Справа № 308/860/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатсьаої області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

з участю учасників справи:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

кримінальне провадження 1-кп/308/72/23

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в місті Ужгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000194 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 жовтня 2022 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Троїцьке, Красноармійського району, Донецької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , громадянин України, одружений, на утриманні троє неповнолітніх дітей, раніше не судимий, освіта: середня, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаді - старший водій радіотелефоніст 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_1 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат»,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

встановив:

Судом встановлено, що 30 вересня 2022 року, на ранковому шикуванні особового складу військової частини НОМЕР_2 у пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , заступником командира військової частини НОМЕР_2 з морально - психологічного забезпечення підполковником ОСОБА_6 , який є начальником за службовим становищем та за військовим званням відносно військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 , частині особового складу військової частини НОМЕР_2 , в тому числі й солдату ОСОБА_5 , доведено до виконання письмовий наказ командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_7 за № 224 від 29.09.2022 про відправлення «Групи поповнення», до складу якої входив й солдат ОСОБА_5 , з розташування військової частини НОМЕР_2 у населеному пункті АДРЕСА_3 , до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 , а саме: до населеного пункту АДРЕСА_4 для підвищення боєздатності військової частини НОМЕР_2 та подальшого виконання обов`язків військової служби. Солдат ОСОБА_5 ознайомився зі змістом вказаного наказу командиру військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується його особистим підписом від 30.09.2022 на звороті цього наказу.

Однак, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, обізнаним із порядком проходження, несення внутрішньої служби, порядком віддання, виконання наказів військовослужбовцями, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 29, 30, 35, 37, 49, 127, 428 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, свідомо і бажаючи їх настання, в умовах правового режиму воєнного стану, 30.09.2022, під час ранкового шикування особового складу військової частини НОМЕР_2 , перебуваючи на території пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , маючи об`єктивну можливість виконати наказ, командира, без поважних причин та без законних на те підстав, публічно, у присутності інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , відкрито відмовився виконати законний наказ начальника - командира військової частини НОМЕР_2 №224 від 29.09.2022, шляхом відмови у вибутті до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 , а саме: до населеного пункту АДРЕСА_4 , для підвищення боєздатності військової частини НОМЕР_2 та виконання обов`язків військової служби, чим вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 402 КК України.

Крім цього, 03.10.2022 року солдат ОСОБА_5 , отримав від заступника командира військової частини НОМЕР_3 з морально - психологічного забезпечення підполковника ОСОБА_6 припис, який виданий на підставі наказу командира військової частини ОСОБА_8 НОМЕР_2 № 224 від 29.09.2022, про необхідність 04.10.2022 року вибути до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 , а саме: до населеного пункту АДРЕСА_4 , із зазначеним строком прибуття до вказаного місця - 05.10.2022 року до 22.00 год..

Однак, солдат ОСОБА_5 до 22.00 год. 05.10.2022 року не прибув до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 , а; саме: до населеного пункту АДРЕСА_4 , та 06.10.2022 перебував у пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 за і адресою: АДРЕСА_3 .

У такий спосіб ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України - у непокорі, відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України визнав повністю, підтвердив вказані в обвинувальному акті обставини, дав пояснення аналогічні поясненням в ході досудового слідства. Розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати, зазначив що усвідомив свою поведінку, пояснив вчинені ним дії непорозумінням, а саме неправильно сприйнятою ситуацією. Просив при призначенні йому покарання застосувати ст. ст. 69, 75 КК України, та призначити йому мінімально можливе покарання.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, допитавши обвинуваченого та дослідивши докази, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 402 КК України, доведена повністю та його дії вірно кваліфіковано, а саме у непокорі, відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням, обставини кримінального провадження, ставлення ОСОБА_5 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості, щирому розкаянні у вчиненому, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, міцні соціальні зв"язки, а саме дружину та трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, тимчасово не працюючий, на психіатричному та фтизіатричному диспансерному обліку не перебуває, під наглядом у КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради не перебуває.

Обставини, які відповідно до вимог ст.66 КК України пом`якшують покарання судом визнається щире каяття .

Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання судом не встановлено.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, в межах санкцій ч.4 ст.402 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим, враховуючи обставини, що пом`якшують його покарання, а саме: розкаяння у вчиненому, критичне ставлення до скоєного, що свідчить про намір стати на шлях виправлення та перевиховання, суд вважає можливим звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбуття покарання з випробуванням - іспитовим строком на підставі ст.75 КК України, оскільки вважає, що він може бути виправлений без ізоляції його від суспільства, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Щодо клопотання обвинуваченого про застосування, до обвинуваченого ОСОБА_5 ст. 69 КК України, та призначення покарання нижче від найнижчої межі, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимогст. 69 КК Україниза наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин.

Виходячи з буквального змісту даної норми, як підставою для призначення більш м`якого покарання в ч. 1ст. 69 КК України вказується на дві групи чинників, які певним чином характеризують вчинений злочин і особу винного: а) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, що характеризують особу винного.

При цьому обставини, що пом`якшують покарання, як одна з підстав застосуваннястатті 69 КК України, повинні мати певні кількісні та якісні характеристики. А відомості про особу винного, як самостійна підстава призначення більш м`якого покарання повинні оцінюватися судом в першу чергу з точки зору можливості досягнення таким (більш м`яким) покаранням тих цілей, які сформульовані в частині 2 статті 50 КК України.

Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише за наявністю двох розглянутих підстав застосування статті 69 КК Українив їх єдності і сукупності.

Виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що підстави для застосування ст. 69 КК України, як про це просить захисник, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 відсутні. При цьому при призначенні обвинуваченому покарання судом враховано обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття , а наявність тільки декількох обставин, що пом`якшують покарання, ще не свідчать про можливість застосування наведеної вище норми ст. 69 КК України, оскільки при цьому необхідно, щоб ці обставини суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи дані про особу винного, та в сукупності з пом`якшуючими обставинами, такі не є обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та не дають можливості застосувати до призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ст. 69 КК України.

Запобіжний захід, як захід у кримінальному провадженні № 0000194 від 06 жовтня 2022 року обранний відносно ОСОБА_5 - заставу - залишити без змін до набрання вироком законної сили, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави - скасувати.

Речові докази відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 349, 366-371, 373-376,395 КПК України, суд,-

ухвалив:

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України.

Призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 402 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на засудженого ОСОБА_5 , обов`язки, передбачені ст.76 КК України а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні № 0000194 від 06 жовтня 2022 року ОСОБА_5 залишити попередньо обраний - заставу до набрання вироком законної сили, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави - скасувати.

Заставу у розмірі 49 620,00 (сорок дев"ять тисяч шістсот двадцять) гривень 00 коп., внесену заставодавцем ОСОБА_9 на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Закарпатській області згідно із платіжним документом АТ КБ «Приватбанк" від 25 листопада 2022 року код квитанції 9288-5361-5085-6543 з призначенням платежу: «Застава відповідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 24 листопада 2022Р. про звільнення ОСОБА_5 1983 Р. народженняза», повернути заставодавцю - ОСОБА_9 відповідно до ст. 182 КПК України, після набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, якщо не було подано апеляційної скарги.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до статті 376 КПК України роз`яснюється обвинуваченому, захиснику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1