Справа № 752/4608/25 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4275/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20 серпня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000349 від 17.01.2025 року за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петропавлівка Черкаської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, з середньою освітою, офіційно непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України визнаного таким, що не має судимості,

засуджено за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

вирішено питання про речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 17 січня 2025 року приблизно о 00 год. 45 хв., перебуваючи на законних підставах на території ТОВ «МІСТІНДУСТРІЯ» за адресою: м. Київ, пров. Віто-Литовський, 14, де він помітив набір різних інструментів, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, маючи намір таємно викрасти чуже майно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, в умовах воєнного стану, викрав різні інструменти, які належать ТОВ «МІСТІНДУСТРІЯ», загальною вартістю 32876 грн. 70 коп. (без ПДВ), після чого викрадені речі склав до поліпропіленового мішка та відніс до забору, яким огороджена територія ТОВ «МІСТІНДУСТРІЯ», де один із мішків встиг перекинути, але не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був помічений охороною цього товариства.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав про те, що поза увагою суду залишились дані про підвищений рівень суспільної небезпеки вчиненого діяння та особи обвинуваченого, який офіційно непрацевлаштований, суспільно-корисною працею не займається, законні джерела заробітку у нього відсутні, що доводить небажання обвинуваченого перевиховуватися через прагнення вести саме злочинний спосіб життя, а тому вважає, що суд помилково призначив обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Зазначив, що жодна з наведених судом обставин, які ним враховані при призначенні покарання, самостійно або в сукупності не дають обґрунтованих підстав вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. Звернув увагу на те, що обвинувачений хоч і визнаний таким, що не має судимості відповідно до ст. 89 КК України, однак будучи раніше неодноразово засудженим, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, кожного разу зі звільненням від відбування покарання з випробуванням належних висновків не зробив та продовжив злочинну діяльність. Крім цього, зазначив, що його щире каяття є виключно позицією захисту з метою зменшення розміру призначеного покарання і не може повторно враховуватися під час вирішення питання щодо його звільнення від відбування покарання, а також зауважив, що визнаючи активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення як обставину, що пом`якшує покарання, суд у вироку не розкрив у чому полягає його активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам, адже свій умисел обвинувачений не довів до кінця через викриття та його затримання, а майно повернуто не завдяки обвинуваченому, а через працівників охорони підприємства. Вважає, що у ході судового розгляду не здобуто даних, які дозволяють обґрунтовано застосувати до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, а тому виправлення ОСОБА_7 неможливе без реального відбування ним покарання. За таких обставин, просив оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким виключити з мотивувальної частини вироку вказівку на щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставини, що пом`якшують покарання та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення прокурора, який апеляційну скаргу сторони обвинувачення підтримав частково та просив призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, а вимоги апеляційної скарги про необхідність виключення з мотивувальної частини вироку вказівки на щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставин, що пом`якшують покарання не підтримав з огляду на те, що вказані обставини були зазначені в обвинувальному акті як пом`якшуючі; пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України учасниками судового провадження не оспорюється.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора в частині необґрунтованого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, то колегія суддів не погоджується з такими твердженнями.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, і не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За змістом положень ч. 1 ст. 75 КК України умовами звільнення особи від відбування покарання є:

рішення суду про призначення покарання в виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке базується на даних про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та інших обставинах справи.

Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні покарання, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме його молодий вік, стан здоров`я, а також те, що він одружений та має дітей, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, не перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, працює, хоч і не офіційно, в силу ст. 89 КК України визнаний таким, що не має судимості, наявність обставин, що пом`якшують його покарання, якими суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне визнання своєї вини та перебування на його утриманні 4 неповнолітніх дітей, відсутність обставин, що обтяжують покарання, визнання ОСОБА_7 своєї вини у повному обсязі, його відношення до наслідків вчиненого та бажання бути суспільно-корисним в суспільстві, приводять колегію суддів до переконання щодо обґрунтованості висновків суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Встановлені колегією суддів дані, які з позитивної сторони характеризують обвинуваченого, поведінка обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, усвідомлення протиправності своєї поведінки вказують на те, що обвинувачений дійсно розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

Всі ці дані у сукупності приводять колегію суддів до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, що вказує на правильність висновків суду першої інстанції про можливість застосування до покарання, призначеного обвинуваченому, положень ст. 75 КК України.

Доводи прокурора щодо неправильності застосування статті 75 КК України не можуть бути взятими до уваги, адже вони не відповідають фактичним обставинам справи та даним про особу обвинуваченого. Зокрема, посилання прокурора на те, що суд у вироку безпідставно визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставини, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль щодо вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого правопорушення. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести відповідальність за вчинене, а також ця обставина повинна знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, погодився з кваліфікацією своїх дій, щиро розкаявся та просив суворо не карати. Крім того, в суді апеляційної інстанції обвинувачений також підтвердив, що визнає свою вину повністю, усвідомлює протиправність своєї поведінки та обіцяє виправитися, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме, щирого каяття.

Під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення як обставини, що пом`якшує покарання, треба розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу правозастосовним органам у встановленні істини у справі, з`ясуванні тих фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття кримінального правопорушення. Конкретно така поведінка може полягати у повідомленні про всі відомі епізоди й обставини злочинного діяння, викритті інших співучасників тощо.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході розгляду справи судом обвинувачений ОСОБА_7 правдиво повідомив про безпосередні фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, тобто сприяв у встановленні обставин регламентованих ст. 91 КПК України, а у зв`язку з визнанням обвинуваченим фактичних обставин вчиненого ним кримінального правопорушення розгляд справи проведено судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, що на думку колегії суддів, дає обґрунтовані підстави суду першої інстанції визнати активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений, хоч і визнаний таким, що не має судимості відповідно до ст. 89 КК України, однак будучи раніше неодноразово засудженим, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, кожного разу зі звільненням від відбування покарання з випробуванням належних висновків не зробив та продовжив злочинну діяльність, колегія суддів не сприймає, оскільки згідно з правовою позицією, викладеною у постанові ВС від 17 вересня 2020 року (справа № 739/1140/18), припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашено або знято, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів визнає вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому залишає його без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4