Справа № 467/479/25
Провадження № 1-кп/467/90/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.05.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Арбузинка Первомайського району Миколаївської області клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який у кримінальному провадженні №0001065, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.12.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Тарасівка Первомайського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, проживає по АДРЕСА_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України,

в с т а н о в и в :

На розгляді Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 звернулася з клопотанням та просила про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на більш м`який у вигляді домашнього арешту із забороною йому залишати житло в АДРЕСА_1 у період часу, визначений судом, застосувати зобов`язання, встановлені судом та звільнити його з-під варти в залі суду. Обґрунтовуючи клопотання посилалась на відсутність ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 не має наміру переховуватись від суду, так як він раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, де проживає з цивільною дружиною та малолітнім сином, підтримує тісний родинний зв`язок з матір`ю. ОСОБА_4 не має потреби незаконно впливати на свідків, доказів існування такого ризику немає. За відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України подальше тримання ОСОБА_4 під вартою не переслідує легітимну мету. Щодо матеріального стану ОСОБА_4 пояснила, що обвинувачений до затримання працював без укладення трудового договору, має заощадження, за рахунок яких намагався частково відшкодувати шкоду потерпілій, за його дорученням мати обвинуваченого направляла потерпілій грошовий переказ в розмірі 200 тис. гривень, однак потерпіла гроші не отримала.

Обвинувачений ОСОБА_4 клопотання захисника підтримав.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував з тих підстав, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена судом під час обрання запобіжного заходу, не зменшились та існують на цей час.

Потерпіла ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 заперечували проти зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на більш м`який у вигляді домашнього арешту. Зазначали, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним до 10 років позбавлення волі, що є суттєвим елементом при оцінці ризику його втечі та можливого переховування від суду. До проведення допиту свідків та потерпілої в суді існує ризик незаконного впливу на них, оскільки обвинуваченому з матеріалів справи відомі персональні дані потерпілої, а більшість свідків є неповнолітніми та односельцями обвинуваченого. Наявність соціальних зв`язків не утримала обвинуваченого від вчинення злочину. Щодо намагань обвинуваченого відшкодувати завдану злочином шкоду потерпіла заперечила, вказала, що їй телефонувала мати обвинуваченого та пропонувала допомогу на поховання сина, однак на той час син вже був похований та вона відмовилась. Також їй надходило сповіщення про поштовий переказ, однак вона не знала від кого ті гроші, тому не стала їх отримувати, а коли зрозуміла походження грошей, то вони вже були повернуті відправнику.

Заслухавши клопотання захисника, яке було підтримане обвинуваченим, думку прокурора, потерпілої, її представника, суд зробив наступний висновок.

Згідно вимог ч. 3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Стаття 177 КПК України, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання, зокрема, спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків чи потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити перелічені дії.

Разом з цим, ст.178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігати ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно п.4 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У даному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.12.2024 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено ухвалою від 14.02.2025 року до 21.04.2025 року. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.04.2025 року за клопотанням прокурора ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 15.06.2025 року включно, без визначення розміру застави. Обираючи запобіжний захід суд встановив наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що існує ризик переховування ОСОБА_4 від суду та незаконного впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність зазначених ризиків суд з ними не погоджується та зазначає наступне.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України», заява № 37466/04, від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Відтак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України та тяжкого, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Відтак, тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому в разі доведення його винуватості у вчиненні зазначених злочинів можна законно розглядати як таку, що може спонукати до втечі.

Оцінюючи наявність ризику, що обвинувачений незаконно впливатиме на свідків у кримінальному провадженні, суд виходив з встановленого КПК України порядку отримання показань зазначених осіб у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмеженим у спілкуванні із свідками може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Таким чином ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження. Водночас суд погоджується з тим, що цей ризик під час досудового розслідування є більш суттєвим ніж під час судового розгляду, коли відомості, які можуть повідомити свідки та потерпілий вже перевірені та зафіксовані у спосіб, передбачений КПК України, зокрема, шляхом проведення зі свідками таких слідчих дій як слідчий експеримент.

За таких обставин, суд вважає, що такий запобіжний захід, як домашній арешт на даному етапі провадження буде для обвинуваченого недостатнім.

Водночас, суд враховує, що згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При цьому, виходячи з аналізу правових норм кримінального процесуального законодавства, виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом (пп. «а» п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу, про що має бути зазначено в судовому рішенні.

Зокрема, у справі «Волосюк проти України» («SergeyVolosyuk v. Ukraine», рішення від 12.03.2009) Європейський суд з прав людини наголосив, що саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» (Letellie v France, рішення від 26.06.1991), попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку» (п. 51).

У контексті вказаних вище стандартів Європейського суду з прав людини, суд враховує, що у даному кримінальному провадженні запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обрано ОСОБА_4 23.12.2024 року, загальний термін його тримання під вартою у цьому кримінальному провадженні становить понад п`ять місяців.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обирався обвинуваченому без можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Положеннями п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Таким чином визначення розміру застави у цьому випадку є правом суду з огляду на встановлені обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України.

Як то передбачено ст. 178 КПК України суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України та тяжкого, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, його молодий вік та задовільний стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, оскільки за даними Благодатненської сільської ради ОСОБА_4 проживає в с. Благодатному протягом 16 років, де має добру репутацію, має родину, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий, постійного місця роботи не має, однак за даними Благодатненської сільської ради матеріальне становище його сім`ї є задовільним, згідно пояснень захисника в судовому засіданні має заощадження.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі «Вренчев проти Сербії» п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі «S.B.C. v. the UK» п. 23-24).

Враховуючи викладене, положення ст. 183 КПК України, яка наділяє суд дискреційними повноваженнями у питанні стосовно застави, дані про особистість ОСОБА_4 та його соціальні зв`язки, суд вважає за можливе у цьому випадку визначити ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину розмір застави визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України).

Зважаючи, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, суд вважає за необхідне визначити йому заставу у розмірі, наближеному до максимального, однак який не є завідомо непомірним для обвинуваченого, сімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, так як перспектива втрати застави у меншому розмірі не буде достатнім стримуючим заходом для обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, і саме такий розмір застави, з урахуванням доведених ризиків і особи обвинуваченого, може достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, забезпечити його належну процесуальну поведінку у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного суд зробив висновок про часткове задоволення клопотання захисника та залишення обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Керуючись ст.ст. 3, 177, 178, 183, 183, 331, 369-372, 376, 395 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Залишити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15.06.2025 року включно.

Одночасно визначити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі сімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 211960 (двісті одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в даній ухвалі протягом строку її дії.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, а саме з с. Благодатного Первомайського району Миколаївської області, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утриматись від спілкування з потерпілою ОСОБА_6 , свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у даному кримінальному провадженні.

У разі внесення застави термін дії обов`язків, покладених судом, визначити до 15.06.2025 року включно.

Строк дії ухвали до 15.06.2025 року включно

З моменту внесення застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Повний текст ухвали проголошено 30.05.2025 року о 12-45 годині.

Суддя ОСОБА_1