявність або відсутність складу кримінального правопорушення. Проведення слідчих/процесуальних дій без досудового розслідування не допускається, що прямо вказано в КПК України.

Оскаржуваною ухвалою порушені права потерпілого на належний захист державою своїх порушених прав і законних інтересів.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, прокурор в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду не надсилав, а тому апеляційний суд, враховуючи, що, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, неявка учасників провадження не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження за скаргою та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписами п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України та п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, крім іншого, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність події кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Таким чином, закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Як вбачається з наданих матеріалів, до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва адвокатом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 було подано скаргу на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 12 березня 2025 року.

Скарга мотивована тим, що 12 березня 2025 року адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 звернувся до Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань із заявою про вчинення суддею кримінального правопорушення, по якій відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені та досудове розслідування не розпочато.

В самій заяві про вчинення кримінального правопорушення від 12 березня 2025 року ОСОБА_5 зазначає, що в провадженні судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_7 з 14 грудня 2023 року перебуває цивільна справа № 757/57590/23-ц за позовом ОСОБА_6 до АТ «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. 29 січня 2024 року суддя ОСОБА_7 вчинив службове підроблення, а саме вніс до офіційних документів - судових рішень у формі ухвали, недостовірні відомості щодо дати їх постановлення - 19 грудня 2023 року, з мотивів приховати грубе порушення процесуальних строків прийняття рішень про відкриття провадження в справі та про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, таким чином вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366 КК України.

Разом з тим, наведені у заяві від 12 березня 2025 року обставини не містять очевидних фактів та відомостей, які б свідчили про вчинення суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України.

Ті обставини, які навів у своїй заяві від 12 березня 2025 року ОСОБА_5 не містять достатніх та обґрунтованих відомостей, які б підтверджували реальність події кримінального правопорушення. Доводи ОСОБА_5 фактично ґрунтуються на його суб`єктивних судженнях стосовно процесуальної діяльності судді без підтвердження жодними доказами. Зі змісту заяви вбачається, що доводи ОСОБА_5 фактично зводяться до незгоди з прийнятими судовими рішеннями судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 від 19 грудня 2023 року, постановленими у справі за позовом ОСОБА_6 до АТ «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,перевірка законності та обґрунтованості яких має здійснюватись вищестоящим судом згідно з процесуальним законодавством.

У зв`язку з цим заява ОСОБА_5 від 12 березня 2025 року за своєю суттю не є заявою про вчинення кримінального правопорушення, в розумінні ст. 214 КПК України, що в свою чергу, на переконання колегії суддів, дозволяє зробити висновок про відсутність правової підстави для виникнення обов`язку вчинити певні дії за такою заявою щодо початку досудового розслідування кримінального провадження, відповідно до положень ст. 214 КПК України, як вірно зазначив про це і в ухвалі слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва.

Твердження ОСОБА_5 , що до заяви від 12 грудня 2025 року ним було додано докази на підтвердження вчинення суддею ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України, є безпідставними.

Згідно вказаної заяви, додатками до неї є: копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; ордер на надання правничої допомоги; копія першої сторінки паспорта потерпілого; копія пенсійного посвідчення потерпілого; документи про інвалідність потерпілого; копії першої та останньої сторінок позовної заяви; роздруківки ухвал судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 з Єдиного реєстру судових рішень.

Вказані документи підтверджують лише повноваження ОСОБА_5 та факт його звернення до суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_6 . Копії ухвал, роздрукованих з Єдиного реєстру досудових розслідувань, не є доказом, оскільки самі по собі не підтверджують реальність події кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів визнає безпідставними апеляційні доводи про те, що в заяві (повідомленні) наведені достатні дані з посиланням на конкретні обставини, які вказують на вчинення кримінального правопорушення. При цьому зауважує, що, всупереч твердженням адвоката, слідчий суддя не вийшов за межі своїх повноважень під час розгляду його скарги, а вивчив зміст заяви ОСОБА_5 на предмет наявності відомостей саме про кримінальне правопорушення, які в свою чергу і підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань. До того ж будь-яка заява про вчинене кримінальне правопорушення виключно з огляду на її назву не набуває статусу цього документа і її подання до Державного бюро розслідувань, не тягне за собою процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Обов`язок перевірки фактів вчинення кримінального правопорушення покладається на орган досудового розслідування лише стосовно заяв про кримінальне правопорушення. Це є гарантією права особи від необґрунтованого кримінального переслідування.

Отже, висновки слідчого судді про відмову у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань є обґрунтованими.

Стосовно процесуального статусу представника потерпілого, то слід зазначити наступне.

За вимогами ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають у особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

З наведеного слідує, що набуття особою процесуального статусу потерпілого можливе в двох випадках: звернення до органу досудового розслідування саме із заявою про кримінальне правопорушення; звернення із заявою про залучення як потерпілого в рамках кримінального провадження у якому вже здійснюється досудове розслідування.

Згідно ч. 1 ст. 58 КПК України, потерпілого у кримінальному провадженні може представляти представник - особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником.

Відповідно, для набуття процесуального статусу представника потерпілого необхідно набуття особою, яку він представляє, статусу потерпілого.

Крім того, невірне зазначення в рішенні суду процесуального статусу учасників провадження, не є істотним порушенням вимог КПК України, а тому не може бути підставою для його скасування.

Слідчий суддя розглянув скаргу у відповідності до вимог закону, на підставі повного і об`єктивного дослідження усіх наданих йому матеріалів, з наведенням мотивів прийняття відповідного рішення.

Істотних порушень вимог КПК України під час розгляду вказаної скарги, які б давали підстави для скасування постановленої слідчим суддею ухвали, колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її скасування, а відтак, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія судді

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 12 березня 2025 року (вх. № 831зкп від 12.03.2025), - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3