У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 , подану в особі захисника ОСОБА_4 , про скасування повідомлення старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, від 06.02.2025 у кримінальному провадженні №0000106 від 15.04.2024,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла скарга ОСОБА_3 , подана в особі захисника ОСОБА_4 , про скасування повідомлення старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, від 06.02.2025 у кримінальному провадженні №0000106 від 15.04.2024.

Скаргу мотивовано тим, що 06.02.2025 зранку о 09.00 год. старший слідчий Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 на території православної церкви по вул. Православна Набережна у м. Ужгороді з невідомими фізичними особами без пізнавальних знаків за дві хвилини вибірково зачитав десять аркушів тексту, який він назвав повідомленням про підозру. ОСОБА_3 зателефонував своєму адвокатові і попросив приїхати та надати правничу допомогу. Адвокат повідомив, що протягом десяти хвилин буде, однак слідчий порушив закон і відмовився зачекати адвоката, залишив надрукований ним текст повідомлення на металевій огорожі та втік разом невідомими фізичними особами без пізнавальних знаків з території церкви. Адвокат приїхав о 09.10 год. 06.02.2025 до церкви, однак працівники ДБР вже втекли. Виходячи із вищезазначеного, вважає, що органом досудового розслідування було порушено процедуру та порядок вручення повідомлення про підозру в установленому законом порядку ОСОБА_3 . Адвокат взяв залишені слідчим документи і ознайомився із повідомленням про підозру ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зауважує, що станом на 08.04.2025 минуло два місяці (06.02.2025) з того часу, як орган досудового розслідування порушив закон і сторона захисту оскаржує вищезазначене повідомлення про підозру слідчому судді.

Сторона захисту вважає, що спосіб вручення повідомлення про підозру, обраний слідчим, є порушенням конституційних прав та свобод громадян України та позбавленням їх права на захист і правову допомогу адвоката. У тексті повідомлення про підозру відсутні об`єктивні докази обґрунтованості повідомлення про підозру, а також відсутні будь-які письмові докази, які свідчать про те, що саме у діях чи бездіяльності підзахисного наявний склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 367 КК України. У тексті повідомлення про підозру відсутні важливі істотні дані про період перебування на посаді директора Ужанського НПП та номер наказу, яким був призначений на посаду ОСОБА_3 , а також відсутні його посадові обов`язки.

Зазначає, що під час складання повідомлення про підозру прямо порушені норми міжнародного права, а саме: особа не може притягатися до кримінальної відповідальності за «майже відносні» правопорушення, якщо встановлений законом строк притягнення до відповідальності закінчився; санкція ч. 2 ст. 367 КК України передбачає максимальний строк відповідальності позбавлення волі на строк до 5 років; останнім днем перебування на посаді директора Ужанського НПП згідно з контрактом та наказом №442-о від 10.11.2014 було 09.11.2019, відтак, виходячи із дати звільнення з посади директора Ужанського НПП 09.11.2019 законодавством України обраховується строк притягнення до відповідальності за ч. 2 ст. 367 КК України; строк притягнення до відповідальності за ч. 2 ст. 367 КК України у даному конкретному випадку закінчився 08.11.2024; притягнення до кримінальної відповідальності та переслідування громадян України поза строками, встановленими нормами кримінального законодавства, є неприпустимим; згідно з нормами кримінального законодавства всі неправомірні і незаконні дії та рішення під час досудового розслідування оскаржуються слідчому судді; в тексті повідомлення про підозру відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували склад злочину та умисел на вчинення інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_3 ; у рамках зазначеного кримінального провадження відсутні докази та посилання слідчого з прокурором на експертизи та експертні висновки, на основі яких базується підозра; слідство не встановило та не надало докази оприлюднення і надіслання місцевими сільськими радами рішень сесій «Про податки і збори» у 2018-2021 роках до Ужанського НПП, чим порушили ч. 2 ст. 19 Конституції України; підозра та обвинувачення не може базуватися на припущеннях та неналежних і недопустимих доказах; на даний час існують рішення суду, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання для старшого слідчого ОСОБА_7 та для прокурора ОСОБА_8 про те, що рішення сільських рад мають (мали) юридичну силу на той період (2018-2020 роки), і саме в той період суб`єкт владних повноважень ГУ ДПС в Закарпатській області мало право (і зобов`язано було) проводити перевірки та в повному обсязі нараховувати і стягувати в бюджет держави податки та збори; виходячи із рішень суду, які мають преюдиційне значення в даному випадку, ГУ ДПС в Закарпатській області не мало права у червні 2024 року під час проведення позапланої перевірки застосовувати «не оприлюднені та не чинні рішення сільських рад Великоберезнянського району «про податки і збори»; виходячи із вищезазначеного перевірка податківців була «незаконна та свавільна», а складений ними акт перевірки та сформовані на підставі цього акту перевірки податкові повідомлення-рішення є нікчемними, виходячи із висновків Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/6534/24.

Сторона захисту звертає увагу на те, що підозра та обвинувачення не можуть базуватися на припущеннях. Однак, у повідомленні про підозру відсутні будь-які належні і допустимі докази того, що на «помилкові висновки слідчого та прокурора» директор Ужанського НПП був на робочому місці та 30 січня і 30 лютого 2019 року «цифровим підписом» «формував податкові декларації». Стороною обвинувачення не враховано, що в лютому місяці немає 30 днів, а ГУ ДПС в Закарпатській області зобов`язана була перевірити подані декларації юридичних осіб із рішеннями сільських рад саме в 2019, 2020 та 2021 році. Слідчий та прокурор зробили помилкові висновки, оскільки у них відсутні докази надсилання та отримання ГУ ДПС в Закарпатській області належних і допустимих доказів рішень «Про податки і збори» сільських рад Великоберезнянського району Закарпатської області.

Також слідчий і прокурор не врахували, що відповідно до п. 3.8 Положення про Ужанський НПП у разі відсутності директора (відрядження, відпустка, хвороба тощо) його обов`язки виконує один із заступників директора відповідно до розподілу функціональних обов`язків або інший працівник парку, визначений наказом Міндовкілля. Згідно з штатним розписом Ужанського НПП в Ужанському НПП наявні посада заступника директора головного природознавця та посада заступника директора. Крім того, прямий доступ до електронних цифрових ключів мала головний бухгалтер Ужанського НПП, однак головний бухгалтер Ужанського НПП не допитаний, оскільки в повідомленні про підозру відсутні будь-які належні та допустимі докази із зазначених підстав.

На думку захисника, станом на 06.02.2025 повідомлення про підозру складено з порушеннями вимог закону і не вручено у спосіб, передбачений ст. 276 КПК України.

Наголошує, що у тексті повідомлення про підозру відсутні підстави, які характеризують обґрунтованість підозри, оскільки КПК України визначає чотири підстави, які характеризують обґрунтованість підозри: повідомлення про підозру, складене письмово та вручене особі, яка після вручення набуває статусу підозрюваного, з обов`язковим посиланням на докази вчинення зазначеною особою кримінального правопорушення; наявності в матеріалах кримінального провадження доказів, що підтверджують учинення особою кримінального правопорушення; доведення перед судом вагомості й достатності наявних доказів про вчинення особою кримінального правопорушення; оцінювання судом доказів учинення особою кримінального правопорушення.

Слідчим порушено п. 3 ч. 3 ст. 42 КПК України, згідно з яким підозрюваний, обвинувачений мають право на першу вимогу мати захисника і зустріч із ним незалежно від часу, що не було надано можливості 06.02.2025 та не забезпечено на вимогу особі, якій повідомили про підозру на отримання правової допомоги адвоката. Звертає увагу, що слідчим та прокурором порушено п. 3 ст. 276 КПК України порушено строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Необґрунтованість підозри підтверджується вище зазначеним переліком доказів, а саме: відсутні достовірні докази, а саме належна експертиза, яка б довела хто і якими електронними підписами (ЕЦП) підписував, формував і надсилав податкові декларації; чи підписували і подавали виконуючі обов`язки директора Ужанського НПП та можливо інші уповноважені особи.

За твердженням захисника, повідомлення про підозру не відповідає вимогам ст. 277 КПК України, не містить аналіз змісту повідомлення про підозру, не містить виклад обставин та обґрунтування, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливій причетності особи до вчинення інкримінованого йому злочину кримінального правопорушення.

Сторона захисту просить врахувати, що оскаржується повідомлення про підозру 07.04.2025, тобто вже після двохмісячного строку з дня винесення повідомлення про підозру (06.02.2025), а також застосувати ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.03.2025, у якій зазначено про те, що після 06.04.2025 є достатньо підстав для скасування повідомлення про підозру. Відтак, враховуючи зазначену ухвалу слідчого судді, скаргу на повідомлення про підозру сторона захисту подає після двохмісячного строку з дня винесення повідомлення про підозру ОСОБА_3 08.04.2025.

Захисник наголошує, що слідчий та прокурор порушили п`ятирічний строк притягнення до відповідальності за ч. 2 ст. 367 КК України, який закінчився 09.11.2024, а тому слідчий суддя зобов`язаний всі наведені факти та докази перевірити і ухвалити судове рішення, яким скасувати повідомлення про підозру від 06.02.2025 директору Ужанського НПП ОСОБА_3 (період 10.11.2014-08.11.2019). Також сторона захисту просить слідчого суддю застосувати постанову Верховного Суду від 17 лютого 2025 року у справі №283/1638/23 (провадження №51-6262кмо23).

Підозрюваний ОСОБА_3 у судовому засіданні просив скасувати повідомлення про підозру, як необґрунтовану належними і допустимими доказами. Повідомив, що обставини, викладені у підозрі, не відповідають дійсності. Наголосив, що земельні ділянки, які зазначені у повідомленні про підозру, і щодо яких на думку сторони обвинувачення ним, як керівником Ужанського національного природного парку, невірно розраховано належний до сплати розмір податків, у 2018 році не відносилися до категорії 04.03. «Для збереження та використання національних природних парків». На той час земельні ділянки відносилися до земель лісового господарства. Підкреслив, що на його запит надано відповідь про зміну цільового призначення відповідних ділянок лише у 2024 році. Зазначив, що вказані у підозрі рішення органів місцевого самоврядування про встановлення ставки податку на 2018 рік для земельних ділянок категорії 04.03. як йому, так і органу податкової служби не були доведені належним чином. Стверджує, що не підписував електронним цифровим підписом декларації за 2019 рік і йому не відомо хто саме використовував відповідний носій з цифровим підписом.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що підставами необхідності скасування повідомлення про підозру ОСОБА_3 є наступне: останнім не вчинено злочину; відсутність складу кримінального правопорушення, зокрема, суб`єкта злочину, оскільки ОСОБА_3 не є посадовою особою на момент вручення підозри внаслідок звільнення його з посади керівника ще у 2019 році; відсутність належного опису документів, які підтверджують підозру; неналежність та недопустимість доказів, зазначених у повідомленні про підозру; порушення процесуальних строків стороною обвинувачення та повідомлення про підозру за межами строків притягнення до кримінальної відповідальності; недотримання механізму вручення підозри. Наголосив, що законодавством не обмежено кількість звернень зі скаргами на повідомлення про підозру. За результатами розгляду скарги просив скасувати повідомлення про підозру.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що подана скарга є необґрунтованою, зміст якої зводиться до викладу обставин, які повинні досліджуватися судом під час судового розгляду. Заперечив зауваження сторони захисту про закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, наголосивши, що вказана обставина не є такою, яка унеможливлює оголошення підозри, а є підставою виключно за згоди підозрюваного для закриття кримінального провадження. Щодо тверджень сторони захисту про не проведення слідчих дій, створення штучних перепон, звернув увагу, що наявні ознаки зловживання правом сторони захисту на звернення зі скаргою на повідомлення про підозри, оскільки у судовому засіданні зауважено на неодноразове подання скарг на повідомлення про підозру з моменту її вручення. Також зауважив, що доводи сторони захисту щодо необґрунтованості доказів не відповідають дійсності. Вважає, що наведені обставини можуть бути підставами визнання доказів допустимими чи недопустимими. Просив відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши сторін кримінального провадження, розглянувши скаргу та дослідивши додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора під час досудового розслідування визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, передбачено ч. 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Як встановлено слідчим суддею у судовому засіданні, Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000106, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

06.02.2025 старшим слідчим Шостого слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_9 , у рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Згідно з даним повідомленням ОСОБА_3 підозрюється у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

При цьому в стислому викладі фактичних обставин кримінального правопорушення зазначається, що ОСОБА_3 , будучи директором Ужанського національного природного парку, тобто службовою особою, а також особою, яка відповідно до статті 12 Закону України про природно-заповідний фонд України та пунктів 3.5, 11.2 Положення про Ужанський національний природний парк несе персональну відповідальність за виконання покладених на парк завдань, за правильність та достовірність бухгалтерського та оперативного обліку, періодичної, квартальної, річної фінансової та статистичної звітності, достовірно знаючи свої права та обов`язки, маючи об`єктивну можливість виконувати їх, через несумлінне ставлення до них, діючи злочинно, в порушення вимог статей 12, 269, 270, 277, 285, пунктів 286.2, 286.4 статті 286 Податкового кодексу України, статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в період із 31.01.2019 по 31.02.2019 не забезпечив правильність внесення даних у податкові декларації, зазначив у них невірні розміри ставок по платі за землю (менші ніж визначені органами місцевого самоврядування), засвідчив їх своїм електронним підписом, надавши тим самим деклараціям офіційного документу, подавши їх 31 січня та 19 лютого 2019 року до Великоберезнянського відділення ГУ ДПС у Закарпатській області, які отримали реєстраційні номери №№, , НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , за якими до бюджету підлягало сплаті 17855,84 грн, у той час, коли згідно з вірними ставками земельного податку до місцевого бюджету Солянської, Вишківської, Костринської, Загорбської, Волосянської та Ставненської громади (на цей час Костринська та Ставненська громади) підлягало сплаті 4206074 грн, внаслідок чого охоронюваним державним інтересам спричинено шкоду, що виразилася у ненадходженні до місцевого бюджету грошових зобов`язань на суму 4206074 грн.

Крім того, ГУ ДПС у Закарпатській області за порушення вимог податкового законодавства Ужанським національним природним парком у частині донарахування земельного податку за 2019 рік здійснено розрахунок штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 10% від суми податку, що становить 420607,40 грн, які сплачено за рахунок коштів державного бюджету України та не були направлені на виконання основних завдань парку.

Така службова недбалість директора Ужанського національного природного парку у період 2019 року ОСОБА_3 та порушення ним вищевказаних нормативно-правових актів (Податкового кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про природно-заповідний фонд») перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із завданням тяжких наслідків державним інтересам у вигляді нанесення матеріальної шкоди (збитків) місцевому бюджету та державному бюджету України у розмірі несплаченого земельного податку на загальну суму 4206074 грн та сплаченої штрафної (фінансової) санкції на загальну суму 420607,40 грн.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за тлумаченням Європейського суду з прав людини вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером (справа «Девеєр проти Бельгії», рішення від 27 лютого 1980 року, скарга №6903/75). У справі «Еклє проти Федеративної Республіки Німеччини» (рішення від 15 липня 1982 року, скарга №8130/78) Європейський суд з прав людини констатував, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як «офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення». Розвиваючи зазначену концепцію Європейський суд з прав людини у справі «Фоті та інші проти Італії» (рішення від 10 грудня 1982 року) навів ширше витлумачення цього визначення, включивши до нього також «інші підстави, що підтверджують це звинувачення, і які можуть спричинити серйозні наслідки, що можуть ускладнити становище підозрюваного». Такими підставами, які можуть спричинити серйозні наслідки, можуть бути видача ордеру на арешт, обшук приміщення чи особистий обшук.

З огляду на зазначене, підозра є певним етапом обвинувачення, оскільки під час підозри висувається припущення про можливе вчинення особою кримінального правопорушення, а відтак має відповідати загальним вимогам, які характеризують зміст обвинувачення. Враховуючи, що підозра є припущенням про вчинення конкретною особою кримінального правопорушення, то існування підозри нерозривно пов`язане із наявністю підозрюваного.

Як закріплено в ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Таким чином, аналіз змісту ч. 1 ст. 42 КПК України дозволяє зробити висновок, що підозра (кримінальне переслідування у формі підозри) починається з моменту, коли особі повідомлено про підозру або ця особа затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Згідно з ч. 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.

За приписами ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до змісту ст. 368 КПК України питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Контекстний аналіз наведених положень у зіставленні з п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України дає підстави вважати, що під час розгляду скарги на повідомлення про підозру підлягають з`ясуванню дотримання під час повідомлення про підозру Глави 22 КПК України, у тому числі щодо відповідності підозри вимогам ст. 277 КПК України. Повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватися слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою для повідомлення особі про підозру.

Слідчий суддя при розгляді даної категорії скарг повинен перевіряти дотримання органом досудового розслідування вимог ст. 277, 278 КПК України при складенні, затвердженні та врученні повідомлення про підозру, а не вдаватися до оцінки фактичних обставин кримінального правопорушення, встановленню винуватості особи у його вчиненні та наявності у діях підозрюваного складу кримінального правопорушення, тобто до вирішення тих питань, які не є предметом розгляду слідчого судді під час досудового розслідування. Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду.

Слідчий суддя зауважує, що ст. 62 Конституції України визначена презумпція невинуватості: особа вважається невинуватою у вчиненні злочину й не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Згідно зі сталою судовою практикою (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, від 22 січня 2019 року у справі №800/454/17 та від 3 червня 2021 року у справі №11-396сап20), а також практикою ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справі «Ringvold v. Norway», заява №34964/97, п. 38) гарантована п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 62 Конституції України презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме в кримінально-правовому сенсі.

Як вбачається з повідомлення про підозру ОСОБА_3 від 06.02.2025 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, у кримінальному провадженні №0000106, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2024, у ньому належним чином вказано зміст підозри, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , із зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність, стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Тобто, оскаржуване повідомлення про підозру за своїм змістом повністю відповідає вимогам ст. 277 КПК України і містить усі необхідні відомості, а відтак стороною обвинувачення були дотримані зазначені вимоги закону в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Звертаючись з даною скаргою сторона захисту вказує, що органом досудового розслідування було порушено процедуру та порядок вручення повідомлення про підозру ОСОБА_3 в установленому законом порядку.

Загальний порядок повідомлення про підозру передбачений главою 22 КПК України, із системного аналізу якої вбачається, що процедуру здійснення повідомлення про підозру особі умовно можна поділити на такі етапи: 1) прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру, який передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з частиною першою статті 276 КПК України; 2) об`єктивація/вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених ст. 277 КПК України, та його підписання; 3) доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийняте рішення про повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі ст. 278 КПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №536/2475/14-к дійшла висновку, що викладена у письмовому повідомленні підозра та вручена у належний спосіб є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених ст. 42 КПК України.

При цьому, як в матеріалах скарги, так і в судовому засіданні, стороною захисту не доведено, що письмове повідомлення про підозру було вручено не у спосіб, передбачений КПК України.

Разом з тим, слідчий суддя враховує, що 03.03.2025 до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_3 в особі захисника ОСОБА_4 була подана скарга на повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, від 06.02.2025 у даному кримінальному провадженні, а 25.03.2025 скарга, подана у даному кримінальному провадженні у порядку ст. 220 КПК України.

Ухвалами слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.03.2025 та від 26.03.2025 зазначені вище скарги було повернуто заявнику відповідно.

Відтак, наявні матеріали скарги свідчать про ознайомлення сторони захисту із змістом повідомлення про підозру.

Звертаючись з скаргою сторона захисту посилається на відсутність достатніх доказів для повідомлення про підозру, однак такі обставини повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати такі питання, та на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Подана скарга на повідомлення про підозру ґрунтується, в тому числі, на твердженнях про необґрунтованість підозри.

Однак перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з урахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватися до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

Як визначено у ч. 1, 2 ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Крім того, обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає (ч. 2 ст. 92 КПК України).

Щодо доводів сторони захисту про те, що на даний час закінчилися строки давності для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності, слідчий суддя зазначає, що відповідно до вимог ст. 49 КК України та ст. 285, 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності здійснюється судом, а тому слідчий суддя не уповноважений надавати оцінку таким обставинам в межах розгляду даної скарги.

Слідчий суддя наголошує, що звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 25 лютого 2021 року у справі №192/3301/16-к.

Щодо інших доводів сторони захисту у скарзі на повідомлення про підозру, то вони фактично стосуються питань доведеності винуватості та оцінки доказів. Проте з`ясування вказаних обставин не є предметом доказування при розгляді скарги на повідомлення про підозру.

Слідчий суддя також зазначає, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Як в матеріалах поданої скарги, так і в судовому засіданні, стороною захисту не наведено даних, які б спростовували висновок сторони обвинувачення щодо причетності ОСОБА_3 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Заперечення сторони захисту фактично зводяться до необхідності встановлення усіх обставин інкримінованого кримінального правопорушення та надання оцінки окремим, зібраним стороною обвинувачення доказам, що здійснюється на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, на підставі оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку за результатами судового розгляду.

Разом з тим, слідчий суддя не бере до уваги посилання сторони захисту на постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 лютого 2025 року у справі №283/1638/23 (провадження №51-6262кмо23), оскільки висновки суду касаційної інстанції у цій справі ґрунтуються на конкретних обставинах справи з конкретною доказовою базою та відповідними процесуальними діями сторін, правовідносини в яких не є подібними з правовідносинами у справі за поданою скаргою, що розглядається. Зокрема, у цій постанові Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформульовано висновок, що суд першої інстанції в підготовчому засіданні для вирішення клопотання про закриття провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, має право дослідити додані до клопотання процесуальні документи.

Слідчий суддя наголошує, що за визначенням Європейського суду з прав людини наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа, ймовірно, вчинила правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кембелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, серія А, №182, с. 16, п. 32). Однак факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального розслідування (рішення у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom) від 28 жовтня 1994 року, серія A, №300-A, с. 27, п. 55).

Оцінюючи в сукупності наведені обставини провадження, слідчий суддя вбачає наявність обґрунтованості підозри ОСОБА_3 у контексті її розуміння Європейським судом з прав людини.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Відтак, питання виконання судом обов`язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи.

Таким чином, в межах своєї компетенції, слідчий суддя вважає, що повідомлення про підозру ОСОБА_3 від 06.02.2025 у рамках кримінального провадження №0000106, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, є законним, вмотивованим та відповідає вимогам ст. 277 КПК України, а у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановлено, а тому в задоволенні поданої скарги слід відмовити у зв`язку з її необґрунтованістю.

Керуючись ст. 26, 303, 306, 307, 309, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 , поданої в особі захисника ОСОБА_4 , про скасування повідомлення старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, від 06.02.2025 у кримінальному провадженні №0000106 від 15.04.2024.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1