Дата документу 28.07.2025 Справа № 333/1739/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/1739/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/267/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 28 липня 2025 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, одруженого, який має вищу освіту, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20 травня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту набрання вироком суду законної сили та приведення вироку до виконання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_6 ухвалено не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошову суму у розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди грошову суму у розмірі 3106 (три тисячі сто шість) гривень 78 копійок.

Арешт на майно ОСОБА_6 , накладений згідно з ухвалою судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16 лютого 2020 року, задля забезпечення цивільного позову ОСОБА_9 залишено без змін.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду скасувати та кримінальне провадження закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що після дослідження всіх доказів суд дійшов хибного, на думку сторони захисту, висновку про те, що вина ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, за викладених у вироку обставинах, повністю підтверджена дослідженими в ході судового розгляду доказами. Адже, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 чітко вказали, що приблизно з 20-00 години 20 червня 2019 року ОСОБА_13 перебував у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , що робить неможливим вчинення злочину саме ОСОБА_14 . Крім того, у ОСОБА_10 не знайдено та не вилучено знаряддя вчинення кримінального правопорушення і одяг, на якому могла зберегтися речовина бурого кольору, адже, зі слів потерпілого, нападник (потерпілий має на увазі ОСОБА_15 ) обтер ніж о шорти.

Таким чином, сторона захисту вважає, що висновки суду про винуватість ОСОБА_10 не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки стороною обвинувачення не надано суду достовірних доказів, які у своїй сукупності та взаємозв`язку були би достатніми для прийняття рішення про доведеність факту інкримінованого правопорушення.

Згідно з вироком суду, формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

20 червня 2019 року в період часу з 21-00 години до 22-00 години, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись на першому поверсі під`їзду №5 будинку АДРЕСА_3 , з мотивів наявних особистих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тримаючи у руці предмет, який має колючо-ріжучі властивості, з метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень, наніс вищевказаним предметом не менше одного удару в область лівої сідничної ділянки потерпілого ОСОБА_9 . Внаслідок вказаних умисних дій, згідно з висновком експерта №339/к від 15 жовтня 2019 року, потерпілому ОСОБА_9 спричинено колото-різані поранення лівої сідничної ділянки з ушкодженням нижньої сідничної артерії, розвитком після травматичної нейропатії лівого сідничного нерва з порушенням провідникової функції та розвитком легкого парезу лівого стегна, що кваліфікується як тілесні ушкодження середньої тяжкості, які не були небезпечними для життя та спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, що кваліфікується як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Заслухавши:

доповідь судді;

обвинуваченого та його захисника, які не підтримали апеляційну скаргу, а одразу звернулись із клопотанням про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, та просили закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України;

прокурора, яка не заперечувала проти задоволення заявленого стороною захисту клопотання;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у клопотанні, колегія суддів доходить таких висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. У разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження (п.1 ч.2 ст. 284 КПК України).

За правилами ч.8 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п.1 ч.2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частиною третьою статті 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Аналіз статей 284-288 КПК України дає підстави для висновку, що підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження з цих підстав.

Отже, наявність саме цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18 лютого 2025 року справа № 712/8174/23, провадження № 51- 2807 км 24, відповідного до якого закриття провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ініціативою і згодою особи, що притягується до відповідальності, не зобов`язує суд констатувати факт вчинення особою кримінально караного діяння.

Санкція ч.1 ст.122 КК України, в редакції, чинній на час вчинення кримінального правопорушення, передбачала покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

В свою чергу, відповідно до положень ч.1 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, є нетяжким злочином.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Згідно з матеріалами провадження, в т.ч. з вироком суду, інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення вчинене останнім 20 червня 2019 року.

Таким чином, станом на час надходження цього кримінального провадження до Запорізького апеляційного суду (24 червня 2024 року), відповідно і на час апеляційного розгляду, з моменту вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення минуло понад п`ять років.

Обвинувачений ОСОБА_6 погодився на закриття кримінального провадження з зазначених у клопотанні підстав та підтримав вказане клопотання.

При цьому, останньому роз`яснено, що вказані підстави для закриття кримінального провадження не є реабілітуючими та не звільняють обвинуваченого від цивільно-правової відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів убачає правові підстави для задоволення клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Отже, на підставі вищезазначеного, а також вимог ст.417 КПК України, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України підлягає скасуванню зі звільненням останнього від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 колегія суддів вважає за необхідне залишити без розгляду, враховуючи правовий висновок, сформульований Верховним Судом у постанові від 27 січня 2025 року справа №537/984/20, провадження № 51-1747км22, згідно з яким, в аспекті реалізації приписів ст.129 КПК України, за якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише в разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, цивільний позов залишається без розгляду у разі закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. У такому випадку позивач вправі заявити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.3 ч.1 ст.49 КК України, п.1 ч.2 ст. 284, ст.ст. 404-405, 407-409, 417 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

клопотання захисника-адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20 травня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 122 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4