Справа № 462/1573/22
провадження 1-кп/462/496/25
У Х В А Л А

30 червня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000326 від 26.08.2016 року відносно ОСОБА_6 про обвинувачення у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України,

встановив:

у провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває виділене в окреме провадження кримінальне провадження № 0000326 від 26.08.2016 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , без визначення розміру застави, покликаючись на те, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України. Встановлена наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме про можливість обвинуваченого: переховуватися від суду, оскільки обвинувачений вчинив, зокрема особливо тяжкий злочин, за який, у разі визнання ОСОБА_6 винуватим йому загрожує покарання лише у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, без альтернативи призначення іншого покарання; офіційно не працевлаштований; незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів, інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження; вчиняти інші кримінальні правопорушення. В даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 ухилявся від явки до суду, що стало підставою для оголошення його у міжнародний розшук, згідно інформації СБУ у Львівській області перебував за кордоном, а саме у Республіці Польща, 15.05.2025 року екстрадований до України. З урахуванням викладених ризиків та особи обвинуваченого, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_6 , є необхідність продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки заявлені ризики не зменшились, обвинувачений переховувався від суду, а більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого не в силі.

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник заперечили щодо задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення абозахисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.05.2025 року до ОСОБА_6 застосовано обраний відносно нього, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні єзабезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів, пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, перелік яких є вичерпним.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

У судовому засіданні будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що були враховані і слугували підставою для обрання ОСОБА_6 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не встановлено, наявність таких ризиків доведено прокурором, а обвинуваченим та стороною захисту не спростовано. Зокрема, беручи до уваги, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої. Суд бере до уваги, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.04.2022 року матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України виділено в окреме провадження. Оголошено у розшук обвинуваченого ОСОБА_6 . В подальшому надано дозвіл на затримання ОСОБА_6 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На час розшуку зупинено судове провадження щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України. З урахування наявної інформації про перетин ОСОБА_6 державного кордону України, за клопотанням прокурора, ухвалою Залізничного районного суду від 06.06.2024 року його оголошено в міжнародний розшук та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків, інших обвинувачених, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, оскільки прізвища таких йому відомі, а також відоме їх місце проживання. Даний ризик зберігається до моменту безпосереднього сприйняття показів у судовому засіданні під час судового розгляду, оскільки ст. 23 КПК України встановлює принцип безпосередності дослідження показань, за змістом якого суд досліджує докази безпосередньо і показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Може вчиняти інші кримінальні правопорушення з огляду на конкретні обставини наведені в обвинувальному акті щодо вчинення кримінальних правопорушень, а також бере до уваги дані про особу обвинуваченого. Таким чином, враховуючи наведене, беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 знаючи, що відносно нього судом здійснюється судове провадження у даному кримінальному провадженні, здійснив перетин державного кордону України, у зв`язку з чим перебував у міжнародному розшуку, суд вважає, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, зможе залишити місце свого проживання та ймовірніше за все і надалі буде робити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають з ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема прибувати за кожною вимогою до суду та його належну поведінку.

Згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Одночасно, в рішенні Харченко проти України ЄСПЛ зазначив, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом свободи особистості.

Враховуючи вищенаведені ризики і обставини, які у своїй сукупності беруться до уваги судом при вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу, суд вважає, що з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки обвинуваченого, запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити.

Щодо альтернативного визначення розміру застави, суд зазначає наступне.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 258-3, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, серед яких згідно ст.12 КК України є тяжкі та особливо тяжкі злочини.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається. Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України. Окрім цього, суд має право не визначати заставу у справах щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_6 також ставиться в провину вимагання з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК Ураїни.

Враховуючи наведене і обставини, які у своїй сукупності беруться до уваги судом при вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя визначає строк дії ухвали у шістдесят днів, тобто, до 26.05.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Керуючись ст. 176-178, 183 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 28.08.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали про продовження строку тримання під вартою вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору і направити уповноваженій службовій особі місця попереднього ув`язнення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуюча суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Оригінал ухвали.