ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2025 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

секретар судового засідання ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001465 від 20.09.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, розлученого, має неповнолітню дитину, 2013 року народження, офіційно не працюючого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

У С Т А Н О В И В:

20 вересня 2024 року близько 14 години 00 хвилин, більш точний час не встановлений, ОСОБА_6 , перебуваючи на території ТЦ «Барабашово» за адресою: м. Харків, вул. Амурська, 1, діючи умисно, з корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, який продовжувався неодноразово та діє на теперішній час,усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями, спрямованими на таємне викрадення чужого майна, ніхто не спостерігає, відчинив ролет торгівельного приміщення № С-003-21-0540 (СР 112), користувачем якого є ОСОБА_9 , після чого зайшов до приміщення, тим самим проник у приміщення. Перебуваючи у вказаному торгівельному приміщенні, ОСОБА_6 виявив сонцезахисні окуляри у кількості 35 штук та, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення майна, поклав вказані окуляри у пакет чорного кольору, яку положив у свій рюкзак, після чого вийшов із приміщення.

Після того як ОСОБА_6 вийшов з торгівельного приміщення, контролер-охоронець ТОВ «Метро-1» ОСОБА_10 , який здійснюючи обхід території, виявив незаконні дії ОСОБА_6 , а саме: побачив, як ОСОБА_6 підняв жалюзі, зайшов до торгівельного приміщення та почав виходити, з метою припинення протиправних дій та затримання особи на місці висловив вимогу про те, щоб ОСОБА_6 зупинився та залишив викрадене майно. Проте ОСОБА_6 на зазначені вимоги ОСОБА_10 не реагував та почав тікати з місця вчинення кримінального правопорушення разом із викраденим майном, а саме сонцезахисними окулярами у кількості 35 штук, вартість яких відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи становить 4 908 грн 75 коп. ОСОБА_10 побіг за ОСОБА_6 , намагаючись його наздогнати та затримати. ОСОБА_10 також зателефонував іншому контролеру-охоронцю ОСОБА_11 та попросив прийти на допомогу. Пробігши близько 25 метрів ОСОБА_6 був зупинений та затриманий охоронцями ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Під час затримання ОСОБА_6 у нього був виявлений та вилучений чорний поліетиленовий пакет, в якому знаходилися окуляри. Охоронці ОСОБА_11 та ОСОБА_10 викликали поліцію, почувши це, ОСОБА_6 намагався втекти, почалась боротьба, під час якої ОСОБА_6 дістав з правої кишені штанів складений ніж. Побачивши це, ОСОБА_10 схопив ОСОБА_6 за праву руку, в якій він тримав ніж, який не вспів розкласти, а ОСОБА_11 схопив ОСОБА_6 за ліву руку з метою здійснення контролю за його діями, після чого ОСОБА_10 здійснив спробу вихопити ніж у ОСОБА_6 , однак ОСОБА_6 у цей момент лезом ножа у закритому стані спричинив ОСОБА_10 тілесне ушкодження, внаслідок чого у ОСОБА_10 утворилася поверхнева різана рана на правій кисті.

Відповідно до висновку експерта № 09-1557/2024 від 24 вересня 2024 року за результатами проведення судово-медичної експертизи, потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження: поверхнева різана рана на правій кисті, яка утворилась від травматичної дії гострого предмету, що володів ріжучими властивостями за 3-4 доби до огляду, що не суперечить строку обставин події. За ступенем тяжкості зазначені тілесні ушкодження відповідно до п.п. 2.3.2 «Б», 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Орган обвинувачення кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.4 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений повторно, поєднаний з проникненням в інше приміщення, в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повідомив, що 20 вересня 2024 року він перебував на торгівельному ринку «Барабашова», проходив повз торгові об`єкти та побачив, що в одному з торгових об`єктів не повністю зачинений ролет. Піднявши ролет, він таємно проник до вказаного приміщення, звідки взяв окуляри у кількості 15-20 шт., які знаходилися в коробці. Коробку з окулярами він поклав до свого рюкзаку, після чого вийшов з приміщення та пішов. Коли він вийшов то почув, що позаду нього хтось кричить, він обернувся та побачив чоловіка похилого віку. Він почав тікати, проте його зупинили люди. Після чого до нього підійшли ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які намагались поставити його на коліна. Рюкзак з окулярами був у нього на плечах. Потім рюкзак зірвали з плеч, а ОСОБА_10 вирвав мобільний телефон з його рук. Вказані дії ОСОБА_10 обурили ОСОБА_6 . Він намагався чинити опір. Потім ОСОБА_10 та ОСОБА_11 намагались дістати вміст кишень ОСОБА_6 , то ОСОБА_6 дістав ніж, який мав при собі. Ніж був складений. ОСОБА_10 забрав цей ніж. Жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ОСОБА_10 не наносив. Потім вони викликали поліцію. Зазначив, що він визнає вину у вчиненні крадіжки та не погоджується з кваліфікацією його дій за ч. 4 ст. 187 КК України. Повідомив, що умислу на вчинення розбою він не мав. Зауважив на тому, що він не спричиняв потерпілому тілесних ушкоджень.

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, судом були досліджені такі докази сторони обвинувачення: допитані потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідок ОСОБА_11 , досліджені письмові докази у кримінальному провадженні.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 повідомив, що 20 вересня 2024 року йому зателефонував працівник ТЦ «Барабашово» та повідомив про те, що до його торгового об`єкту проник молодий чоловік, якого затримали на місці. Він одразу приїхав до ТЦ «Барабашово» та зайшов до торгового об`єкту. У приміщенні все було розкидано. Вказав, що торговий об`єкт зачиняється на ролет та замок. Він вийшов з приміщення та побачив неподалік від торгового об`єкту охоронців, працівників поліції та молодого чоловіка, біля якого на землі лежав газовий балончик та чорний пакет. Як Пашкову були нанесені тілесні ушкодження, він не бачив.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 , який працює контролером на ТЦ «Барабашово», повідомив, що 20 вересня 2024 року з контейнера № СР112, що розташований на ТЦ «Барабашово», була вчинена крадіжка. Ролет на контейнері не був зачинений на замок, всередині знаходився товар. Того дня він побачив як ОСОБА_6 та ще одна людина підняли ролет, зайшли до приміщення контейнеру та опустили ролет. Перебуваючи на відстані 2-3 метрів від контейнеру, спостерігаючи ці дії, ОСОБА_10 повідомив про це начальника зміни, щоб той направив йому на допомогу ОСОБА_11 . Через 5-10 хвилин особи, які перебували всередині приміщення контейнеру, відчинили ролет, за їх поведінкою ОСОБА_10 зрозумів, що це не власники контейнеру, тому у цей момент ОСОБА_10 почав їм кричати «стій», вони побігли в різні сторони. ОСОБА_10 побіг за ОСОБА_6 та почав кричати, щоб він зупинився. ОСОБА_6 мав на спині рюкзак. Підприємці, які стояли поміж рядами, затримали ОСОБА_6 , перегородивши йому рух. Після чого прибув ОСОБА_11 та ще один контролер. ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ще один чоловік загнали в куток ОСОБА_6 та почали його втихомирювати. Вони зателефонували на 102. ОСОБА_6 прохав щоб його відпустили, але коли зрозумів, що викликали поліцію, то почав чинити опір, грубіянити, зробив спробу вирватись. Почалась сутичка. Під час боротьби з ОСОБА_6 ОСОБА_10 він помітив, що той тримає у своїй руці ніж, тому він перехватив руку, в якій ОСОБА_6 тримав ніж. Коли вони заспокоїли ОСОБА_6 , ОСОБА_10 побачив на своїй руці рану невеликий поріз. ОСОБА_10 стверджував, що ніж був складений та ОСОБА_6 не встиг його розкласти, оскільки він перехватив його руку. ОСОБА_6 затримувало четверо людей: він, ОСОБА_11 , контролер та підприємець. Ніж, який мав при собі ОСОБА_6 , був невеликого розміру, темного кольору. Ніж був у складеному вигляді. На переконання потерпілого, ОСОБА_6 дістав ніж, оскільки хотів втекти. Коли ОСОБА_6 намагався вирватись, його рюкзак лежав на землі неподалік.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив, що 20 вересня 2024 року о 14 годині 00 хвилин він виконував обов`язки старшого зміни під час обходу ТЦ «Барабашово». Йому зателефонував контролер ОСОБА_10 та повідомив, що на території, де він здійснює обхід, у контейнер СР 112 залізли невідомі люди. Прибувши до ОСОБА_10 , він побачив, що той біжить за ОСОБА_6 . Через 2-3 хвилини він добіг до місця, де був затриманий ОСОБА_6 . Сам момент затримання ОСОБА_6 він не бачив. Затримання ОСОБА_6 відбулося на відстані від 20-30 метрів від контейнера. На контейнері був відсутній замок. Під час затримання ОСОБА_6 у нього був виявлений чорний поліетиленовий пакет, в якому знаходилися окуляри, який він поклав на землю. ОСОБА_11 викликав поліцію, у той час ОСОБА_6 стояв поруч та чув про те, що він викликає поліцію. Потім він побачив як ОСОБА_6 дістав з правого карману жилетки предмет, що це за предмет - він не побачив. Потім ОСОБА_10 закричав «ніж» і схопив ОСОБА_6 за руку, в якій знаходився невідомий предмет, а він схопив ОСОБА_6 за іншу руку. ОСОБА_6 почав вириватися та намагатися тікати. Зазначив, що сам момент нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 він не бачив. Потім він побачив, що у ОСОБА_10 була рука порізана чи подряпана. Потім вони заспокоїли ОСОБА_6 .

Згідно з даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 20 вересня 2024 року, слідчий СВ ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 прийняв усну заяву від ОСОБА_9 про крадіжку майна, а саме 35 окулярів, з торгівельного приміщення СР 112, С 003 - 21 0540, що розташоване на території ТЦ «Барабашово», чим було спричинено матеріальну шкоду.

Зі змісту заяви ОСОБА_10 від 20 вересня 2024 року вбачається, що 20 вересня 2024 року близько 13 години 30 хвилин невідома особа, перебуваючи на території ТЦ «Барабашово», проник до торгівельного об`єкту СР112 (С-003-21-0540), звідки викрав пакет чорного кольору із сонцезахисними окулярами. Після того як зазначена особа усвідомила, що була викрита, то почала втікати, а коли ОСОБА_10 намагався його зупинити, то він поранив його розкладним ножем.

Відповідно до рапорту поліцейського УПП в Харківській області ОСОБА_14 , 20 вересня 2024 року о 14 годині 02 хвилини надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 20 вересня 2024 року о 14 годині 02 хвилини за адресою: м. Харків, вул. Амурська, буд. 1, охорона ТЦ «Барабашова» затримали чоловіка, який зламав магазин СР112, та який намагався вкрасти товар. Вказаний чоловік погрожував ножем. Заявник: ОСОБА_11 .

Згідно з рапортом інспектора ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_15 , 20 вересня 2024 року о 17 годині 27 хвилин надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 20 вересня 2024 року о 17 годині 27 хвилин за адресою: м. Харків, вул. Амурська, бригада № 215 лікар ОСОБА_16 , потерпілий ОСОБА_10 , який працевлаштований охоронцем на ринку, отримав: забій променево-зап`ясткового суглобу з правого боку, рана правої кисті, під час затримання підозрюваного в крадіжці, який чинив опір та травмував потерпілого ножем.

Зі змісту протоколу огляду місця події від 20 вересня 2024 року з фототаблицею до нього вбачається, що слідчий СВ ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_17 у присутності понятих: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 за участю ОСОБА_20 та ОСОБА_10 , 20 вересня 2024 року у період часу з 14 години 30 хвилин до 14 години 45 хвилин провів огляд ділянки місцевості, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Амурська, 1. Безпосереднім місцем огляду стало торгове приміщення «СР112», яке має два поверхи.

Відповідно до заяви-дозволу від 20 вересня 2024 року ОСОБА_20 надав співробітникам поліції добровільний дозвіл на проведення огляду місця події за адресою: м. Харків, вул. Амурська, 1, ТО СР 112.

Згідно з протоколом огляду місця події від 20 вересня 2024 року з фототаблицею до нього, слідчий СВ ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_17 у присутності понятих: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 за участю ОСОБА_10 , 20 вересня 2024 року у період часу з 15 години 50 хвилин до 16 години 40 хвилин провів огляд ділянки місцевості, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Амурська, 1, на території ТЦ «Барабашово», під час якого встановлено, що біля торгівельного приміщення «BKN 115» знаходиться чоловік на ім`я ОСОБА_6 . Під час огляду вилучено окуляри у кількості 36 шт., газовий балончик «Pfeffer» КО JET», розкладний ніж, загальною довжиною близько 20 см, довжина леза близько 10 см, довжина рукоятки близько 10 см, чорно-коричневого кольору.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 вересня 2024 року за участю потерпілого ОСОБА_10 , з довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 вересня 2024 року, ОСОБА_10 впізнав обвинуваченого ОСОБА_6 .

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 вересня 2024 року за участю свідка ОСОБА_11 , з довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 вересня 2024 року, ОСОБА_11 впізнав обвинуваченого ОСОБА_6 .

Зі змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 29 жовтня 2024 року з фототаблицею до нього, слідує, що потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що 20 вересня 2024 року він разом із контролером ринку ОСОБА_11 тримали чоловіка на ім`я ОСОБА_21 , один за праву руку, а інший за ліву руку, намагаючись припинити його протиправні дії, після чого чоловік на ім`я ОСОБА_21 заподіяв ОСОБА_10 тілесне ушкодження, внаслідок того, що зловмисник, тримаючи в правій руці розкладний ніж, у процесі сутички, наніс потерпілому один удар лезом ножа навідмах в ділянку правої кисті, внаслідок чого у ОСОБА_22 утворилася поверхнева різана рана на правій кисті.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 29 жовтня 2024 року з фототаблицею до нього, свідок ОСОБА_11 повідомив, що 20 вересня 2024 року він разом з потерпілим ОСОБА_10 тримали чоловіка на ім`я ОСОБА_21 , один за праву руку, а інший за ліву руку, намагаючись припинити його протиправні дії, після чого чоловік на ім`я ОСОБА_21 заподіяв ОСОБА_10 тілесне ушкодження, внаслідок того, що зловмисник, тримаючи в правій руці розкладний ніж, у процесі сутички, наніс потерпілому один удар лезом ножа навідмах в ділянку правої кисті, внаслідок чого у ОСОБА_22 утворилася поверхнева різана рана на правій кисті.

Відповідно до висновку експерта № 09-1867/2024 від 01 листопада 2024 року у ОСОБА_10 мають місце тілесні ушкодження: поверхнева різана рана на правій кисті, яка утворилася від травматичної дії гострого предмету, що володів ріжучими властивостями за 3-4 доби до огляду, що не суперечить строку обставин події, як вказано у фабулі даної постанови. За ступенем тяжкості встановлена у ОСОБА_10 поверхнева різана рана на правій кисті викликала незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2 «Б», 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Зі змісту протоколу огляду предметів від 29 жовтня 2024 року з фототаблицею до нього вбачається, що старший слідчий СВ ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_23 у приміщенні СВ ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області провів огляд предметів, а саме розкладного ножа, комбінованого кольору із чорною рукояткою та вставкою, коричневого кольору, та газового балончику «Pfeffer» КО JET» у кількості 1 шт.

Згідно з протоколом огляду предмета від 30 вересня 2024 року з фототаблицею до нього, старший слідчий СВ ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_23 провів огляд предметів, які були поміщені до поліетиленового пакету, чорного кольору, а саме: сонцезахисних окулярів в кількості 36 шт., які 20 вересня 2024 року під час огляду місяця події на території ТЦ «Барабашово» за адресою: м. Харків, вул. Амурська, 1, біля торгівельного приміщення «BKN 115», вилучені у ОСОБА_6 та сонцезахисні окуляри чорного кольору спортивні, які належать ОСОБА_6 з відломаним лівим вушком. Сонцезахисні окуляри, окрім тих, що належать ОСОБА_6 , належать потерпілому ОСОБА_9 та знаходилися у торгівельному приміщення «С-003-21-0540» (СР 112), яке орендує ОСОБА_9 . Під час огляду потерпілий ОСОБА_9 повідомив про те, що вказані сонцезахисні окуляри у кількості 35 шт., які на час огляду знаходилися у справному та придатному для використання стані, без видимих пошкоджень, належать ОСОБА_9 , які він впізнав за їх загальним виглядом, кольором, індивідуальними ознаками.

Відповідно до висновку експерта № 7905 за результатами проведення судової товарознавчої експертизи від 21 жовтня 2024 року загальна вартість сонцезахисних окулярів станом на вересень 2024 року складала 4908, 75 грн.

Зі змісту протоколу пред`явлення речей для впізнання від 29 жовтня 2024 року з фототаблицею до нього вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 впізнав ніж, яким йому було нанесено тілесне ушкодження.

Відповідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання від 29 жовтня 2024 року з фототаблицею до нього слідує, що свідок ОСОБА_11 впізнав ніж, яким потерпілому ОСОБА_10 було нанесено тілесне ушкодження.

Недопустимості доказів відповідно до вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено.

Крім того судом були досліджені надані прокурором в якості письмових доказів такі процесуальні документи:

- постанова старшого слідчого СВ ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_23 від 20 вересня 2024 року про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001465 від 20.09.2024;

- ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Харкова (справа № 953/8758/24 провадження № 1-кс/953/7137/24) від 27 вересня 2024 року про накладення арешту;

- супровідний лист заступника директора з експертної роботи ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України про направлення на адресу СВ ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області висновку експерта № 7905 за результатами проведення судової товарознавчої експертизи від 21 жовтня 2024 року;

- акт № 7905 здачі-приймання висновку експерта, експертного дослідження, повідомлення про неможливість надання висновку № 7905;

- акт № 7905 попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта, експертного дослідження № 7905.

Суд приймає до уваги ці документи, але зазначає, вказані документи лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону, тому за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для встановлення винуватості обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив, що вина його підзахисного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, не доведена, та з урахуванням усіх досліджених доказів просив змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення на ч.4 ст.185 КК України, вину у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнає. В обґрунтування таких вимог захисник зазначив, що потерпілий ОСОБА_10 не бачив факт викрадення обвинуваченим майна, а лише побачив ОСОБА_6 , коли він залишив приміщення контейнеру. Крім того, потерпілий ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_24 у своїх поясненнях вказали, що не бачили, щоб ОСОБА_6 відкрив ніж, та взагалі не побачили момент спричинення тілесних ушкоджень потерпілому цим ножом, а лише побачили наслідки у виді рани. Отже у обвинуваченого ОСОБА_6 був умисел на таємне викрадення чужого майна, що він і зробив і у чому повністю визнає свою вину, умислу на вчинення розбою з погрозою насильства, небезпечного для потерпілого у момент його спричинення у нього не було, факт розбою не підтверджується жодними дослідженими у судовому засіданні доказами. Зазначивши на недостатність доказів, захисник при цьому не посилався на їх недопустимість.

Суд, дослідивши докази, надані прокурором на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_6 , враховуючи позицію сторони захисту щодо відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, вважає, що дії ОСОБА_6 невірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України, як заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаному з проникненням у житло, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, оскільки під час судового слідства така кваліфікація дій обвинуваченого не знайшла свого підтвердження.

Користуючись своїм правом, визначеним ст. 337 КПК України, суд вважає за необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, у частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, враховуючи, що це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, та викликано необхідністю надання правильної правової кваліфікації його діям.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану та за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною і такою, що відповідає фактичним обставинам вчиненого кримінального правопорушення з огляду на таке.

Так, суд враховує, що кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння (Постанова ВС від 05 квітня 2018 року в справі № 658/1658/16-к).

За своїм змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка в свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна. При цьому, з об`єктивної сторони вчинення грабежу можливе у формі: 1) відкритого викрадення чужого майна без застосування насильства або погрози його застосування (ненасильницький грабіж); 2) відкритого викрадення чужого майна із застосуванням насильства або погрози його застосування (насильницький грабіж).

При ненасильницькому грабежі винний при вилученні майна не звертається до застосування насильства або погрози до потерпілого чи інших осіб (не здійснює цілеспрямованої дії на їх психіку чи тілесну недоторканість), а обмежується прикладенням певних зусиль лише безпосередньо для вилучення майна.

Предметом грабежу є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи.

Протиправність дій винної особи полягає в тому, що під час відкритого викрадення у винного немає жодного права і будь-яких підстав для вилучення майна у потерпілого.

Інтелектуальні ознаки умислу проявляються в тому, що винний, протиправно вилучаючи майно, чітко усвідомлює незаконний характер своїх дій, розуміє, що не має на майно, яке він вилучає, жодного права. Вилучаючи майно, винний усвідомлює той факт, що воно вибуде з володіння власника чи законного володільця майна, розуміє, що власник чи законний володілець будуть позбавлені можливості реалізувати свої правомочності щодо цього майна.

Вольова ознака прямого умислу характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків: винний бажає незаконно вилучити відповідне майно і позбавити власника чи законного володільця можливості володіти, користуватися чи розпоряджатися відповідним майном.

Грабіж потрібно вважати закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Таким чином, для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 186 КК України має бути встановлено і доведено, що особа усвідомлювала те, що майно, яким вона заволодіває, є чужим для неї, свої дії вона вчиняє у присутності потерпілого або інших осіб, її дії помічені й оцінюються іншими як протиправні, а також передбачала суспільно небезпечні наслідки своїх протиправних дій і бажала їх настання (Постанова ВС від 28 січня 2021 року у справі № 727/950/20).

Натомість, за загальним визначенням, розбій, як злочин проти власності, - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства. Головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим.

Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки).

Розбій посягає на два об`єкти: право власності й особу (її здоров`я і життя).

З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Напад може бути як відкритим, так і таємним (наприклад, нанесення удару потерпілому з-за спини). За цією ознакою розбій відрізняється від крадіжки.

Головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим.

Напад органічно пов`язаний із фізичним або психічним насильством, яке при розбої має так званий інструментальний характер - виступає способом заволодіння майном або його утримання.

При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є характер застосованого до потерпілого насильства або погрози як способу заволодіння чужим майном, при розбої воно є небезпечним для життя чи здоров`я, а при грабежі така небезпека відсутня.

Вирішуючи питання про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, суд виходить з того, що розбій як злочин проти власності - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Згідно з абз. 4,5 п. 4 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози - як грабіж чи розбій.

Коли винна особа вже отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися протиправно вилученим майном, але застосовує насильство лише з метою уникнення затримання, її дії не можуть визнаватися грабежем, поєднаним з насильством. Залежно від способу вилучення майна вони можуть розцінюватись як крадіжка або грабіж. Застосування насильства в такому випадку утворює окремий склад злочину і потребує окремої кваліфікації залежно від тяжкості наслідків та заподіяної потерпілому фізичної шкоди.

З детальних показань потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , які є логічними та послідовними й такими, що в цілому та окремих деталях відтворюють обставини, що мали місце, крім того, узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 , суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_6 з метою таємного викрадення майна незаконно проник у торгівельний контейнер, викрав звідти сонцезахисні окуляри, при цьому був помічений потрепілим ОСОБА_10 , отже його дії переросли у грабіж, під час якого він намагався втекти від потерпілого ОСОБА_10 , але був затриманий, викрадені речі у нього були вилучені, та з метою уникнення затримання він вирішив застосувати розкладний ніж, який вийняв з кишені своїх штанів, але не встиг його розкрити, оскільки його побачив потерпілий ОСОБА_10 , та під час сутички лезом вказаного ножа у складеному стані обвинувачений ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодженні у виді поверхневої різаної рани на правій кисті.

Отже, потерпілий ОСОБА_10 при зазначених обставинах по суті знаходився в умовах та обстановці, яка не загрожувала його життю і здоров`ю, крім спричинення йому поверхневої різаної рани на правій кисті, яка відносяться до легких тілесних ушкоджень, інших насильницьких дій ОСОБА_6 не вчиняв, хоча при бажанні він мав реальну можливість «нейтралізувати» потерпілого в інший спосіб, більш агресивний і тяжкий.

Наявність поверхневої різаної рани на правій кисті у потерпілого ОСОБА_10 , яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, не є тілесним ушкодженням, небезпечним для життя чи здоров`я.

Аналіз характеру та послідовності дій обвинуваченого, природа застосованого ОСОБА_6 насильства у своїй сукупності свідчить про те, що він вчинивши грабіж, далі, опинившись на місці події, коли викрадене майно у нього було вилучене, фактично застосував фізичний примус, який мав лише нейтралізувати потерпілого або спонукати його до надання йому свободи. Застосоване ним насильство не призвело і не могло призвести до тілесних ушкоджень, небезпечних для життя чи здоров`я потерпілого.

Щодо розбіжностей у показаннях потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 та у наданих ними поясненнях під час проведення слідчого експерименту щодо розташування ножа та механізму нанесенням ним тілесних ушкоджень, то суд приймає до уваги та надає перевагу показанням, отриманим судом безпосередньо у судовому засіданні, оскільки потерпілий та свідок були попереджені судом про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, приведені до присяги, підстав сумніватися у показаннях даних осіб суд не вбачає. Показання потерпілого ОСОБА_10 не підтверджують ознак, характерних для розбою, а свідчать про спричинення легких тілесних ушкоджень. Крім того, згідно з положеннями ч.4 ст.17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Аналізуючи обставини справи, суд виходить з того, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 дійсно були розпочаті як таємне викрадення чужого майна, поряд з цим, у ході вчинення злочину його дії були викриті потерпілим ОСОБА_10 , який у подальшому разом зі свідком ОСОБА_11 затримали обвинуваченого, викрадені речі при цьому у обвинуваченого були вилучені. Обвинувачений ОСОБА_6 , у свою чергу, не маючи вже викрадених речей та можливості залишити їх при собі та розпорядитись ними, лише з метою уникнення затримання дістав з карману розкладний ніж, який був у закритому стані, який побачив потерпілий ОСОБА_10 та намагався знешкодити ОСОБА_6 , у результаті чого ОСОБА_10 були спричинені легкі тілесні ушкодження. Зважаючи на викладене, погрозою застосування насильства у виді ножа у бік потерпілого ОСОБА_10 . ОСОБА_6 мав на меті лише втекти та уникнути затримання. Отже такі дії не можуть бути кваліфіковані як розбійний напад.

Підстави ставити під сумнів вказані вище показання, письмові та речові докази у суду відсутні, всі вони узгоджуються між собою, є належними, допустимими, достовірними доказами, та не викликають сумнівів у суду.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що зібрані докази є належними, допустимими, але у своїй сукупності є не достатніми та не дають підстав для висновку про вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 розбійного нападу, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Підсумовуючи свої висновки з цього приводу, суд зазначає наступне.

Стаття 6 Європейської Конвенції «Про захист прав і основних свобод людини» передбачає, що кожний при пред`явленні йому любого кримінального обвинувачення має право на справедливий судовий розгляд.

За змістом положень ст. 62 Конституції України винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.62 Конституції України, п.п.18,19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого, неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного.

Сумнівний характер вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який викладений у рішенні Європейського суду з прав людини від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України», в якому зазначається, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

З урахуванням викладеного суд висновує про доведеність вини у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану та кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи, суд не встановив.

Так, майно, яким заволодів обвинувачений, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні. ОСОБА_6 розпочав свої дії як крадіжку, але викрадення майна здійснювалось обвинуваченим в присутності потерпілого ОСОБА_10 , який його побачив та усвідомлював протиправний характер його дій. За цією ознакою воно є відкритим та визначається як грабіж. Дії обвинуваченого ОСОБА_6 характеризуються умислом та корисливою метою. у результаті цих діянь він одержав фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись викраденим майном.

Про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 такої кваліфікуючої ознаки як «проникнення у житло» свідчить, те, що вчиняючи грабіж, поєднаний з проникненням, обвинувачений усвідомлював протиправність входження (потрапляння) до приміщення, належного потерпілого та перебування в ньому.

Обставина вчинення злочину з проникненням до іншого приміщення знайшла своє підтвердження під час судового розгляду та визнається обвинуваченим, оскільки події викрадення чужого майна мало місце безпосередньо у приміщенні, користувачем якого є потерпілий ОСОБА_25 .

Іншою кваліфікуючою грабіж ознакою є вчинення його в умовах воєнного стану. Зазначена обставина є загально відомою та непотребує доведенню, зважаючи на дату вчинення злочину.

Так, відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в державі неодноразово продовжувався, діє на теперішній час.

Вирішуючи питання про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 ознаки повторності, інкримінуємої органом обвинувачення, суд виходить з того, що повторність відсутня, з огляду на таке.

Вироком Київського районного суду м.Харкова від 22 серпня 2023 року ОСОБА_6 був засуджений за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 20 січня 2025 року було задоволено подання Салтівського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області про приведення вироку у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужового майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 та ОСОБА_6 був звільнений від покарання, призначеного Київського районного суду м.Харкова від 22 серпня 2023 року, отже він є раніше не судимим.

Щодо доводів сторони захисту про необхідність перекваліфікувати його дії обвинуваченого ОСОБА_6 з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 4 ст. 185 КК України, то суд вважає їх безпідставними.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні).

Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння).

Так, з наданих у судовому засіданні показів потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що він з самого початку виявив протиправні дії ОСОБА_6 , тобто усвідомлював протиправний характер дій винної особи.

Надаючи оцінку діям обвинуваченого щодо спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілому, суд враховує, що частинами 1, 3 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 228/1158/16-к; провадження № 13-28кс19), звернення потерпілого до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо нього злочину без визначення кримінально-правової кваліфікації або з неправильною кваліфікацією є проявом волі на притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, що надає суду право за результатами судового розгляду кримінального провадження, розпочатого за процедурою публічного обвинувачення, ухвалити відповідно до встановлених частиною третьою статті 337 КПК України меж судового розгляду обвинувальний вирок з перекваліфікацією діяння на злочин приватного обвинувачення незалежно від позиції потерпілого щодо зміни його правової оцінки.

Закон не покладає на потерпілого обов`язку встановлення обставин кримінального правопорушення та його кваліфікації. Зазначене є винятковою компетенцією органів досудового розслідування, державного обвинувачення і суду.

У матеріалах кримінального провадження наявна заява потерпілого ОСОБА_10 у якій він у тому числі вказує на спричинення йому обвинуваченим тілесних ушкоджень.

Під час судового розгляду на підставі показань потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 та досліджених письмових доказів, судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 після вчинення грабежу, після того, як викрадене майно було у нього вилучене, з метою уникнення затримання спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження відповідно до висновку експерта № 09-1557/2024 від 24 вересня 2024 року за результатами проведення судово-медичної експертизи: поверхнева різана рана на правій кисті, яка утворилась від травматичної дії гострого предмету, що володів ріжучими властивостями за 3-4 доби до огляду, що не суперечить строку обставин події. За ступенем тяжкості зазначені тілесні ушкодження відповідно до п.п. 2.3.2 «Б», 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Аналізуючи усі докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлені достатні докази для доведення «поза розумним сумнівом» винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

Вчинення саме цих кримінальних правопорушень є доведеним та не викликає сумнівів, зважаючи на наявність призупції невинуватості.

Склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186 та ч.1 ст.125 КК України є менш тяжким, ніж той, що передбачений ч.4 ст.187 КК України. З урахуванням того, що орган обвинувачення інкримінував обвинуваченому ОСОБА_6 посягання на право власності та здоров`я особи, що охоплюється складом ч.4 ст.187 КК України, суд вважає, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 судом за ч.4 ст.186 КК України та ч.1 ст.125 КК України, та відповідає положенням ст.337 КПК України та положенням п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності».

Вирішуючи питання про призначення покарання суд має враховувати дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Вивченням даних про особу ОСОБА_6 встановлено, що він є громадянином України, має незакінчену вищу освіту, розлучений, має малолітню дитину, 2013 року народження, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, тяжких захворювань чи інвалідності не має, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд не встановив.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд не встановив.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, які відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься: за ч. 4 ст. 186 КК України до тяжкого кримінального правопорушення, за ч. 1 ст. 125 КК України до кримінального проступку, конкретні обставини та наслідки, дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, репутацію, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, тому вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді у виді громадських робіт за ч. 1 ст. 125 КК України, за ч. 4 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі, в межах, встановлених санкціями статей Особливої частини Кримінального кодексу України, за якими він обвинувачується і які передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення, що можливо лише в умовах ізоляції останнього від суспільства.

При визначенні остаточної міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 застосуванню підлягає ч. 1 ст. 70 КК України, оскільки він засуджується за вчинення сукупності кримінальних правопорушень, та з урахуванням положень п. г ч. 1 ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі, яке буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення покарання із застосуванням статті 69 КК України судом не встановлено.

Під час досудового розслідування стосовно ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. Враховуючи, що судом призначається покарання у виді позбавлення волі, суд вважає необхідним до набрання вироком законної сили залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування призначеного ОСОБА_6 покарання рахувати з дня ухвалення вироку 30 травня 2025 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_6 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 20 вересня 2024 року по 29 травня 2025 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Питання щодо витрат, пов`язаних із проведенням експертиз по кримінальному провадженню, суд вирішує на підставі ст. 124 КПК України.

Відповідно до вимог статті 374 КПК України суд при постановленні вироку вирішує питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2024 року накладений арешт на майно, суд скасовує вказаний арешт.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання:

за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі,

за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 80 (годин) годин.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покаранням більш суворим, з урахуванням положень п.г ч.1 ст.72 КК України призначити обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Строк відбування призначеного ОСОБА_6 покарання рахувати з дня ухвалення вироку 30 травня 2025 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_6 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 20 вересня 2024 року по 29 травня 2025 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2024 року.

Речові докази:

- сонцезахисні окуляри в кількості 36 шт., вилучені 20 вересня 2024 року під час огляду місяця події на території ТЦ «Барабашово» за адресою: м. Харків, вул. Армурська, 1, біля торгівельного приміщення «BKN 115»: сонцезахисні окуляри бордового кольору з білою, жовтою та червоною смужкою з надписом «2397С357 14-146»; сонцезахисні окуляри з надписом «Chanel»; сонцезахисні окуляри коричневого кольору з надписом «Max travel»; сонцезахисні окуляри з золотистою оправою з надписом «NT-031С35319-141»; сонцезахисні окуляри коричневого кольору з надписом «3501С85518-145»; сонцезахисні окуляри чорного кольору з надписом «5С-2»; сонцезахисні окуляри з декоративними бджілками з надписом «2332С56318- 146»; сонцезахисні окуляри з відзеркалюючим склінням без надписів; сонцезахисні окуляри червоного кольору з декоративними бджілками з надписом «2332С46318-146»; сонцезахисні окуляри пластикові коричневого кольору без надписів; сонцезахисні окуляри чорного кольору з декоративними зірочками з надписом «BS13034COL258 18145»; сонцезахисні окуляри пластикові світло-коричневого кольору без надписів; сонцезахисні окуляри чорного кольору з надписом «0»; сонцезахисні окуляри з коричневим склінням з надписом «2339С262 15145»; сонцезахисні окуляри червоного кольору з золотистими дужками з надписом «0»; сонцезахисні окуляри чорного кольору з крапками на склінні з надписом «В8С-556316-141»; сонцезахисні окуляри червоного кольору з надписом «LFN205»; сонцезахисні окуляри з відзерукалюючим склінням з позолоченими дужками без надписів; сонцезахисні окуляри з чорним обрамленням з золотистими вушками з надписом «НТ-031С-155319141»; сонцезахисні окуляри чорного кольору з надписом «7121С75520-135»; сонцезахисні окуляри світло-коричневого кольору з надписом «2341С66314-144»; сонцезахисні окуляри з відзеркалюючим склінням з надписом «СД»; сонцезахисні окуляри коричневого кольору з надписом «FURFLUX UV 400PROTECTION»; сонцезахисні окуляри коричневого кольору з надписом «FURFLUX UV 400PROTECTION»; сонцезахисні окуляри світлофіолетового кольору з декоративними бджілками з надписом «2349С66019-148»; сонцезахисні окуляри з надписом «KAREN WALKER 10»; сонцезахисні окуляри золотисті з надписом «8»; сонцезахисні окуляри золотисті з відзеркалюючим склінням з надписом «584»; сонцезахисні окуляри фіолетового кольору з надписом «21134»; сонцезахисні окуляри з надписом «GUCCI»; сонцезахисні окуляри фіолетового кольору з надписом «LFN205»; сонцезахисні окуляри з відзеркалюючим склінням з надписом «8151С45816-135»; сонцезахисні окуляри з надписом «GUCCI Р 1842С-1-15521-141»; сонцезахисні окуляри чорного кольору з надписом «JH18»; сонцезахисні окуляри з фіолетовим склінням з сріблястою оправою без надписів - повернути власнику майна ОСОБА_9 ;

- сонцезахисні окуляри чорного кольору спортивні -повернути власнику майна ОСОБА_6 ;

- ніж-складний з рукояткою чорно-коричневого кольору, газовий балончик з надписом «Pepper kojet» - знищити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави в особі Національний науковий центр «Інститут судових експертиз ім.Засл.проф. М.С. Бокаріуса» витрати на залучення експерта для проведення судових товарознавчих експертиз № 7905 від 21 жовтня 2024 року у розмірі 3786,40 грн.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1