ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1976/25 Справа № 215/8025/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року, про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у ДУ «Криворізька установа виконання покарань № 3» на строк 60 днів, обчислюючи його з 01 травня 2025 р. по 29 червня 2025 р.

Із вказаною ухвалою не погодився ОСОБА_7 та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що прокурор належним чином не обґрунтував та не надав доказів на підтвердження вказаних ним ризиків, які є його припущеннями. Вважає, що суд не звернув увагу на необґрунтованість клопотання прокурора. Вказує, що другому обвинуваченому по цій справі не обрано запобіжній захід у виді тримання під вартою. Зазначає, що тривалий час 5,2 роки тримається під вартою. Зазначає, що судом не взято до уваги рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська яким по даній справі відмовлено слідчому в обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказує про свої заперечення щодо клопотання прокурора, оскільки йому вже відмовляв суд в обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає, що прокурор навмисно не додав вказане рішення суду. Просить скасувати оскаржувану ухвалу, і обрати особисте зобов`язання, як обирав Індустріальний районний суд.

Від захисника ОСОБА_8 надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляджу апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні відповідно до ч.4 ст. 422-1 КПК України, від обвинуваченого, на адресу апеляційного суду не надходило, тому колегія суддів вважає за можливе проводити судове засідання за відсутністю обвинуваченого.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 цього Кодексу, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, які можуть підлягати допиту судом при судовому розгляді справи, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується у зв`язку з чим прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

У клопотанні прокурора про обрання дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність заявлених ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер скоєних кримінальних правопорушень згідно пред`явленого обвинувачення, який обвинувачується в тому, що будучи судимим, вчинив новий особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання від 9 до 12 років позбавлення волі, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який не працює, міцних соціальних зв`язків не має.

Судом першої інстанції розглянуто можливість застосування до ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та правильно прийшов до висновку, про неможливість, на даному етапі обрати більш м`який запобіжній захід з урахуванням наявних ризиків.

Крім того, суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора, розглянув можливість обрання до ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, та дійшов обґрунтованого висновку, про не визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_7 , так як він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, керуючись п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, з врахуванням обставин передбачених ст. ст. 177, 178 КПК України.

Отже суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам, в тому числі вагомості наявних доказів, які вказують на обґрунтованість пред`явленого обвинувачення останньому, у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України. Таких обставин, як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, відсутністю підтвердження постійного джерела доходів та суспільно-корисливої діяльності, відсутність підтвердження міцних соціальних зв`язків.

Доводи апеляційної скарги, що другому обвинуваченому по цій справі не обрано запобіжній захід у виді тримання під вартою, є безпідставними. Оскільки наразі розглядається лише питання щодо законності обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 1 ст. 178, ст. 177 КПК України, з урахуванням даних про особу ОСОБА_7 .

Зазначене свідчить про те, що обрання запобіжного заходу є індивідуальним рішенням, яке ухвалюється окремо щодо кожного обвинуваченого, незалежно від наявності інших співобвинувачених у справі. Факт того, що до іншої особи у провадженні не було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, сам по собі не може бути підставою для скасування чи зміни запобіжного заходу іншій особі, оскільки в кожному випадку враховуються індивідуальні обставини та ризики, які можуть бути різними.

Більше того, відповідно до принципу персональної відповідальності, закріпленого у ст. 2 КК України, кримінальна відповідальність настає лише за наявності вини конкретної особи, а отже, й питання процесуального статусу, а також заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжних заходів, вирішуються персонально щодо кожного фігуранта справи.

Таким чином, посилання апелянта на відсутність тримання під вартою щодо іншого обвинуваченого не може бути визнане обґрунтованим доводом, що впливає на правомірність застосування запобіжного заходу до ОСОБА_7 . Апеляційний суд наголошує на індивідуальному підході до кожного обвинуваченого, що відповідає вимогам чинного кримінального процесуального законодавства України.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_7 тривалий час 5,2 роки тримається під вартою, є безпідставними. Оскільки згідно матеріалів справи, ОСОБА_7 по даному кримінальному провадженню обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою оскаржуваною ухвалою, з 01.05.2025 року.

Доводи апеляційної скарги, що прокурору суд вже відмовляв у задоволені клопотання в обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та судом не взято до уваги це рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, яким по даній справі відмовлено слідчому в обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є безпідставними.

При перевірці вказаних доводів, судом встановлено, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці, покласти обов`язок утримуватися від спілкування зі свідками та підозрюваними у цьому кримінальному провадженні.

В обґрунтування рішення слідчий суддя вказав, що належним чином не доведено наявність усіх ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України. Ризик переховування від органів досудового розслідування нівельований тим, що на момент звернення з клопотанням підозрюваний ОСОБА_7 вже перебуває у місцях позбавлення волі, відбуваючи покарання за раніше вчинений злочин. Відбуває покарання в ДУ «Криворізькій установі виконання покарань (№3)».

Згідно клопотання про обрання запобіжного заходу кінець строку відбуття покарання за раніше вчинений злочин - 03.05.2025 р. Тобто з моменту ухвалення вказаного обвинуваченим рішення від 31.10.2024 р. та оскаржуваним рішенням від 01.05.2025 р. суттєво змінились обставини по справі, які в оскаржуваному рішенні суд прийняв до уваги при винесені ухвали.

Доводи апеляційної скарги, що прокурор навмисно не додав вказане вище рішення суду, є безпідставним. Оскільки сам ОСОБА_7 не був позбавлений можливості подати до суду докази своїх доводів. Крім того як зазначалось вище, вказане рішення не впливає на оскаржуване рішення ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає не переконливими доводи апеляційної скарги щодо можливості скасувати обраний запобіжного заходу, оскільки рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 травня 2025 року, про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді