Справа № 233/9102/19
Провадження № 1-кп/932/927/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження строку запобіжного заходу

26 червня 2025 року колегія суддів Шевченківського районного суду міста Дніпра у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі - ОСОБА_4 ,

за участю прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Мошково, Мошківського району Новосибірської області, Російська Федерація, молдованин, громадянин Молдови, з середньою технічною освітою, судимий 27.03.2013 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ст.187 ч.4 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений умовно-достроково 03.06.2019 на підставі ст.81 КК України з іспитовим строком 2 роки 6 місяців 21 день, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого: АДРЕСА_2 , обвинуваченому за ст. 115 ч.2 п.9, ст. 128 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Шевченківського районного суду міста Дніпра знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст. 115 ч.2 п.9, ст. 128 КК України, яке надійшло до суду в порядку зміни підсудності Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області після скасування апеляційною інстанцією попереднього вироку.

ОСОБА_7 обвинувачується у необережному спричиненні неповнолітній ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження та спричиненні їй смерті з метою приховування вчиненого злочину.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 у зв`язку із закінченням строку дії запобіжного заходу, обраного ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, заявила клопотання про його продовження на 60 днів, обґрунтовуючи своє клопотання наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не відпали і не знизилися.

Обгрунтовуючи ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, прокурор вказує на особливу тяжкість одного з інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, за яке передбачено відповідальність до 15 років позбавлення волі або довічного позбавлення волі, відсутність у нього в Україні постійного місця проживання та роботи, сталих сімейних і соціальних зв`язків, джерела доходу та безпосередню близькість його тимчасового місця проживання у м.Костянтинівка Донецької області до тимчасово неконтрольованої окупованої території України, що може слугувати переховуванню обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання.

Ризик можливого незаконного впливу обвинуваченого на свідків прокурор обґрунтовує його особистими зв`язками зі свідками, серед яких його співмешканка, що може призвести до вчинення тиску на свідків з метою зміни ними показань на його користь.

Крім цього, на думку прокурора, є реальним і ризик вчинення ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень, так як він є особою, раніше судимою, на шлях виправлення не став і в короткий час після звільнення з місць позбавлення волі знову вдався до протиправної діяльності.

Вважаючи, що жоден із інших запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою, не зможе гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не здатний усунути існуючі ризики, прокурор просив суд його клопотання задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з клопотанням прокурора, заявив, що він не є тією особою, якій пред`явлено обвинувачення у даному кримінальному провадженні, злочинів не вчиняв і просив суд у задоволенні клопотання прокурора відмовити та звільнити його з-під варти.

Думка обвинуваченого була підтримана його захисником ОСОБА_6 .

Прокурор ОСОБА_5 , розцінюючи версію обвинуваченого як таку, що свідомо направлена на уникнення покарання, звертала увагу суду на те, що ця версія виникла у обвинуваченого лише після скасування попереднього вироку, яким його було засуджено до довічного позбавлення волі, і у задоволенні клопотання обвинуваченого про звільнення з-під варти просила відмовити.

Вислухавши думки сторін і надавши оцінку заявленим прокурором ризикам та обставинам, які враховуються при продовженні запобіжного заходу, колегія суддів дійшла таких висновків.

За змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду вказаного питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Порядок продовження строку тримання під вартою регулюється статтею 199 КПК України, згідно положень якої прокурор, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, має навести і довести перед судом, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові, які виправдовують тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченого статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» від 04.05.2006 року, Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Надавши оцінку наведеним прокурором ризикам, колегія суддів дійшла висновку про їх існування та доведеність, незважаючи на те, що з дати вчинення кримінального правопорушення пройшов тривалий час.

Оцінюючи ризик можливого переховування від суду, колегія суддів враховує характер і обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, його високу суспільну небезпечність, суворість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі доведення його винуватості, відсутність у нього в Україні постійного місця проживання та міцних соціальних і сімейних зв`язків, і доходить висновку, що вказані обставини з урахуванням розуміння обвинуваченим невідворотності покарання можуть сприяти його переховуванню від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім цього, в разі застосування до нього іншого запобіжного заходу, зазначений ризик значно посилюється введенням в Україні воєнного стану, що разом з відсутністю у обвинуваченого постійного місця проживання в Україні ускладнить або зробить взагалі неможливим контроль за його поведінкою.

Обговорюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним Кодексом процедури отримання їх показань, яка базується на принципі безпосередності, і з огляду на зв`язки обвинуваченого зі свідками, стадію судового провадження, також вважає цей ризик існуючим.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, який вже вдруге притягується до кримінальної відповідальності і має не зняту і не погашену судимість за попереднім вироком, його майновий стан, відсутність офіційного працевлаштування, сталого джерела доходу, відсутність будь-яких інших беззаперечних стримуючих факторів, які б утримували його від протиправних дій, колегія суддів вважає цілком існуючим і ризик вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Обставин, які б свідчили про те, що названі прокурором ризики втратили свою актуальність та необхідність у раніше застосованому до обвинуваченого запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, колегією суддів не встановлено.

Тому, на думку колегії, з врахуванням суспільного інтересу та завдань кримінального провадження запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час залишається необхідним і пропорційним заходом, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою, так як застосування більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням вище викладених обставин може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків.

Підстав вважати про можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, який був би ефективним і достатньо гарантував би належну процесуальну поведінку обвинуваченого та міг би протистояти існуючим ризикам, колегією суддів не встановлено.

Доводи обвинуваченого про його звільнення з-під варти, так як він начебто не є тією особою, якій пред`явлено обвинувачення та який начебто злочинів не вчиняв, суд на даній стадії не приймає, так як питання винуватості чи невинуватості особи суд вирішує лише після дослідження доказів у справі, надаючи їм оцінку в нарадчій кімнаті при постановленні вироку. До того ж, належних і допустимих доказів на предмет підтвердження версії обвинуваченого, яка виникла лише після скасування апеляційною інстанцією 06.07.2023 вироку Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області суду від 24.09.2021, за яким його було засуджено до довічного позбавлення волі, ні обвинуваченим, ні його захисником суду не надано.

Між тим, питання ідентифікації особи, крім її паспортних даних, може відбуватися також у судовому засіданні, зокрема, під час допиту свідків, які можуть ідентифікувати особу у той чи інший спосіб, проте допит їх ще не розпочато.

Так як обставин, які б давали підстави вважати про можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, який був би ефективним і достатньо гарантував би належну процесуальну поведінку обвинуваченого та міг би протистояти існуючим ризикам, колегією суддів не встановлено, існує доцільність у продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.314-316, 176-178, 183, 197, 199 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ст.115 ч.2 п.9, ст. 128 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» по 24 серпня 2025 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення, а особою, яка тримається під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити начальнику ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» для виконання.

Резолютивна частина ухвали проголошена 26.06.2025 року, повний текст ухвали оголошено 27.06.2025.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3