Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

29 липня 2025 року м. Рівне

Справа № 572/2366/20

Провадження № 11-кп/4815/511/25

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , прокурора Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_10 , з відповідними заявленими змінами, представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 18 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000647 від 07.07.2020 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , непрацюючої, неодруженої, з середньою освітою, раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 18 квітня 2025 року перекваліфіковано дії ОСОБА_6 із ч. 1 ст. 115 КК України на ст.118 КК України.

Визнано ОСОБА_6 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України та призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, зараховано обвинуваченій ОСОБА_6 в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 07.07.2020 року по 10.07.2020 року, строк тримання під вартою з 03.03.2025 року по 17.04.2025 року, а також строк із 18.04.2025 року по дату набрання цим вироком законної сили, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі ухвалено обчислювати з дати її затримання з 03.03.2025 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжено до 16.06.2025 року без визначення розміру застави. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 10 червня 2025 року продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів до 08 серпня 2025 року включно, без права внесення застави.

Цивільний позов ОСОБА_8 , ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення моральної (немайнової) шкоди задоволено частково: стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 40000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 40000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_8 , ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення моральної (немайнової) шкоди відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави понесені процесуальні витрати у сумі 2615 грн. 02 коп. у виді витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Вирішено питання щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області від 09.07.2020 року у справі № 572/1742/20.

За обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що вона 07.07.2020 року приблизно о 16 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку за місцем проживання ОСОБА_12 , що по АДРЕСА_2 , під час словесної суперечки, яка супроводжувалась спричиненням тілесних ушкоджень один одному, виник умисел на заподіяння смерті ОСОБА_12 .

Реалізуючи протиправний намір, ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, спрямованих на умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, а саме ОСОБА_12 , з метою спричинити тілесні ушкодження та позбавити життя, завдала два удари клинком кухонного ножа в ділянку передньої поверхні грудної клітки зліва та грудної клітки посередині, чим заподіяла останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті, а також заподіяла легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

В результаті заподіяння ОСОБА_6 для ОСОБА_12 вказаного проникаючого, сліпого колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітки (зліва) було спричинено ушкодження верхівки лівої легені, середостінної тканини, висхідної частини аорти (магістральна судина) лівої легені, що в короткий проміжок часу після травмування ускладнилося лівобічним гемопневмотокарсом, гемоперікардом, які зумовили розвиток комбінованого травматичного (кардіального та плевро-пульмонального) шоку, зупинку серцевої діяльності і дихання, припинення функцій центральної нервової системи та настання смерті останнього на місці події.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано як протиправні, умисні дії, які виразились в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині за ч.1 ст.115 КК України.

Судом перекваліфіковано дії обвинуваченої ОСОБА_6 із ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_9 в інтересах потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_8 в частині перекваліфікації дій обвинуваченої та у неповному задоволенні цивільного позову потерпілих покликається на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважає, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_6 ознак перевищення меж необхідної оборони при заподіянні смерті ОСОБА_12 не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку представника вина ОСОБА_6 в умисному вбивстві ОСОБА_12 на грунті п`янства і особистих неприязних відносин доведена.

Просить вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 18 квітня 2025 року скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною за ч.1 ст. 115 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком 15 років. Задовольнити повністю заявлений потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_8 цивільний позов і стягнути з обвинуваченої ОСОБА_6 на їх користь по 200000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Прокурор в апеляційній скарзі покликається на незаконність вироку суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що суд необгрунтвано змінив кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.1 ст. 115 на ст. 118 КК України.

Звертає увагу, що доказів, що особа в момент заподіяння ударів перебувала в небезпеці немає, як і те, що ОСОБА_12 намагався задушити чи взагалі душив ОСОБА_6 . Із показів свідка ОСОБА_13 та виходячи з характеру встановлених на тілі потерпілого ушкоджень, вбачається, що остання мала можливість проаналізувати обстановку, діяла усвідомлено, цілеспрямовано щодо заподіяння вбивства особи, відсутності небезпеки для неї, а також свідчить про намір розправитися із ОСОБА_12 за попередню образу та побої, а саме на заподіяння тілесного ушкодження такого ступеня, що це б безумовно призвело до позбавлення ОСОБА_12 життя.

Вважає, що призначене судом покарання є м`яким та таким, що не відповідає особі обвинуваченої.

Просить вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 18 квітня 2025 року відносно ОСОБА_6 за ст. 118 КК України скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Повторно провести допит ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_13 , дослідтии відповідні докази.

Представник ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_8 покликається на незаконність і необґрунтованість вироку через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що докази у даному кримінальному провадженні вказують, що ОСОБА_6 безпосередньо перед вчиненням вбивства і в момент вчинення вбивства потерпілого не перебувала у стані необхідної оборони, уявної оборони або в умовах необхідності затримання злочинця.

Вважає, що дії ОСОБА_6 мають бути кваліфіковані за ч.1 ст. 115 КК України, оскільки всі обставини підтверджують наявність прямого умислу у ОСОБА_6 , спрямованого на протиправне позбавлення потерпілого життя, тобто убивства, однак цим обставинам суд не надав оцінки і не відобразив у оскарженому вироку.

Просить вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 18 квітня 2025 року скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною за ч.1 ст. 115 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком 15 років. Задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, заявивши про зміни до апеляційної скарги, просив призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з допущенням судом істотних порушень вимог КПК України у зв`язку з відсутністю у вироку формулювання обвинувачення за ст. 118 КК України, підтримуючи доводи апеляційної скарги щодо неправильної перекваліфікації з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України та просив продовжити обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, частково погодившись з апеляційними скаргами представників потерпілих, представника ОСОБА_9 і потерпілого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, і не заперечили проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 , частково погодились з апеляційною скаргою прокурора, з врахуванням заявлених змін, обвинувачену і її захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представників потерпілих підлягають до задоволення частково, а апеляційна скарга прокурора, з врахуванням заявлених змін, підлягає до задоволення.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що обґрунтованим є судове рішення, якщо воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.

Вмотивованим є судове рішення, у якому наведені пояснення (мотиви), чому суд вважає ту або іншу обставину доведеною чи недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Вмотивованість судового рішення забезпечується не лише наявністю у ньому мотивувальної частини, а й наведенням у ній оцінки та відповіді на кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент сторони судового провадження.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема, у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27.09.2001 року, зазначено, що вмотивованість судового рішення пов`язана з належним здійсненням правосуддя, тобто у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Неухильне дотримання передбачених законом вимог є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, правової оцінки доказів і встановлення істини по ньому з прийняття правильного і справедливого рішення.

Згідно положень ст. 374 КПК України вирок є видом судового рішення, яке складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин, кожна із яких містить певне коло питань, але це частина єдиного процесуального рішення, в якому кожна попередня частина цього рішення обумовлює наступну.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному обвинуваченому право, у тому числі, бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що підпункт «а» п. 3 ст. 6 Конвенції надає підсудному право бути поінформованим не лише про «причину» обвинувачення, тобто про дії, які він нібито вчинив і на яких ґрунтується звинувачення, але й також «природу» звинувачення, тобто юридичну кваліфікацію, надану цим діям. Крім того, Високий суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав про те, що в кримінальному провадженні надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду в цілому (рішення ЄСПЛ у справах «Девеер проти Бельгії», «Маттоціа проти Італії», «Пеєв проти Болгарії, «Пелісьє та Сассі проти Франції»).

Обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Так, мотивувальна частина обвинувального вироку повинна відповідати вимогам, передбаченим п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, зокрема, у разі визнання особи винуватою, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є найважливішими елементами кримінального переслідування, оскільки не тільки впливають на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого кримінального правопорушення, а юридичне формулювання ? це правова модель кримінального правопорушення, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Проте судом першої зазначені вимоги закону належним чином дотримано не було.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акту по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України, суд прийшов до висновку, що дії ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст. 115 КК України помилково, оскільки вірною кваліфікацією її дій є ст. 118 КК України.

При цьому, як зазначено у вироку, суд виходив з того, що ретельно проаналізувавши встановлені під час судового розгляду фактичні обставини на підставі належних і допустимих доказів, які не викликають у суду сумніву, поза розумним сумнівом встановлено істинний мотив обвинуваченої захист під посягання, встановлено також, що на момент населення двох одночасних ударів ножем це посягання тривало, внаслідок чого була об`єктивна і невідкладна необхідність в заподіянні шкоди посягаючому на обвинувачену ОСОБА_12 . Дослідивши безпосередньо докази у справі і встановивши обставини інкримінованого обвинуваченій діяння, оцінивши надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності суд зазначив, що обвинувачена ОСОБА_6 зазнала суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_12 , який безпосередньо в момент події наносив їй побої, душив її закриваючи рукою рота, наздоганяв обвинувачену з метою продовжити свої насильницькі дії щодо ОСОБА_6 , а тому суд прийшов до висновку, що діяння ОСОБА_12 створювало реальну загрозу заподіяння шкоди її здоров`ю, а отже з метою негайного відвернення суспільно небезпечного посягання ОСОБА_12 , обвинувачена була вимушена заподіяти останньому шкоду, нанісши удари підручним знаряддям, схопивши ніж на кухні. Суд прийшов до висновку, що саме захист обвинуваченою від суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_12 і був мотивом її дій, який спонукав схопити перший підручний предмет в тому місці, в яке вибігла обвинувачена, рятуючись від насильницьких дій ОСОБА_12 . Саме цей мотив у ОСОБА_6 , на переконання суду, був домінуючий, що засвідчують встановлені судом обставини на підставі досліджених доказів. Водночас застосований обвинуваченою засіб захисту та заподіяння шкоди у вигляді позбавлення життя ОСОБА_12 за даних конкретних обставин справи не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, а відтак обвинувачена вийшла за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищила межі необхідної оборони.

Однак, суд, в порушення вимог ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку не зазначив конкретне формулювання обвинувачення ОСОБА_14 , яке визнано судом доведеним за ст. 118 КК України, а виклав обставини встановлені органом досудового розслідування відповідно до обвинувального акта за ч. 1 ст. 115 КК України і обмежився зазначенням вищенаведених мотивів при перекваліфікації дій обвинуваченої, що фактично унеможливлює розуміння того, які обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження.

Відсутність в мотивувальній частині вироку чіткого формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, є неприпустимим, а вирок суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Отже, аналізуючи зміст оскарженого вироку суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що його зміст не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Однією із умов прийняття законного судового рішення є неухильне дотримання судом встановлених законом вимог до його форми та змісту.

Відтак, допущені судом першої інстанції порушення вимог ст.374 КПК України не можуть бути усунені в ході апеляційного розгляду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваний вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що відповідно до приписів ст.ст. 409, 412, 415 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому з урахуванням усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду, вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання. Тому колегія суддів не дає оцінки доводам апеляційних скарг представників потерпілих та прокурора щодо неправильності перекваліфікації дій обвинуваченої та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, які, відповідно, підлягають ретельній перевірці судом першої інстанції при новому розгляді кримінального провадження.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить усунути вищевказані порушення вимог кримінального процесуального закону, вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, дати належну оцінку зібраним доказам згідно норм чинного КПК України, в залежності від чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення з викладенням у ньому аналізу доказів і докладних мотивів його прийняття.

Беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої, виконання нею процесуальних обов`язків та запобігання встановленим судом ризикам, передбаченим п.п. 1, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, ураховуючи особливості апеляційного розгляду, передбачені главою 31 КПК України, а також те, що судове рішення скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає за необхідне залишити ОСОБА_6 під вартою на строк, мінімально необхідний для вирішення вказаного питання судом першої інстанції, але не більш ніж на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_10 , з відповідними заявленими змінами, задовольнити.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 18 квітня 2025 року відносно ОСОБА_6 за ст. 118 КК України скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

ОСОБА_6 залишити під вартою до вирішення судом першої інстанції питання щодо обрання їй запобіжного заходу, але не більш ніж на 60 днів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2