ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2025 року за п. п. 1, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, непрацюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 05.03.2021 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до обмеження волі строком 1 рік, на підставі ст.ст.75,76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

- 17.11.2021 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 345 КК України до обмеження волі строком 1 рік, на підставі ст. 71 КК України частково приєднане покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2021, до відбуття 1 рік 1 місяць обмеження волі, звільнився 21.03.2022 з Дружелюбівського ВК Запорізької області (№1) по відбуттю строку покарання;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Дніпрі, громадянина України, маючого вищу освіту, неодруженого, непрацюючого, на утриманні неповнолітніх, малолітніх дітей та непрацездатних осіб не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 1, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2025 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 1, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_9 зараховано у строк призначеного покарання попереднє ув`язнення з 05 квітня 2023 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 1, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_10 зараховано у строк призначеного покарання попереднє ув`язнення з 05 квітня 2023 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Як встановлено судом, ОСОБА_9 , 04 квітня 2023 року, приблизно з 15:00 годині, разом зі знайомими ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , знаходився на території, розташованій за адресою: АДРЕСА_4 де разом розпивали алкогольні напої. Того ж дня близько 17.00 години під час розпивання алкогольних напоїв на ґрунті особистих неприязних стосунків між ними виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 раптово виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох осіб, а саме ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які в цей момент знаходилась поруч з ним, вчиненого з особливою жорстокістю, за попередньою змовою групою осіб.

Перебуваючи у вказаному місці того ж дня, приблизно у період часу з 17.00 години по 18.00 годину, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , реалізуючи свій спільний, єдиний раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_13 діючи за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді смерті останньої, підійшли до ОСОБА_13 , та нанесли останній почергово не менше п`ятнадцяти ударів руками та ногами в область голови, обличчя та тулубу.

Також, перебуваючи у вказаному місці того ж дня у період часу з 17.00 години по 18.00 годину, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , реалізуючи свій спільний, єдиний раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_12 діючи за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді смерті останніх, підійшли до ОСОБА_12 , та нанесли почергово останньому не менше шести ударів кулаками рук та ногами в область голови, обличчя та тулубу (правого плеча, правого передпліччя, правої кисті, лівого стегна).

Після чого, 04 квітня 2023 року, приблизно о 18:00 годині, ОСОБА_9 , умисно, з метою протиправного заподіяння смерті з особливою жорстокістю діючи спільно з ОСОБА_10 , наблизився до ОСОБА_13 , застосовуючи антигенну запальничку разом стали палити нижні кінцівки, зовнішні статеві органи та тулуб, спричинюючи їй страждання.

Далі, 04 квітня 2023 року, приблизно о 19:00 годині, ОСОБА_9 , умисно, з метою протиправного заподіяння смерті з особливою жорстокістю діючи спільно з ОСОБА_10 нанесли не менше п`яти ударів твердими предметами, а саме ногами, цеглиною та дерев`яною колодою в область голови, обличчя ОСОБА_13 .

Одразу після цього, ОСОБА_9 , умисно, з метою протиправного заподіяння смерті з особливою жорстокістю діючи спільно з ОСОБА_10 нанесли не менше трьох ударів твердими предметами, а саме ногами, пляшкою та дерев`яною палкою в область голови, обличчя та тулубу ОСОБА_12 .

У результаті чого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спричинили ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді травматичної субдуральної гематоми, рани, синці, садна (як ознака зовнішнього травматичного впливу), що складають єдиний комплекс внутрішньочерепної травми, утворилися від ударної, ковзаючої та елементів ріжучої дії, тупих твердих та гострих предметів, при чому кожний наступний травматичний вплив посилював тяжкість травми. Дані тілесні ушкодження утворилися за 2-4 години до настання смерті, відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя у момент спричинення (згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень наказу № 6МОЗ України від 17.01.1995 р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» п. 2.1, п.2.1.3.г) і знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої.

Також виявлені посмертні опіки нижніх кінцівок, зовнішніх статевих органів та тулуба, що утворилися від дії джерела високої температури, а саме полум`я.

Смерть ОСОБА_13 настала від травматичної субдуральної гематоми, що ускладнилася здавленням головного мозку з дислокацією його стовбура, про що свідчать морфологічні зміни, виявлені при зовнішньому та внутрішньому дослідженні трупа: субдуральна гематома практично над всією правою півкулею головного мозку, у вигляді пухкого згортку з домішками рідкої крові, не спаяна з твердою мозковою оболонкою, загальним об`ємом біля 120 мл., товщиною до 1 см у ділянці конвекситальної поверхні правих лобної та тім`яної часток, права півкуля із вдавленням. Крововиливи у м`які тканини голови, рани, синці, садна голови, а також дані судово-гістологічного дослідження.

Своїми умисними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спричинили ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді: синців на правій вушній скойці, розповсюджуючись на бічну поверхню шиї; на верхній та нижній повіках ліворуч; на лівій щоці та лівій бічній поверхні шиї; на зовнішній поверхні правого плеча, передній та зовнішній поверхнях правого передпліччя, на тильній поверхні правої кисті; на передньо-зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині. Садна на чолі, переніссі, в лівій виличній та скроневій ділянках. Рана на основі носу в стані після хірургічної обробки. Пере кісток носу (згідно медичної документації). Крововиливи в товщу м`яких тканин голови відповідно синцям. Крововиливи під тверду мозкову оболонку. Крововилив під м`яку мозкову оболонку. Повний відкритий перелом нижньої щелепи ліворуч. Крововилив в товщі м`яких тканин навколо перелому та м`яких тканин шиї. Крововилив в товщу м`яких тканин лівого стегна. Виявлені тілесні ушкодження в ділянці голови, у своїй сукупності, мають ознаки тяжких за ознакою небезпеки для життя та перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 .

Дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кваліфіковано за п. п. 1, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двох осіб, вчинене з особливою жорстокістю, за попередньої змовою групою осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник в своїй апеляційній скарзі просить вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2025 року за п. п. 1, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України скасувати.

Постановити виправдувальний вирок відносно ОСОБА_10 та закрити кримінальне провадження відносно нього за відсутності в діяннях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належних та допустимі докази, які б окремо або у своїй сукупності підтверджували факт скоєння ОСОБА_10 , кримінального правопорушення стосовно потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .

Відповідно до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 23 КПК України встановлено, що суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Доказами в кримінальному провадженні в розумінні ст. 84 КПК України є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

На переконання захисника матеріали кримінального провадження не містять прямих доказів які б вказували на причетність ОСОБА_10 до вбивства ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою провину у скоєні вбивства ОСОБА_13 та ОСОБА_12 не визнав. Суду першої інстанції пояснив, що в квітні 2023 року він разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 відпочивали у покинутій будівлі, розташованій по вул. Донецьке шосе, м. Дніпро. Всі разом вживали спиртні напої.

Між ОСОБА_9 та ОСОБА_13 виник конфлікт під час якого ОСОБА_9 почав бити кулаками ОСОБА_13 по обличчю. Він навпаки намагався зупинити ОСОБА_9 , але у нього ні чого не вийшло. ОСОБА_9 продовжував бити ОСОБА_13 ногами, після чого знайшов скляні банки, які став кидати у ОСОБА_13 .

Коли ОСОБА_9 закінчив з ОСОБА_13 він переключився на ОСОБА_12 , якому також наніс декілька ударів. ОСОБА_10 знов таки намагався заспокоїти ОСОБА_9 , але у нього це не вийшло.

Коли він намагався роняти ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , останній наніс йому декілька ударів. Після цього він також наніс ОСОБА_12 у щелепу.

ОСОБА_9 в цей час знову переключився на ОСОБА_13 , хотів бити її цеглиною та палкою, а він в намагався зупинити ОСОБА_9 .

Загалом ОСОБА_9 наніс ОСОБА_13 та ОСОБА_12 більше п`ятнадцяти ударі.

