Житомирський апеляційний суд
Справа №274/4303/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/559/25
Категорія ч.4,6 ст.152 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

представника потерпілої: ОСОБА_8

прокурора: ОСОБА_9

розглянула у закритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2025 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський Житомирської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 4 ст. 152 КК України до покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі;

- за ч. 6 ст. 152 КК України до покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Початок строку відбування призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з 03 березня 2025 року.

Цивільний позов ухвалено задовольнити: стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 300000 (триста тисяч) грн 00 коп. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 34077 грн 60 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта при проведенні Житомирським відділенням КНДІСЕ судової психологічної експертизи.

Арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.03.24 на рушник в клітинку біло-зеленого кольору з логотипом у вигляді «зайця»; жіночі труси світло-зеленого кольору; жіночі труси рожевого кольору, на яких наявне нашарування речовини бурого кольору; простирадло зеленого з синім кольорів; рушник білого кольору - скасовано.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишено попередній - тримання під вартою, але не довше ніж на два місяці з дня ухвалення вироку.

Зараховано ОСОБА_6 до строку покарання час попереднього ув`язнення з 23 лютого 2024 року до 02 березня 2025 року у відповідності день тримання під вартою одному дню позбавлення волі.

Питання про речові докази судом вирішено відповідно до ст. 100 КПК України та у апеляційній скарзі не оспорюється.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, влітку 2022 року (точний час та дати досудовим слідством встановити не представилося можливим) у ОСОБА_6 , який був співмешканцем матері малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , перебуваючи за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , разом з малолітньою ОСОБА_10 , та який достовірно знав, що остання є малолітньою, тобто особою, яка не досягла чотирнадцяти років, виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з вагінальним проникненням в тіло іншої особи, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, з використанням своїх геніталій.

У вказаний час та місці ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, із сексуальних мотивів, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії сексуального характеру щодо малолітньої особи, якій не виповнилось чотирнадцяти років, розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їхнього настання, користуючись фізичною перевагою над потерпілою, яка через свій вік не могла чинити йому активного опору, перебуваючи в спальній кімнаті будинку АДРЕСА_1 , зняв одяг та нижню білизну з малолітньої ОСОБА_10 та вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_10 з використанням геніталій, чим порушив права малолітньої на нормальний психологічний, соціальний та фізичний розвиток.

Крім того, у період з літа 2022 року до січня 2024 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, при перебуванні за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , разом з малолітньою ОСОБА_10 , у ОСОБА_6 повторно виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло малолітньої з використанням геніталій.

Так, у вказаний час та місці ОСОБА_6 , достовірно знаючи про малолітній вік потерпілої, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії сексуального характеру щодо малолітньої особи, якій не виповнилось чотирнадцяти років, розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їхнього настання, користуючись фізичною перевагою над потерпілою, яка через свій вік не могла чинити йому активного опору, в ході реалізації свого злочинного наміру, пов`язаного з проникненням в тіло малолітньої потерпілої, усвідомлюючи можливість настання тяжких наслідків у вигляді психологічних травм, перебуваючи в різних кімнатах будинку за адресою: АДРЕСА_1 , повторно, не менше 4 разів вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_10 з використанням геніталій, чим порушив права малолітньої на нормальний психологічний, соціальний та фізичний розвиток.

Кримінальна відповідальність за злочини, у вчиненні яких ОСОБА_6 визнається винуватим, передбачена частинами 4 та 6 ст. 152 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити.

Зазначає, що призначене судом покарання є надто суворим і не відповідає ступеню тяжкості вчиненого.

Стверджує, що не вчиняв цього злочину та до кримінальної відповідальності не притягувався.

Наголошує на тому, що суд в основу вироку поклав лише пояснення потерпілої, а його пояснення не взяв до уваги.

Вказує, що потерпіла неодноразово змінювала свої покази.

Кріт того, точно не було встановлено час та місце скоєння злочину.

Звертає увагу суду, що він постійно працював, а ОСОБА_12 часто залишалася сама вдома, без нагляду.

В запереченні прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_6 без змін.

Вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора, представника потерпілої, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, та за ч. 6 ст. 152 КК України, вчинених повторно, обґрунтувавши це належним чином у вироку з посиланням на докази та надавши їм відповідну оцінку.

Суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Верховного Суду, зазначену у постанові суду від 09 листопада 2021 року (справа №281/128/19, провадження № 51-4536км19), відповідно до якої доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав повністю та пояснив, що 21.02.2013 року він приїхав жити до співмешканки ОСОБА_11 . Коли він прийшов ОСОБА_14 було приблизно 2 роки 4 місяці. Він її вирощував як рідну, намагався бути їй батьком, не ображав, ростив, виховував.

Можливо ОСОБА_12 образилася через те, що вони намагалися її привчити до роботи по господарству, на матір і на нього і тому каже неправду, що він її ґвалтував.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції безпосередньо дослідивши докази, навівши їх у вироку, спростував вказані показання обвинуваченого та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.6 ст.152 КК України.

Так, допитана потерпіла ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пояснила, що вона жила у Солотвині по АДРЕСА_1 , ходила у Солотвинську школу. Коли їй було 4-5 років, з ними почав жити співмешканець матері вітчим ОСОБА_6 . Мати працювала на підробітках, могла по місяцю-два бути не вдома. Коли матері не було вдома, вона залишалася з вітчимом вдвох. Інколи міг приїхати брат ОСОБА_15 , але не надовго. Коли їй було років 9-10, матері не було вдома, її вперше зґвалтував вітчим, кинувши на ліжко у її кімнаті, знявши одяг, прикривши рот рукою. Вітчим сказав, що якщо вона комусь розкаже, він її вб`є. На той час у неї ще не було менструації, це було у її житті вперше. У подальшому вітчим ще багато разів її ґвалтував, це було у їхньому будинку, і коли вони було вдвох, і коли була мати, але у іншій кімнаті і не чула. Таких разів було багато, точно більше двох. Після зґвалтувань ОСОБА_16 прибирав постіль: міг попрати, викинути, спалити. Вже коли було багато разів, вона розповіла мамі, але та їй не повірила. Одного разу вона розповіла брату, той вигнав вітчима, але потім мати знову того прийняла. Зараз їй 13, вона знає, що таке секс, їй і у школі розповідали, і вона бачила по Інтернету. У неї був з вітчимом секс той проникав у її статевий орган своїм статевим органом. Крім вітчима у неї ні з ким сексу не було. До того моменту, як її забрали, у неї були не дуже добрі відносини з матір`ю і вітчимом, вони на неї кричали, ображали, а мати могла і вдарити. Перед вилученням вона про зґвалтування розповіла класному керівнику.

На переконання апеляційного суду, показання потерпілої ОСОБА_10 є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також з іншими доказами, а тому у суду відсутні розумні сумніви та об`єктивні підстави не довіряти показанням потерпілої.

Будь-яких неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілою, які б спонукали її оговорити ОСОБА_6 , судом не встановлено, а її послідовні та незмінні показання, які підтверджені висновком психологічної експертизи, об`єктивно узгоджуються із іншими належними та допустимими доказами, здобутими стороною обвинувачення у даному кримінальному провадженні, які взято до уваги судом.

Більше того, не наведено таких підстав і мотивів обвинуваченим в поданій апеляційній скарзі.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано в основу доказової бази покладено показання потерпілої, з чим повністю погоджується суд апеляційної інстанції.

Як пояснила свідок ОСОБА_11 , потерпіла ОСОБА_17 є її донькою, обвинувачений ОСОБА_6 був її співмешканцем, з яким жили разом 10 років. Крім них трьох доступу до будинку не мав більше ніхто інколи, не часто, приїжджав син, могли заходити робочі, але тільки по роботі у їхній присутності. До війни вона працювала у охороні. Коли уїжджала на зміну, з донькою залишався ОСОБА_16 . Перед подіями у 2023-2024 роках вона заробляла тим, що їздила у Бердичів, Житомир і по тижню-два доглядала за людьми похилого віку. У цей час з донькою залишався обвинувачений.

Дійсно був випадок, ніби у тому ж році, ОСОБА_16 був випивший, кричав, ходив по хаті і донька поскаржилася на обвинуваченого, попросила, щоб той її не чіпав (на ногу став, лізе до неї). Вона схопилася, увімкнула світло, ОСОБА_16 був одягнений. Також була сварка між сином і обвинуваченим, коли син вигнав ОСОБА_16 з будинку.

Взагалі про події нічого не знала, про дії сексуального характеру щодо неї донька нічого не розповідала. ЇЇ викликала класний керівник ОСОБА_14 , повідомила, що існує небезпека для доньки. Це було у лютому 2024 року, вона якраз приїхала з роботи. Якщо у доньки були статеві контакти, то вони могли бути тільки з ОСОБА_16 , ні з ким іншим.

З показань свідка ОСОБА_18 вбачається, що вона була класним керівником у потерпілої ОСОБА_19 у 5-6 класах. Побачила у її поведінці зміни. Вона запідозрила, що вдома у дівчинки може бути домашнє насильство: можливо ображали, виганяли, примушували до роботи тощо. Тоді вона попросила їхнього психолога ОСОБА_20 , щоб той провів дослідження ОСОБА_21 на фоні класу. Після обробки відповідей ОСОБА_20 сказав, що вони його насторожують. Вона знову дочекалася, доки діти розійдуться і запитала ОСОБА_22 . Та розплакалася і сказала, що на новорічні канікули вітчим її зґвалтував;

Свідок ОСОБА_23 пояснив, що на час подій він працював практичним психологом у Солотвинській школі. До нього звернулася класний керівник шестикласниці ОСОБА_19 , яка побачила зміни у поведінці дівчинки, запросила провести бесіду. ОСОБА_12 сиділа на останній парті зліва, уникала контактування з ним, коли він проходив, ніби як відсувалася, бо він чоловічої статі. По відповідям ОСОБА_14 було видно, що її у сім`ї можуть бити, сваритися, у сім`ї поганий емоційний стан. У ході бесіди на запитання, які відносини з татом, відповідь: «Я його боюсь». «Чому?». «Він мені погрожує». «Чим?» «Як розповім правду, він мене вб`є». «За що?». Тоді дівчинка почала плакати. Він її заспокоїв, відволік увагу, знову запитав. Відповіла: «Він мене там чіпає». «Як?». Потерпіла знову розплакалася. Він її заспокоїв, після чого вона продовжила розповідати, що коли мами немає або не бачить, він підходить до неї, починає обнімати, цілувати по тілу, починає руками торкатися інтимних зон і все закінчується статевим актом зі статевими органами. На його запитання, чи це було одноразово, відповідь: «Ні, це було багато разів». «Коли востаннє?». «Недавно, мами не було вдома». Він не питав, як саме відбувалися статеві акти. На його запитання, чи повідомляла дівчинка мамі, ОСОБА_12 відповіла, що так, але та їй не повірила. У подальшому вже у поліції бачив ОСОБА_22 , та йому зраділа і сказала: «Нарешті мені хтось повірив».

Допитана як свідок ОСОБА_24 пояснила, що вона працює у центрі первинної медико-санітарної допомоги Гришковецької селищної ради, є сімейним лікарем. Потерпілу ОСОБА_25 вона знає із самого народження. Обвинувачений ОСОБА_6 з`явився в сім`ї, коли ОСОБА_14 було роки 2. Всі останні роки до подій потерпілу на всі огляди супроводжував саме ОСОБА_16 . Юля хворіла часто, але до 2024 року скарг не було. У кінці 2023 року у ОСОБА_14 почав боліти живіт без видимих причин. Під час огляду потерпілої вона запитала, чи є у тієї критичні дні. ОСОБА_16 , який був присутнім при огляді, стояв спиною, наперед ОСОБА_14 відповів, коли вони у неї розпочалися і закінчилися. Це її насторожило, бо матері дівчат не завжди знають цю інформацію, дівчата приховують, а батьки зазвичай навіть близько цього не знають.

Свідок ОСОБА_26 пояснила, вона є головою ГО «Жіночий інформаційно-консультативний центр». З ОСОБА_27 їхній психолог провела багато бесід, розмовляли на різні теми. При цьому ОСОБА_12 дуже боялася зустрічатися зі своєю родиною, дуже не хотіла згадувати про події. Коли говорила окремо з ОСОБА_27 та розповіла, що ОСОБА_16 її зґвалтував. Це почалося, коли їй було 9-10 років, і було багато разів, може раз на тиждень. Міг ґвалтувати і коли матері не було вдома, і коли та спала у своїй кімнаті кімната далеко: через коридор, прохідну кімнату, а мати спить дуже крепко, хропить. Події призвели до надзвичайної психотравми дитини, навіть із спливом тривалого проміжку часу дитині тяжко їх згадувати.

З показань свідка ОСОБА_28 , вбачається, що потерпіла ОСОБА_17 є його сестрою. Про події він дізнався від дільничного, думає, що це все правда, ОСОБА_12 могла говорити, що не розповість їм, бо ОСОБА_16 казав, що уб`є, якщо розповість і її ніхто не знайде.

Крім того, винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 також підтверджується:

- даними висновку судово-медичної експертизи № 43 від 23.02.24, відповідно до якого у ОСОБА_10 будь-яких тілесних ушкоджень, у тому числі і у ділянці промежини, не виявлено. Неповнолітня ОСОБА_10 має порушення цілісності дівочої перетинки, термін пошкодження якого встановити остаточно не представляється можливим у зв`язку із загоєнням рани, але дане порушення цілісності дівочої перетинки утворилося не менше одного місяця до моменту огляду потерпілої. Статева зрілість у дівчат настає приблизно у 15-16 річному віці, тому експерт вважає, що потерпіла не досягла статевої зрілості. Враховуючи анатомічну будову дівочої перетинки у неповнолітньої ОСОБА_10 , можна вважати, що здійснення статевих актів не можливо без порушення цілісності дівочої перетинки;

- даними протоколу про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 22.03.24, в ході яких за ухвалою слідчого судді Житомирського апеляційного суду № 776т від 05.03.24 здійснено приховану фіксацію відомостей за допомогою аудіо-, відео контролю ОСОБА_6 без його відома шляхом аудіо-, відеозапису розмов ОСОБА_6 , пов`язаних з його діяльністю в публічно доступному місці, в ході чого під час спілкування із співкамерником ОСОБА_6 повідомляє, що його затримали за спробу зґвалтування нерідної дочки. При цьому у ході розмови ОСОБА_6 вказує, що лише одного разу по п`янці він мав секс з цією нерідною донькою;

- даними висновку судової психологічної експертизи № 389/24-25 від 20.05.24, відповідно до якого процес відтворення ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обстановки та обставин подій (за матеріалами відеозапису) характеризується доступністю контакту, орієнтуванням на співрозмовників, проявами ініціативності. Зоровий контакт збережений, внутрішня увага не пригнічена, суттєвих проявів скутості, що породжують загальний стан надмірної тривожності, уникнення спілкування відсутні. Комунікативна діяльність малолітньої ОСОБА_10 під час проведення її допиту характеризується достатньою розгорнутістю повідомлень, що стосуються теми спорідненості із батьком (батько не рідний); щодо часу проживання вітчима в їх родині (була ще маленька, не пам`ятає); пояснень щодо приміщень, з яких складається будинок, та їх часткового облаштування, розташування членів сім`ї в ньому; безпосередньо дій вітчима сексуального характеру, вчинених щодо ОСОБА_10 ; дій вітчима по відношенню до ОСОБА_10 не сексуального характеру; повідомлень про подруг, братів і сестер, в тому числі померлих із зазначенням орієнтовного віку і причини смерті. Комунікативна діяльність ОСОБА_10 , під час проведення її допиту в частині необхідності називання частин тіла (включаючи інтимні), як вітчима так і власних, деталізації розповіді про безпосередні сексуальні дії вітчима по відношенню до неї, власних відчуттів при статевому акті та локалізації відчуттів, механізму проникнення в її тіло характеризується відсутністю ініціативності, згорнутістю повідомлень (відповіді знаходяться в межах поставлених питань часто із приєднанням до позиції співрозмовника), що обумовлено підвищеними проявами сором`язливості. В поведінці малолітньої потерпілої ОСОБА_10 відсутні психологічні особливості, що властиві для несамостійного відтворення нею певних подій під час проведення її допиту.

Будь-яких сумнівів щодо належності та допустимості доказів, які суд поклав в обґрунтування вироку колегія суддів не вбачає.

Сукупність цих доказів, які узгоджуються між собою підтверджує правильність висновків суді першої інстанції.

Надаючи оцінку усім доказам суд виходив зі своїх внутрішніх переконань, які ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийнятті відповідного рішення.

На думку колегії суддів, вказані докази у своїй сукупності підтверджують правильність висновків суду та спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини.

Так, з цих доказів слідує, що ОСОБА_6 проживав разом з ОСОБА_11 та її донькою ОСОБА_10 з 2013 року.

ОСОБА_11 багато працювала, а тому ОСОБА_6 часто вдвох залишався з ОСОБА_10 , водив у школу та до лікарів.

Свідок ОСОБА_24 сімейний лікар повідомила, що ОСОБА_6 приводив ОСОБА_29 до неї на огляд та повідомив, коли у неї розпочались та закінчились місячні.

Потерпіла ОСОБА_10 повідомила, що саме ОСОБА_6 її ґвалтував та погрожував, що якщо комусь розкаже, то він її вб`є.

Також, вказала, що він робив це багато разів, приблизно один раз в тиждень.

Проведеною експертизою беззаперечно встановлено, що на час проведення огляду 12-річної дівчинки ОСОБА_10 вона ще не досягла статевої зрілості, однак вже давно живе статевим життям.

При цьому з абсолютно усіх досліджених доказів безсумнівно встановлено, що єдиним чоловіком, який фізично мав доступ до малолітньої потерпілої, під час якого могли відбуватися статеві акти, був ОСОБА_6 , в усіх інших випадках потерпіла була під контролем когось із дорослих.

Потерпіла ОСОБА_10 прямо, достатньо детально, послідовно розповіла про неправомірні дії саме ОСОБА_6 , показання потерпілої цілком узгоджуються з усіма іншими дослідженими доказами.

З об`єктивно встановлених обставин події неможливо дійти до іншого висновку, ніж наявність сексуальних актів між обвинуваченим та потерпілою.

Крім того, колегія суддів бере до уваги дані з протоколу про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 22.03.24 р., де ОСОБА_6 під час спілкування із співкамерником повідомляє, що його затримали за спробу зґвалтування нерідної дочки.

При цьому у ході розмови ОСОБА_6 вказує, що лише одного разу по «п`янці він мав секс з цією нерідною донькою».

Що стосується твердження ОСОБА_6 , що показання потерпілої ОСОБА_10 є неправдивими та вона їх постійно змінювала, то вони є голослівними та спростовуються матеріалами справи, які суд апеляційної інстанції належним чином дослідив.

На переконання колегії суддів, показання потерпілої ОСОБА_10 є послідовними, логічними, та не змінювались з початку досудового розслідування та судового розгляду.

Будь якого тиску на потерпілу під час її допитів, чи примушування до дачі таких показів з боку сторонніх осіб не встановлено.

Крім того, саме такі показання потерпілої підтверджуються також показами інших свідків, науково обґрунтованим висновком психологічної експертизи, дослідженими судом іншими письмовими доказами та документами.

Так, відповідно до висновку експерта за результатами судової психологічної експертизи №389/24-2025 від 20.05.2024, яка проведена на підставі психологічного аналізу, матеріалів наданого відеозапису допиту малолітньої ОСОБА_10 , спрямованого на виявлення поведінкових та емоційних проявів людини та особливостей їх динаміки під впливом конкретних життєвих подій, у контексті конкретної ситуації, комунікативна діяльність потерпілої ОСОБА_10 характеризується доступністю контакту, проявами ініціативності. В поведінці потерпілої відсутні психологічні особливості, що властиві для несамостійного відтворення нею певних подій під час проведення її допиту.

Доводи апеляційної скарги про те, що органом досудового розслідування не встановлено точну дату і час вчинення зґвалтування, не є підставою для скасування вироку суду, оскільки це не спростовує факту вчинення злочину, встановленого в межах розумного періоду.

Слід зазначити, що в ході розгляду справи судом досліджені та оцінені докази по справі, які підтверджують подію кримінального правопорушення, зокрема період у межах якого відбувалися злочинні дії ОСОБА_6 ( влітку 2022 року по першому епізоду вчинення кримінального правопорушення за ч.4 ст.152 КК України та в період з літа 2022 до січня 2024 року по другому епізоду вчинення кримінального правопорушення за ч.6 ст.152 КК України) та місце їх вчинення (за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 ).

Враховуючи те, що діяння носили тривалий характер, потерпіла є малолітньою, яка через свій вік та пережиту травму не здатна з високою точністю відтворити конкретний день та час, події не можуть бути прив`язані до однієї конкретної дати.

За таких обставин, вимога про встановлення точної дати і часу не є обов`язковою, а посилання на цю обставину, як на істотне порушення закону є надуманим і не впливає на обґрунтованість вироку.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , що він не ґвалтував ОСОБА_10 , заявлені з метою уникнення відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину та повністю спростовані матеріалами справи.

Доказів, які б стверджували протилежне, як то спростовувати викладені в обвинувальному акті обставини вчинення зґвалтування або підтвердити чи встановити іншу версію події і не причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення не надано і не здобуто в процесі судового розгляду.

Покарання ОСОБА_6 призначено з дотриманням положень ст. 65 КК України.

Судом першої інстанції було враховано тяжкість кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, характеризуючі дані про особу обвинуваченого, а зокрема те, що він раніше не судимий, характеризується, як такий на поведінку якого скарг не надходило, дещо зловживає спритними напоями.

Колегія суддів, бере до уваги, що відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Злочини проти статевої свободи та статевої недоторканності особи є посяганнями на особистість і пов`язані з грубими порушеннями норм суспільної моралі, тому кримінальним законодавством за їх вчинення передбачено суворе покарання.

Статеві злочини характеризуються аморальністю та цинічністю дій винних осіб, принижують честь і гідність потерпілої особи та можуть завдати значної шкоди здоров`ю.

Особливо і надзвичайно небезпечні статеві злочини проти неповнолітніх, вони посягають на їх статеву недоторканність та нормальний статевий розвиток. Такі злочини часто призводять до глибоких душевних травм у потерпілих осіб, штовхають їх до аморального способу життя.

З огляду на викладене, доводи обвинуваченого, що суд призначив йому занадто суворе покарання є необґрунтованими, оскільки суд призначив покарання, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, наслідки та особу обвинуваченого, а тому не можна вважати таке покарання занадто суворим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2025 року щодо нього - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: