Справа № 308/8837/13-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.04.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/198/20, за апеляційною скаргою заступника начальника відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.10.2018.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, у відповідності до ст. 89 КК України не судимий, визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та виправданий за недоведеністю наявності в його діянні складу кримінального правопорушення.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у виді застави залишено без змін до набрання вироком законної сили. Після набрання вироком законної сили та припинення дії цього запобіжного заходу внесену суму застави ухвалено повернути застоводавцю.

Речові докази: згорток фольги, в якому міститься кристалічна речовина, та пакет з подрібненою речовиною, які після дослідження в судовому засіданні повернуті прокурору ухвалено знищити.

Цим вироком, ОСОБА_6 виправданий за обвинуваченням в тому, що він при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі, умисно, незаконно, з метою збуту, придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс - марихуану, загальною вагою 22,2319 г та порошкоподібну речовину світло-коричневого кольору вагою 0,0432 г, яка у своєму складі містить психотропні речовини, обіг яких обмежено амфетамін та метамфетамін загальною вагою 0,0432 г.

Після чого, 08.11.2013 ОСОБА_6 продовжуючи свої злочинні дії, умисно, незаконно, з метою збуту, вказану кількість особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу (марихуани) вагою 22,2319 г, упакованого в прозорий поліетиленовий пакет та порошкоподібної речовини світло-коричневого кольору вагою 0,0432 г, яка у своєму складі містить психотропні речовини, обіг яких обмежено амфетамін та метамфетамін, загорнутої в згорток фольги, переніс до приміщення магазину «АВС», який розташований за адресою м. Мукачево, вул. Тімірязєва, 43 Г, в якому знаходиться кафе-бар і який являється місцем масового перебування громадян, де цього ж дня, тобто 08.11.2013 приблизно о 17 год 15 хв, зустрівся із ОСОБА_10 , якому біля будівлі вказаного магазину, незаконно збув вказану кількість особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу (марихуани) вагою 22,2319 г, після чого повернувся у

-2-

приміщення кафе-бару, де збув ОСОБА_10 загорнуту в згорток фольги порошкоподібну речовину світло-коричневого кольору вагою 0,0432 г, яка в своєму складі містить психотропні речовини, обіг яких обмежено амфетамін та метамфетамін, за що отримав від останнього гроші в сумі 800 грн.

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він продовжуючи свою злочинну діяльність, умисно, незаконно, повторно, з метою збуту, при невстановлених слідством обставинах, місці та часі, придбав порошкоподібну речовину світло-коричневого кольору вагою 0,2346 г, яка містить 18,8292 вагових % - 0,0441 г психотропної речовини, обіг якої обмежено метамфетамін, яку умисно, незаконно, повторно, з метою подальшого збуту, зберігав у стелажі тумбочки для телевізора в кімнаті квартири АДРЕСА_2 , по місцю свого проживання, до 19 год 30 хв 08.11.2013, до моменту виявлення вказаної кількості психотропної речовини працівниками міліції під час проведення санкціонованого обшуку.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за вказаним обвинуваченням, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Такі висновки суд обгрунтував тим, що покази допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 не підтвердили жодну з обставин, зазначених у обвинувальному акті, крім того остання під час допиту вказала на ряд порушень з боку працівників міліції під час проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого. Також, суд критично оцінив покази свідка ОСОБА_12 , оскільки останній на момент проведення оперативної закупки був працівником міліції, приймав участь у проведенні негласної слідчої дії, а тому є зацікавленою особою. У зв`язку з наведеними показаннями цих свідків, а також свідка ОСОБА_13 , визнав неналежними та недопустимими докази і такими, що не вказують на вчинення ОСОБА_6 інкримінованого злочину, а явку в судове засідання заявлених стороною обвинувачення інших свідків, в тому числі і свідка ОСОБА_10 , який є легендованою особою, всупереч вимог ч. 2 ст. 327 КПК України прокурором не забезпечено. Крім того, суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол обшуку від 08.11.2013 за місцем проживання ОСОБА_6 , оскільки такий підписаний ОСОБА_14 , який не зазначений як учасник вказаної слідчої дії. Крім того, цей обшук проведено тільки одним слідчим в присутності понятих, що не відповідає показанням свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_15 про те, що в приміщенні під час обшуку були кілька працівників міліції. Також протокол обшуку не містить інформації про адресу приміщення, в якому він проводився, його належність, ким обвинуваченому доводиться ОСОБА_16 , якій було пред`явлено ухвалу слідчого судді та у який спосіб визначена вага речовини, з урахуванням того, що звужування не проводилося. Також суд прийшов до висновку, що покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_11 повністю узгоджуються між собою і вказують на те, що під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_17 , працівниками міліції порушено вимоги закону. Досліджуючи висновок експерта № 18/553 від 19.11.2013 суд вказав на те, що за його змістом встановити масу слідів канабісу у наданій на експертизу сірниковій коробці, виявилось неможливим, оскільки їх величина знаходиться за межею чутливості наявних у відділі аналітичних ваг «АХIS» (точність до 0,000 г), а насіння, виявлене у двох паперових згортках є плодами ( насінням) рослини коноплі, і не являється наркотичним засобом. Також суд, посилаючись на те, що об`єктом дослідження експерта є предмети, вилучені під час проведення обушку, який був проведений з порушенням закону, визнав результати такого недопустимим доказом. Крім того, зазначені у висновку відомості щодо описання наданої на дослідження речовини не узгоджуються із даними протоколів обшуку, оскільки під час обшуку

-3-

вилучалась речовина білого кольору, а на дослідження направлено речовину світло коричневого кольору. Крім того, суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол про результати зняття інформації з каналів зв`язку від 08.11.2013, оскільки такий не містить даних про те, чию саме розмову зафіксовано, хто такі «Ч» та «Ч 1», а також на підставі чого дану негласну слідчу дію проводив працівник оперативного підрозділу, а не слідчий. Також суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол помічення грошових коштів від 08.11.2013, до якого було додано ксерокопії грошових купюр на двох аркушах, оскільки наявні підписи не містять зазначення прізвища осіб, що їх підписали, а також не містять підписів слідчого та оперуповноваженого, які проводили помічення коштів. До того ж вказані ксерокопії не зазначені як додаток до протоколу, а у протоколі відсутні відомості про додатки до нього. Надаючи оцінку протоколу вручення технічних засобів від 08.11.2013 та протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 08.11.2013, суд констатував допущені органом досудового розслідування порушення вимог ст. 246 КПК України, Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні та відсутність у матеріалах кримінального провадження постанови про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 23.10. 2013, доручення від 05.11. 2013 процесуального прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 , у зв`язку з чим прийшов до висновку про недопустимість вказаних доказів. Суд врахував і те, що ухвали слідчого судді про проведення негласних слідчих дій у справі щодо ОСОБА_6 не відкривалися стороні захисту на стадії досудового розслідування, такі ухвали надані як суду, так і стороні захисту, лише в останньому судовому засіданні в даній справі, у зв`язку з чим, відповідно до позиції викладеної у постанові ВСУ від 16.03.2017 № 671/463/15-к, визнав такі докази винуватості ОСОБА_6 недопустимими. Крім того судом було констатовано ненадання стороною обвинувачення в якості речових доказів наркотичних засобів, які нібито були вилучені під час обшуку у ОСОБА_6 в зберіганні яких він обвинувачується. Досліджуючи носії інформації - два ДВД диски з номерами 63 т та 64 т (не таємно), а також три мікро - СД картки № 146 т, 62 т, 57 т (не таємно), судом встановлено, що на ДВД - дисках з номерами 63 т та 64 т (не таємно), а також на мікро - СД картці № 62 т (не таємно) містяться відеозаписи, які зі слів прокурора жодного відношення до даної справи не мають, можливо вони зовсім з іншого провадження, а тому за клопотанням прокурора було визнано недоцільним їх повний перегляд; з технічних причин не виявилось можливим переглянути в судовому засіданні інформацію, що міститься на мікро - СД картці № 57 т, оскільки ні за допомогою наявних в суді технічних засобів, ні за допомогою засобів, які забезпечив прокурор в судове засідання, відкрити вказаний носій інформації було неможливо; на мікро - СД картці під номером 146 т міститься відеозапис, на якому зафіксовано зустріч обвинуваченого ОСОБА_6 з невідомою особою. При цьому, через неякісний запис, взагалі неможливо зрозуміти зміст їх розмови. Крім того, додатком до якого протоколу проведення слідчої дії є вказаний відеозапис, є незрозумілим. Даний носій інформації, як і всі попередні, не позначений, як додаток до протоколу, а з досліджених в судовому засіданні протоколів, складених за результатами проведених негласних слідчих дій, вбачається, що жодних додатків, в тому числі і носіїв інформації, відеозаписів, до них немає. За таких обставин, надані в судовому засіданні прокурором носії інформації, зокрема два ДВД диски з номерами 63 т та 64 т (не таємно), а також три мікро - СД картки № 146 т, 62 т, 57 т (не таємно), суд визнав неналежними доказами у справі і відповідно не прийняв до уваги, як доказ вини ОСОБА_6 . У зв`язку з наведеним та з урахуванням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Барбера, Мессеrе і Ябардо

-4-

проти Іспанії» від 06.12.1998, ст. 62 Конституції України, ст. 2, 84, 91, 370, 373 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для виправдання ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду від 09.10.2018 скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років з конфіскацією майна. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, і як наслідок безпідставним виправданням ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні. Також зазначає про невмотивованість вироку та ухвалення з порушенням принципу безпосередності дослідження доказів. Згідно вимог кримінального процесуального закону, виправдувальний вирок з мотивів відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, постановляється, коли встановлено, що діяння, яке ставилося у вину підсудному ним вчинено, але кримінальним законом воно не визнається злочином, зокрема якщо воно формально містить ознаки злочину, але через малозначність не становить суспільної небезпеки; відсутні інші умови, за яких діяння визнається злочинним ( повторність); діяння вчинено у стані необхідної оборони чи крайньої необхідності, в разі добровільної відмови від вчинення злочину, а фактично вчинене не містить ознак іншого злочину; підсудний не є суб`єктом злочину. Натомість, суд першої інстанції, при ухваленні вироку щодо ОСОБА_6 жодної із вказаних вище умов не навів. Вважає помилковим висновок суду про недопустимість в якості доказу протоколу обшуку від 08.11.2013, оскільки під час судового розгляду свідок ОСОБА_18 показала, що особа, яка проводила обшук, пред`явила їй ухвалу суду (у якій зазначено адресу), обшук здійснювався за адресою проживання її та сина - ОСОБА_6 . У самому ж протоколі обшуку також зазначено, що його проведено у кімнаті останнього. Допитаний у суді понятий ОСОБА_15 також показав, що був присутній при проведенні обшуку за вказаною вище адресою у помешканні ОСОБА_6 . Таким чином, відсутність адреси на протоколі обшуку не впливає на його достовірність як документа та письмового доказу у кримінальному провадженні. Також вказує і на те, що при оцінці судом зазначеного доказу не взято до уваги той факт, що у самому протоколі міститься власноручний напис ОСОБА_19 про відсутність порушень при обшуку та претензії з її боку. До того ж, у подальшому, ні вона особисто, ні ОСОБА_6 , дії працівників міліції під час проведення обшуку не оскаржували. Також прокурор звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_18 надала суду неправдиву інформацію про те, що обшук у помешканні проводив слідчий ОСОБА_20 , тоді як вказаний слідчий не брав участь у проведенні обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 . Крім того, на думку сторони обвинувачення, до показів ОСОБА_18 слід відноситися категорично не лише з наведених вище підстав, але й з тих міркувань, що вона є мамою обвинуваченого, близькою до нього людиною, зацікавленою у виправданні сина. У вироку суду міститься посилання на те, що покази свідка ОСОБА_15 відповідають показам самої ОСОБА_19 у частині допущених при обшуку порушень вимог закону, при цьому у вироку не зазначено, у чому саме їх покази в цій частині збігаються. Також звертає увагу на те, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 розглядається судом першої інстанції вдруге, а будучи допитаним у даному кримінальному провадженні свідок ОСОБА_15 надав суду зовсім інші покази, зокрема, про відсутність будь - яких порушень під час обшуку місця проживання ОСОБА_6 , у зв`язку з чим прокуратурою Закарпатської області 11.10.2018 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань ст. 384 КК України відомості, за фактом завідомо неправдивих показань свідка. Судом безпідставно визнано