Коли ОСОБА_9 бив ОСОБА_13 , остання падала у костер, речі з неї ніхто не стягував.

Після цього він, ОСОБА_9 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 пішли додому, але ОСОБА_9 з ними не пішов та повернувся, прийшовши додому десь через дві години.

Зранку ОСОБА_9 розповів йому що спалив свої речі та кросівки.

Захисник стверджує, що з вказаних показів слідує, що ОСОБА_10 не причасний до вбивства ані ОСОБА_13 , ані ОСОБА_12 , оскільки наніс кожному з них лише по декілька ударі, які не могли стати причиною смерті кожного з них.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2025 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за п. п. 1, 4, 12, ч. 2 ст. 115 КК України скасувати в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 .

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 1, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2023 більш суворим за новим вироком, остаточно визначити покарання у виді довічного позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що при призначенні ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції не дотримався вимог ст. ст. 409, 414 КПК України та призначив покарання, яке хоча і не виходить за межі, встановлені санкцією статті закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

На переконання прокурора суд першої інстанції не дотримався вимог статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

А також вимог статті 65 КК України відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вищевказаних норм права мети й принципів справедливості, співрозмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Судом першої інстанції не в повній мірі врахував те, що обвинувачений ОСОБА_9 не визнав себе винним в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, вчинив злочин з особливою жорстокістю відносно двох осіб, не займається суспільно-корисною працею, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.

Більше того, ОСОБА_9 постійно змінював свої покази в суді намагаючись уникнути відповідальності, що свідчить про стійкість його умислу направленого на вчинення кримінального правопорушення, характеризується підвищеною суспільною небезпечністю та свідчить про стійкість антисоціальної спрямованості особи.

Також прокурор додає, що ОСОБА_9 раніше судимий за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2023 за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. Вказане кримінальне правопорушення останній вчинив 04.04.2023, тобто до ухвалення вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2023, втім суд першої інстанції не застосував до обвинуваченого ОСОБА_9 ч. 4 ст. 70 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити її з підстав та мотивів викладених у ній, проти апеляційної скарги захисника заперечував, просив залишити її без задоволення.

Захисники та обвинувачені в судовому засіданні просили свою апеляційну скаргу задовольнити з підстав та мотивів викладених в ній, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували. Під час останнього слова обидва обвинувачених визнали вину у скоєному злочину в повному обсязі, просили строго їх не наказувати.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України рішення суду повинно бути законним, вмотивованим і обґрунтованим, тобто ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Суд першої інстанції, із дотриманням закладених у зазначених нормах закону, провів повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства дотримався та дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_10 в умисному вбивстві потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_12 за обставин, що зазначені у вироку, на підставі доказів, які були ретельно перевірені в судовому засіданні й отримали відповідну оцінку.

Вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні саме умисного вбивства ОСОБА_13 та ОСОБА_12 підтверджується показаннями свідків та іншими доказами, зібраними у справі, дослідженими в ході судового слідства.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про недоведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 1, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України є безпідставним та таким що прямо протирічить матеріалам кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого хоч і твердить про необхідність скасування вироку щодо його підзахисного у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п. п. 1, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, але водночас він взагалі не оцінює дії свого підзахисного та аналіз доказів, які суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку.

Допитаний під час судового слідства судом першої інстанції свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 декілька днів проживали у нього вдома. 04 квітня 2023 року він разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 здали металобрухт, після чого пішли на територію покинутої будівлі, розташованої по вул. Донецьке шосе розпивати спиртні напої. Під час розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_9 та ОСОБА_13 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 почали бити ОСОБА_13 .

Він хотів піти додому ще під час початку конфлікту, але ОСОБА_9 сказав йому не уходити, погрожуючи побити і його. Коли він уходив додому, ОСОБА_13 була ще жива. ОСОБА_10 прийшов додому хвилин через тридцять.

Допитаний під час судового слідства судом першої інстанції свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що знайомий із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та проживав з ними близько двох місяців. 04 квітня 2023 року, приблизно з 15 до 19 години, він разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розпивали спиртні напої на території покинутої будівлі, розташованої по вул. Донецьке шосе. Разом із ними спиртні напої також розпивали ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .

Під час вживання алкогольних напоїв, між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з однієї сторони, та ОСОБА_12 з іншої сторони, виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обидва, почали наносити ОСОБА_12 удари в область голови та тулубу.

Після цього ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відійшли від ОСОБА_12 та почали конфлікт з ОСОБА_13 , в ході якого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обидва, почали наносити їй удари в область голови та тулубу.

Після цього ОСОБА_9 та ОСОБА_10 взяли ОСОБА_13 за одяг та стали тягти її по землі спиною до бетонного забору.

Протягнувши ОСОБА_13 приблизно 50 метрів, кинули її там та повернулись до ОСОБА_12 та взявши його за праву руку та ногу, потягнули по землі приблизно 35 метрів у протилежну від ОСОБА_13 сторону, де кинули його. Потім ОСОБА_9 та ОСОБА_10 почергово продовжили спричиняти тілесні ушкодження ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Під час побиття, ОСОБА_9 підпалив ОСОБА_13 в області коліна, інтимних органів, а також волосся, а також кинув у ОСОБА_12 пеньок.

Обидва обвинувачених почергово били як ОСОБА_12 так і ОСОБА_13 .

Розбивали об ОСОБА_12 , скляні пляшки, били його палкою. Знущались над ОСОБА_13 .

Після того як почало темнішати, всі почали збиратись та пішли додому. ОСОБА_10 залишився, оскільки щось забув. Зранку ОСОБА_9 та ОСОБА_10 сказали йому, щоб він все забув, бо буде побитий.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що проживала з ОСОБА_10 ОСОБА_9 перебувала у дружніх відносинах. 04 квітня 2023 року вона разом із ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 пішли жарити м`ясо до покинутої будівлі, розташованої на вул. Донецьке шосе.

У вищезазначеній будівлі вже перебували ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Під час вживання алкогольних напоїв, у ОСОБА_9 виник конфлікт з ОСОБА_13 . Під час вищезазначеного конфлікту ОСОБА_9 почав бити ОСОБА_13 руками, цеглою та палкою. ОСОБА_10 також бив ОСОБА_13 руками. Потім ОСОБА_9 почав палити ОСОБА_13 .

За ОСОБА_13 почав заступатись ОСОБА_12 . Після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 почали бити ОСОБА_12 .

Після того як все закінчилось, вона забрала ОСОБА_10 і вони разом пішли додому та лягли спати. ОСОБА_9 залишився на місці. Коли ОСОБА_9 повернувся додому їй не відомо, але коли зранку вона прокинулась, ОСОБА_9 був дома. Зранку свідок хотіла піти перевірити ОСОБА_12 та ОСОБА_13 але не встигли, оскільки приїхала поліція.

Письмовими доказами покладеними в обвинувальному вироку, а саме:

Протоколом огляду від 05.04.2023 за адресою: м. Дніпро, вул. Донецьке шосе, 134, від 05.04.2023 та фото таблицею до нього, де було виявлено труп жіночої статі (т.2 а.с.3-32);

Протоколом обушку від 05.04.2023 на підставі ч.3 ст.233 КПК України за адресою: АДРЕСА_2 , де перебували ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с.38-44);

Висновком судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_13 №1300/НЕ від 06.04.2023, відповідно до якого смерть останньої настала від травматичної субдуральної гематоми, що ускладнилися здавленням головного мозку з дислокацією його стовбура, про що свідчать морфологічні зміни, виявлені при зовнішньому та внутрішньому дослідженні трупа.

Висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_10 №931е від 06.04.2023, відповідно до якого у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: садна - в проекції виличної дуги ліворуч; трьох синців - по передній поверхні лівого плеча у середній третині, по передній поверхні правого передпліччя у середній третині, по передньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя на межі середньої та нижньої третини; трьох синців з саднами на їх тлі - по передній поверхні правого стегна у середній третині, по задній поверхні правої гомілки у верхній третині, по зовнішній поверхні правого стегна у нижній третині; 10-ти саден - по тильній поверхні лівої кисті в проекції 1-3-ї п`ясних кісток, по тильній поверхні правої кисті у проміжку між 1-ю та 2-ю п`ясними кістками, по зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, по передньо-зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній третині, по задній поверхні правого стегна у нижній третині; шести саден - по долонній поверхні лівої кисті в проекції 5-ї п`ясної кістки, по долонній поверхні правої кисті в проекції проксимальної фаланги 2- го пальця та голівки 1-ї п`ясної кістки, в проекції кута лівої лопатки, по задньо-бічній поверхні грудної клітини праворуч між середньо-пахвовою та лопатковою лініями в проекції 6-го міжребер`я

Висновком судово-медичної експертизи зразка крові ОСОБА_10 №772-1051-БД від 07.04.2023, відповідно до якого при дослідженні зразка крові встановлена група В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0(т.2 а.с.82-83);

Протоколом проведення слідчого експерименту від 06.04.2023 за участю свідка ОСОБА_17 , в ході якого останній вказав на обставини вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочину та механізм спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, які заподіяли смерть останній (т.2 а.с.100-105);

Протоколом проведення слідчого експерименту від 06.04.2023 за участю свідка ОСОБА_18 , в ході якого остання вказала на обставини вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочину та механізм спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, які заподіяли смерть останній (т.2 а.с.106-110);

Протоколом проведення слідчого експерименту від 06.04.2023 за участю свідка ОСОБА_14 , в ході якого останній вказав на обставини вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочину та механізм спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, які заподіяли смерть останній (т.2 а.с.111-115);

Протоколом проведення слідчого експерименту від 06.04.2023 за участю свідка ОСОБА_19 , в ході якого остання вказала на обставини вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочину та механізм спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, які заподіяли смерть останній (т.2 а.с.116-120);

Протоколом проведення слідчого експерименту від 07.04.2023 за участю обвинуваченого ОСОБА_10 в ході якого останній вказав на обставини вчинення ним та ОСОБА_9 злочину та механізм спричинення ОСОБА_13 та ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, які спричинили їх смерть (т.2 а.с.127-137);

Протоколом проведення слідчого експерименту від 07.04.2023 за участю обвинуваченого ОСОБА_9 в ході якого останній вказав на обставини вчинення ним та ОСОБА_10 злочину та механізм спричинення ОСОБА_13 та ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, які спричинили їх смерть (т.2 а.с.127-157);

Протоколом огляду трупа ОСОБА_12 від 12.04.2023 у приміщенні КНП МКЛ №4 ДМР (т.2 а.с.158-163)

Висновком судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_12 №1367/НЕ від 14.04.2023, відповідно до якого смерть його настала від внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки головного мозку, яка ускладнилась набряком головного мозку, що підтверджено даними судово-медичної експертизи трупу та судово-гістологічного дослідження.

Висновком експерта №822/1131-БД від 21.04.2023, відповідно до якого при дослідженні зразка крові ОСОБА_13 встановлена група А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0; при дослідженні зразка крові ОСОБА_12 встановлена група 0 з ізогемаглютиніном анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (т.2 а.с.181-182);

Висновком експерта №822/1136-БД від 08.05.2023, відповідно до якого статеву належність крові в піднігтьовому вмісті обох рук трупа ОСОБА_13 («Висновок експерта» (АКТ)№1300/НЕ від 06.04.2023 (об`єкти №№1;2) визначити не вдалось через відсутність формених елементів крові, при встановленні групової належності крові в об`єктах №№1;2 виявлено антиген В ізосерологічної системи АВ0, що не виключає можливості походження крові в цих слідах від особи (осіб) групи крові В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. Такою особою в даному випадку є підозрюваний ОСОБА_10 , беручи до уваги групову належність його крові.

Висновком експерта №822-1135-БД від 24.04.2023, відповідно до якого в сліді на куртці ОСОБА_10 - об`єкт№2, знайдена кров при дослідженні якої виявлений гемоглобін людини. У результаті серологічного дослідження крові в об`єкті №2 виявлений антиген В який являється групоспецифічним для крові групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. В об`єктах №№1,3 на куртці, об`єктах №№4,5 на штанах, об`єктах №№6-10 на кофті об`єктах №№11-16 на кросівках, наявність крові не встановлена. На підставі отриманих результатів дослідження групової приналежності крові в об`єкті №2 на куртці і порівняльного дослідження зі зразком крові по підозрюваного ОСОБА_10 а саме виявлення антигену В який є специфічним для його крові, походження вказаного сліду крові від ОСОБА_10 не виключається. Проведеним дослідженням не отримано даних які б свідчили про присутність крові ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 в сліді крові, об`єкт №2, на куртці ОСОБА_10 (т.2 а.с.204-208);

Висновком експерта №800/1137-БД від 03.05.2023, відповідно до якого в піднігтьовому вмісті обох рук ОСОБА_10 , що був наданий на дослідження встановлена наявність крові людини.

Висновком експерта №822/1134-БД від 04.05.2023, відповідно до якого в слідах на представлених для дослідження штанях (об`єкти №№1, 3, 4), джемпері біло-синього кольору (об`єкти №№5, 6 - ймовірно «кофта сірого кольору»), кофті червоного кольору (об`єкти №№10-20), парі кросівок (об`єкти №№25-32) встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини. В слідах на штанях (об`єкт №2), джемпері біло-синього кольору і об`єкт №7), джемпері темно-синього кольору (об`єкти №№8, 8.1, 9 - «светр синього кольору»), кофті червоного кольору (об`єкт №21) та кепці (об`єкти №№22, 23, 24) наявність крові не встановлена. В частині слідів (об`єкти №№4, 10, 12-20, 29-32) був виявлений тільки антиген А, що не виключає можливості утворення цих слідів за рахунок крові групи А з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі і за рахунок крові потерпілої ОСОБА_13 , крові якої властивий, виявлений в цих слідах, антиген А. Даних про присутність в цих слідах: 1) крові потерпілого ОСОБА_12 не отримано у зв`язку з не виявленням в них ізогемаглютинінів анти-А і анти-В, властивих його крові; 2) крові підозрюваних ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не отримано у зв`язку з не виявленням в цих слідах антигену В, властивого їх крові. В слідах крові (об`єкти №№5, 6, 11, 25-28) були виявлені антигени А і В, що не виключає можливості утворення цих слідів та рахунок крові групи АВ або за рахунок змішування в них крові груп АВ, А з зогемаглютиніном анти-В і В з ізогемаглютиніном анти-А. Отриманий результат не виключає можливості утворення слідів крові (об`єкти №№5, 6, 11, 25-28) підозрюваного ОСОБА_9 , крові якого властиві, виявлені в цих слідах, антигени А і В, а також, можливість присутності в цих слідах, в якості домішки, крові як потерпілої ОСОБА_13 , крові якої властивий антиген А, так і підозрюваного ОСОБА_10 , крові якого властивий антиген В. Даних про присутність в цих слідах крові потерпілого ОСОБА_12 не отримано у зв`язку з не виявленням в них ізогемаглютинінів анти-А і анти-В, властивих його крові (т.2 а.с.214-2018);

Висновком судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_13 №1300/НЕ/1005 від 28.04.2023, відповідно до якого її смерть настала від травматичної субдуральної гематоми, що ускладнилася здавленням головного мозку з дислокацією його стовбура, про що свідчать морфологічні зміни, виявлені при зовнішньому та внутрішньому дослідженні трупа: субдуральна гематома практично над всією правою півкулею головного мозку, у вигляді пухкого згортку з Домішками рідкої крові, не спаяна з твердою мозковою оболонкою, загальним об`ємом біля 120 мл, товщиною до 1 см у ділянці конвекситальної поверхні правих лобної та тім`яної часток, права півкуля із вдавленням, крововиливи у м`які тканини голови, рани, синці, садна голови, а також дані судово-гістологічного дослідження. Враховуючи ступінь розвитку трупних змін, що були встановлені під час судово-медичної експертизи трупу в морзі можна вважати, що смерть потерпілого настала ймовірно за 1-3 діб до судово-медичної експертизи його трупа.

Висновком судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_12 №1367/НЕ/1006 від 05.05.2023, відповідно до якого смерть його настала від внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки головного мозку, яка ускладнилась набряком головного мозку. Згідно медичної документації смерть його настала 12.04.23 року о 08:30 годині, що відповідає ступеню розвитку трупних явищ на момент експертизи трупу.

Отже дослідивши вказані вище докази суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, з чим погоджується колегія суддів, про винність обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 1, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги сторони захисту, вважаючи їх як обрану лінію захисту, спрямовану на уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину.

Колегія суддів не погоджується з доводом захисника, про те, що ОСОБА_10 тільки розбороняв ОСОБА_9 під час конфлікту з ОСОБА_13 і ОСОБА_12 , тобто непричетний до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, з огляду на наступне.

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які перебували на місці події дали відповідні покази, які повністю узгоджуються між собою та з висновками судово-медичних експертиз.

Вищевказані свідки підтвердили, що ОСОБА_10 приймав активну участь у конфлікті з ОСОБА_13 і ОСОБА_12 разом з ОСОБА_9 наносив їм удари в область голови та тулубу. Жоден зі свідків не підтвердив ту обставину, що ОСОБА_10 хоча б якимось чином намагався заспокоїти ОСОБА_9 , навпаки всі свідки підтвердили активні дії з бобку ОСОБА_10 у нанесенні тілесних ушкоджень як ОСОБА_13 так і ОСОБА_12 .

Покази свідків повністю узгоджуються з протоколом проведення слідчого експерименту від 06.04.2023 за участю свідка ОСОБА_17 , в ході якого останній вказав на обставини вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочину та механізм спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, які заподіяли смерть останній (т.2 а.с.100-105);

Протоколом проведення слідчого експерименту від 06.04.2023 за участю свідка ОСОБА_18 , в ході якого остання вказала на обставини вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочину та механізм спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, які заподіяли смерть останній (т.2 а.с.106-110);

Протоколом проведення слідчого експерименту від 06.04.2023 за участю свідка ОСОБА_14 , в ході якого останній вказав на обставини вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочину та механізм спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, які заподіяли смерть останній (т.2 а.с.111-115);

Протоколом проведення слідчого експерименту від 06.04.2023 за участю свідка ОСОБА_19 , в ході якого остання вказала на обставини вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочину та механізм спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, які заподіяли смерть останній (т.2 а.с.116-120);

Протоколом проведення слідчого експерименту від 07.04.2023 за участю обвинуваченого ОСОБА_10 в ході якого останній вказав на обставини вчинення ним та ОСОБА_9 злочину та механізм спричинення ОСОБА_13 та ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, які спричинили їх смерть (т.2 а.с.127-137);

Протоколом проведення слідчого експерименту від 07.04.2023 за участю обвинуваченого ОСОБА_9 в ході якого останній вказав на обставини вчинення ним та ОСОБА_10 злочину та механізм спричинення ОСОБА_13 та ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, які спричинили їх смерть (т.2 а.с.127-157);

Висновком експерта №800/1137-БД від 03.05.2023, відповідно до якого в піднігтьовому вмісті обох рук ОСОБА_10 , що був наданий на дослідження встановлена наявність крові людини.

Висновком експерта №822-1135-БД від 24.04.2023, підтверджено, що на куртці ОСОБА_10 об`єкт № 2, знайдена кров при дослідженні якої виявлений гемоглобін людини.

Отже, вищевказані письмові докази у повній мірі узгоджуються між собою та з показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , вказують на однаковий механізм нанесення ударів та отримання тілесних ушкоджень та в повному обсязі підтверджують вину ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 1, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, з чим суд апеляційної інстанції погоджується та вважає такі висновки суду обґрунтованими та відповідними встановленим обставинам кримінального правопорушення та матеріалам справи.

Тому, колегія суддів відноситься критично до пояснень сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_10 не приймав участь у конфлікті та не наносив удари потерпілим, а лише намагався розборонити їх, та розцінює дану версію як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за скоєний особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , тому доводи сторони захисту колегія суддів вважає безпідставними.

Таким чином, враховуючи, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону України, суд першої інстанції всебічно перевірив обставини кримінального провадження, висунуте обвинувачення та надані стороною обвинувачення письмові докази, і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 1, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, вмотивувавши своє рішення всебічно дослідженими, оціненими у своїй сукупності з точки зору належності, допустимості й достовірності письмовими доказами та показами свідків, колегія суддів вважає, що правові підстави для скасування вироку суду відсутні.

Колегія суддів не погоджується з доводами прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченому і неправильному застосуванню закону України про кримінальну відповідальність щодо ОСОБА_9 , з огляду на наступне.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 1, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочинів, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_9 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Значна роль покарання у боротьбі зі злочинністю не повинна сприйматися як підстава для того, щоб зробити жорстокішим покарання. У багатьох випадках жорстокість покарання переконує винного в його несправедливості, робить самого засудженого більш жорстоким, породжує в його свідомості почуття образи, неповаги до суспільства, держави, її законів.

Тому значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин.

Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Воно має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Мета покарання це те, чого прагне досягти держава, застосовуючи його щодо особи, яка вчинила злочин.

Закон чітко визначає такі цілі покарання, як: кара як відплата засудженому за вчинений злочин; виправлення засудженого; запобігання вчиненню нових злочинів самим засудженим; запобігання вчиненню нових злочинів з боку інших осіб.

Покарання завжди має призначатися з додержанням двох важливих напрямків, властивих каральній політиці держави: застосування суворих покарань до рецидивістів і осіб, що вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, а також до організаторів і активних учасників організованих злочинних угрупувань; застосування покарань, не пов`язаних з ізоляцією від суспільства, і навіть звільнення від відбування покарання осіб, що вчинили вперше злочини невеликої або середньої тяжкості. Поєднання цих напрямків знайшло відображення у чинному КК України і має бути реалізовано в діяльності судових органів.

Тяжкість кримінально караного діяння визначається тим, до якої категорії кримінальних правопорушень воно віднесене, ступенем його тяжкості, суспільної небезпечності особи та видом і строком передбаченого за нього покарання. У кожному разі фактична тяжкість кримінального правопорушення повинна бути конкретизована з урахуванням значущості об`єкта та предмета посягання, характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, наявності чи відсутності тяжких наслідків, кількості вчинених кримінальних правопорушень. Підлягають обов`язковому врахуванню форма, вид, ступінь вини, мотиви і мета діяння.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону України щодо призначення покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, міцних соціальних зв`язків не має, під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно та правильно врахував суспільну небезпеку скоєного злочину. Врахував і конкретні обставини справи.

Відсутність обставин, які пом`якшують покарання.

Обставинами, що обтяжують покарання - рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також, поведінку обвинуваченого під час судового провадження, який провину у вчиненому злочині не визнав.

Судом вірно призначено ОСОБА_9 покарання за п. п. 1, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 років, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого злочину, встановленим обставинам справи та даним про особу обвинуваченого, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Колегія суддів враховує також і те, що під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 свою провину у скоєному визнав повністю.

А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність вимог прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання більш суворого покарання у виді довічного позбавлення волі.

Щодо доводу прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом першої інстанції до обвинуваченого ОСОБА_9 ч. 4 ст. 70 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

ОСОБА_9 засуджений вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 510 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

А тому підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 ч. 4 ст. 70 КК України відсутні.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 409, 413, 414 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 12 лютого 2024 року за п. п. 1, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4