У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 та представника потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2024 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000341, відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Мирному Архангельської області, РФ, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Києві, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_5 ,

обвинувачені - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисники - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представник потерпілого - ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2024 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000341, за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, повернуто прокурору.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Представник потерпілого просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відзначає, що суд не є стороною кримінального провадження і не може вказувати прокурору, як необхідно викласти формулювання обвинувачення або поліпшити якість обвинувального акту, тим самими проявляючи упередженість, яка виражається у наданні вказівок прокурору - як краще викласти обвинувачення, крім того, суд не вправі спонукати прокурора до уточнення обвинувального акту, внесення до нього змін, у тому числі щодо фактичних обставин скоєння злочину, його правової кваліфікації, тощо, оскільки в обвинувальному акті викладене те обвинувачення, яке прокурор вважає встановленим.

Вважає, що посилання суду на той факт, що у формулюванні обвинувачення не зазначено, що саме є предметом злочину: насіння соняшнику чи грошові кошти, не відповідає дійсності, оскільки в обвинувальному акті чітко вказано, що ОСОБА_8 та. ОСОБА_12 за попередньою змовою, шляхом обману ОСОБА_6 , шахрайським шляхом заволоділи майном потерпілого.

На думку апелянта, твердження, що «неконкретність обвинувачення не дозволяє визначити навіть місце вчинення кримінального правопорушення, а відповідно і підсудність наданої справи, адже в обвинувальному акті не зазначено, які саме дії, що утворюють склад кримінального правопорушення були вчинені на території Первомайського району Миколаївської області» не відповідає дійсності, оскільки в обвинувальному акті неодноразово зазначено, що відвантаження насіння соняшнику здійснювалось на елеватор ТОВ «Бандурський олійноекстракційний завод» за адресою с. Бандурка Первомайського району Миколаївської області, вул. Центральна, 40.

Прокурор вважає, що повертаючи обвинувальний акт, суд вийшов за межі предмета судового розгляду, який вирішується у підготовчому судовому засіданні, та фактично вдався до дослідження обставин кримінального провадження, оцінка яких надається під час розгляду по суті, та надав прокурору вказівки щодо необхідності уточнення обвинувального акту в частині зазначення предмету, місця і способу заволодіння майном потерпілого, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Зазначає, що при поверненні обвинувального акту прокурору, суд не врахував, що відповідно до ст. 23 КПК України, дослідження доказів відбувається безпосередньо під час судового розгляду, де суд детально встановлює всі обставини вчинення кримінального правопорушення, досліджує докази та процесуальні документи, здобуті та прийняті в тому числі на досудовому слідстві, тому дійшов передчасних висновків про відсутність чіткого формулювання обвинувачення і безпідставно повернув обвинувальний акт прокурору.

В апеляційній скарзі представник потерпілого вважає, що висновки суду про повернення обвинувального акту прокурору необґрунтовані та такі, що суперечать нормам чинного законодавства та не відповідають правовій позиції Верховного Суду.

Зазначає, що матеріалами кримінального провадження підтверджено та з тексту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 заволоділи майном потерпілого ОСОБА_6 , а саме насінням соняшнику, що завдало шкоду потерпілому у розмірі вартості насіння.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

16.01.2024 р. до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла справа з обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000341 від 10.06.2022 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисники та обвинувачені просили повернути обвинувальний акт прокурору, посилаючись на те, що він не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо форми і змісту обвинувального акту.

Дослідивши вказаний обвинувальний акт, суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинувальний акт не в повній мірі відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору, оскільки у формулюванні обвинувачення дійсно не зазначено, що є предметом злочину, насіння соняшнику чи грошові кошти. Якщо це гроші, то чиї, на рахунки яких осіб і коли вони надійшли, в якому місці це відбувалося. Якщо це насіння соняшнику - де саме і яким чином відбулося заволодіння ним. Така неконкретність обвинувачення не дозволяє визначити навіть місце вчинення кримінального правопорушення, а відповідно і підсудність наданої справи, адже в обвинувальному акті не зазначено, які саме дії, що утворюють склад кримінального правопорушення, були вчинені обвинуваченими на території Первомайського району Миколаївської області.

При викладенні фактичних обставин вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, органом досудового розслідування не зазначені усі фактичні обставини щодо способу, обставин вчинення діяння, наслідків певних дій та причинний зв`язок між ними, що у свою чергу не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

На думку суду, відсутність належного формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний захист, що є порушенням загальних засад кримінального провадження, зокрема законності та забезпечення права на захист.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та представника потерпілого на підтримку апеляційних скарг, заслухавши думку інших учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, зокрема: якщо він містить положення, що суперечать одне одному; містить недопустиму натуралізацію опису злочину; не підписаний слідчим чи не затверджений прокурором; до нього не долучено передбачені законом додатки.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого; 3) анкетні відомості кожного потерпілого; 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 КПК України, державне обвинувачення це процесуальна діяльність прокурора, яка полягає у доведені перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Частиною 1 статті 36 КПК України передбачено, що прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Згідно зі ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що обвинувальний акт, погоджений прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. 291 КПК України, містить, серед іншого, виклад фактичних обставини вчиненого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначено місце вчинення кримінального правопорушення - АДРЕСА_3 , правову кваліфікацію з посиланням на положення закону і частину статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Також в ньому вказані анкетні дані обвинувачених, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, прізвище, ім`я, по батькові та займана посада прокурора, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання. До обвинувального акту додані реєстр матеріалів досудового розслідування та розписки обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 про отримання копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, при цьому обвинуваченому ОСОБА_9 та його захиснику ОСОБА_13 копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування направлялись поштовим зв`язком.

Посилання в ухвалі суду на відсутність належного формулювання обвинувачення, що є порушенням загальних засад кримінального провадження, зокрема законності та забезпечення права на захист, невідповідність обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме не зазначення усіх фактичних обставин щодо способу, обставин вчинення діяння, наслідків певних дій та причинний зв`язок між ними, а також предмету злочину і місце його вчинення, слід визнати безпідставними, виходячи з наступного.

Деталі обвинувачення у кримінальному процесі (певні конкретні фактичні обставини) мають суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (справа «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 р.).

Проте конкретність обвинувачення є оціночною категорією та може бути перевірена лише в ході судового розгляду справи, адже на стадії підготовчого судового засідання суд не може давати оцінку кваліфікації дій обвинуваченого, доказам чи фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

У разі ж повернення обвинувального акту судом першої інстанції з підстав неконкретності обвинувачення, вказівки суду спонукають органи досудового слідства на проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, чим нівелюється процесуальна самостійність прокурора на визначення обсягу достатніх доказів для складання обвинувального акту та дотримання принципу змагальності, згідно з яким саме прокурор як сторона обвинувачення звертається до суду з обвинувальним актом, та свідчить про те, що суд певним чином перебирає на себе функції, які не притаманні йому.

При цьому, з метою недопущення порушення права особи на захист через неконкретність обвинувачення та можливого скасування рішення суду першої інстанції з підстав незабезпечення гарантій на справедливий суд, прокурор, відповідно до положень ст. 337 КПК України, в ході судового розгляду може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення тощо.

Суд, в силу цієї ж норми, має право вийти за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За такого, наведені висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту є безпідставними, передчасними та такими, що порушують, передбачений ст. 26 КПК України, принцип диспозитивності, відповідно якому, суд, у кримінальному провадженні, вирішує лише ті питання, які внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень. Повертаючи обвинувальний акт прокурору з наведених підстав, суд вийшов за межі предмету судового розгляду, який вирішується у підготовчому судовому засіданні та фактично вдався до дослідження обставин кримінального провадження, оцінка яким надається під час розгляду по суті та надав прокурору вказівки щодо необхідності зміни висунутого обвинувачення, чим на думку апеляційного суду істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Отже, на думку апеляційного суду, повернення обвинувального акту із зазначених в ухвалі підстав, призведе до затягування розгляду кримінального провадження, і як наслідок, до порушення передбачених ст. 28 КПК України розумних строків судового розгляду.

В той час як про обов`язковість дотримання розумного строку розгляду кримінальних справ неодноразово наголошував та встановлював порушення і Європейський суд з прав людини (справи «Смірнова проти Росії» від 24.07.2003, «Вітрук проти України» від 16.09.2010, «Юртаєв проти України» від 31.01.2006 та інші).

З огляду на викладене, та враховуючи, що зазначені в оскаржуваній ухвалі суду підстави не є достатніми для повернення обвинувального акту прокурору, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора та представника потерпілого ОСОБА_7 є переконливими та підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Керуючись ст. ст. 291, 376, 404, 405, 407, 409, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 та представника потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2024 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000341, за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3