-5-

недопустимим доказом протокол про результати зняття інформації з телеканалів зв`язку від 08.11.2013, позаяк стороною захисту ні під час досудового розслідування, ні під час розгляду судом кримінального провадження не оспорювалися законність проведення НСРД у кримінальному провадженні, належність та допустимість здобутих у процесі їх проведення даних, а також їх документальне оформлення у вигляді протоколів. Також стороною захисту не оспорювалися законність проведення оперативної закупки, відображеної у відповідному протоколі (разом з матеріальним носієм інформації мікро СД № 146 т, не таємно) та всіх пов`язаних з цією процедурою дій, а саме вручення технічних засобів, помічення грошових коштів, що також відображено в окремих протоколах. Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на їх розгляд сторонами, проте, всупереч зазначеним вимогам закону, суд першої інстанції визнавши протоколи проведених НСРД недопустимими докази, вийшов за межі своїх повноважень. Також судом необґрунтовано відкинуто в якості доказів усі матеріали НСРД, а особливо протоколи, у тому числі з тих підстав, що у матеріалах кримінального провадження, повинні міститися ухвали апеляційного суду про надання дозволу на проведення НСРД, які повинні бути відкриті стороні захисту при закінченні досудового розслідування. Натомість допустимість вищевказаних доказів підтверджено ухвалами апеляційного суду № 01471, 01472 від 29.08.2013, № 02004, 02005, 02006, 02007 від 04.11.2013, № 01937 від 23.10.2018, які було надано в ході розгляду кримінального провадження. Стороною захисту на стадії досудового розслідування не ставилося питання про необхідність надання цих процесуальних документів. Допустимість доказів через відкриття ( або невідкриття) ухвал апеляційного суду стороною захисту ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду не оспорювалися. Обставини, передбачені ст. 87 КПК України щодо отриманих у такий спосіб доказів не встановлено, а відтак, висновок суду про їх недопустимість є помилковим. Вищезазначені ухвали апеляційного суду було відкрито стороні захисту під час судового засідання 05.10.2018, а у кримінальному процесуальному законі не міститься заборона щодо відкриття матеріалів під час судового розгляду кримінального провадження. Судом безпідставно визнано недопустимим доказом матеріальний носій інформації, що містить зафіксовані результати проведених НСРД, а саме: мікро СД № 57 т ( не таємно), оскільки такий не вдалося відтворити під час судового засідання 05.10.2018, заявлене прокурором клопотання про перерву у судовому засіданні для надання можливості доставки у судове засідання технічного засобу з відповідним програмним забезпеченням для проведення відтворення записів, залишено без задоволення. Вказує про допущену судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 неповноту судового розгляду. При цьому, ухвалення виправдувального вироку мотивовано окрім іншого неодноразовою неявкою свідків сторони обвинувачення, хоча як вбачається зі змісту вироку, судом було застосовано такий захід впливу на свідків лише один раз, а також судом взагалі не розглядалося питання щодо застосування до свідків штрафних санкцій, а під час останнього судового засідання у кримінальному провадженні 05.10.2018, судом безпідставно залишено без задоволення клопотання сторони обвинувачення щодо потворного виклику свідків з наданням можливості стороні обвинувачення забезпечити їх явку, у тому числі, шляхом скерування відповідного доручення на ім`я керівництва ГУ НП в Закарпатській області, а також не застосовано повторний привід щодо свідків, які не з`явилися. Суд не надав можливість стороні обвинувачення представити для огляду усі речові докази у кримінальному провадженні, оскільки під час судового засідання 05.10.2018 державним обвинувачем було заявлено клопотання про призначення судового засідання на інший термін для надання можливості пред`явлення усіх речових доказів у зв`язку з тим, що Мукачівським ВП ГУ НП в Закарпатській області були доставлені до суду речові докази не у повному обсязі. Наведене порушення у тому числі призвело до

-6-

помилкового висновку суду про відсутність забороненої речовини, вилученої під час обушку у помешканні ОСОБА_6 , і як наслідок судом постановлено під сумнів підставність пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення в частині незаконного придбання та зберігання з метою збуту психотропної речовини. Також судом помилково зазначено в якості однієї з підстав виправдання ОСОБА_6 неодноразову неявку у судове засідання у кримінальному провадженні державного обвинувача. Таке твердження суду не відповідає дійсності. Крім того, у вироку суду не роз`яснено, яким саме чином зазначена обставина впливає на висновок суду про відсутність у діях ОСОБА_6 складу інкримінованого кримінального правопорушення.

30.04.2025 до початку апеляційного розгляду від обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 надійшло письмове клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подане ними клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу та не заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття у зв`язку з чим кримінального провадження щодо обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, відповідно до вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.10.2018, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність того, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 2 ст. 307 КК України та виправдав останнього на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю того, що в діянні обвинуваченого є склад даного кримінального правопорушення.

Разом з тим, незалежно від висновків, наведених в оскаржуваному вироку, а також тієї обставини, що обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду в суді першої інстанції заперечував свою причетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, колегія суддів, з огляду на наявність клопотання обвинуваченого та захисника про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтриманого самим обвинуваченим в судовому засіданні, не вбачає достатніх правових підстав для продовження апеляційного розгляду, оскільки закриття кримінального провадження, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності є обов`язком, а не правом суду.

Подаючи клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, встановлених ч. 1 ст. 49 КК України, сторона захисту, у тому числі обвинувачений ОСОБА_6 надав свою згоду на закриття кримінального провадження з цієї підстави, незважаючи на те, що вказана підстава для закриття кримінального провадження не є реабілітуючою.

Зазначене узгоджується із позицією Касаційного кримінального суду Верховного суду, викладеною у постанові від 02.04.2024 (справа № 760/6513/17, провадження № 51-5496 км 21), де окрім іншого вказано, що суд апеляційної інстанції, з урахуванням приписів ст. 286 КПК України, зобов`язаний невідкладно розглянути клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, ухваливши рішення про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

-7-

При цьому, апеляційним судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_6 як право та підстави на звільнення від кримінальної відповідальності за спливом строків давності, так і наслідки такого звільнення, у тому числі й те, що така підстава для закриття кримінального провадження не є реабілітуючою.

Відповідно до вимог, передбачених ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує вирок і закриває кримінальне провадження.

Згідно з приписами, передбаченими п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною першою статті 49 КК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Приписами ст. 285 КПК України установлено загальні положення кримінального провадження під час звільнення особи від кримінальної відповідальності: особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність; особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення; підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального

провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Тобто звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого на звільнення на підставі спливу строків давності.

-8-

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, мало місце 08.11.2013, відомості про те, що ОСОБА_6 з указаного періоду вчинив інше кримінальне правопорушення відсутні, не надані такі данні й суду апеляційної інстанції, а тому перебіг строків давності не переривався. Також, відсутні будь-які відомості про зупинення досудового чи судового провадження у зв`язку з ухиленням ОСОБА_6 від досудового розслідування або суду з указаного вище періоду. Тому підстав уважати, що строки давності були зупинені, а отже вони на даний час не спливли, немає.

Таким чином, з дня вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення і до цього часу, враховуючи ту обставину, що вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.10.2018 не набрав законної сили, минули строки притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, оскільки останній надав свою згоду на його звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, про що свідчить подане ним до апеляційного суду відповідне клопотання, яке в подальшому підтримане обвинуваченим у судовому засіданні, і яке, відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, має бути розглянуто невідкладно.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, тому вважає за необхідне клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України, закрити.

У зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 412, 417, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника начальника відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.10.2018 щодо ОСОБА_21 скасувати.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України обвинуваченого ОСОБА_21 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 307 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України, - закрити.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді