ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/893/18 Номер провадження 11-кп/814/389/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського

апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали об`єднаного кримінального провадження №0000252 та №0000129 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07.02.2023 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, такого, що має на утриманні 3-х неповнолітніх дітей, мешканця АДРЕСА_2 , раніше судимого:

16.03.2009 Хорольським районним судом Полтавської області за ч.2 345, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 05.01.2012 умовно-достроково на невідбуту частину покарання 1 рік 4 місяці 28 днів;

09.07.2014 Семенівським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

06.11.2014 Семенівським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185 ч.1 ст.162, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 1 року 4 місяців позбавлення волі, звільнений 06.10.2016 по відбуттю строку покарання;

09.03.2019 Хорольським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.152, ч.3 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України на 7 років 1 місяць позбавлення волі.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 17 квітня 2018 року, приблизно о 02:00 години, прибув до господарства ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де за допомогою принесеної з собою металевої скоби, зірвав навісний замок на воротах гаража, і проник всередину, після чого, , із автомобіля марки ВАЗ 2101, який знаходився всередині, таємно викрав автомобільну магнітолу марки PIONEER модель 3611 становить 462, 40 грн.

Після цього, ОСОБА_8 із місця вчинення крадіжки зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальні збитки на суму 462, 40 грн.

Крім цього, в період часу з 27 червня 2018 року по 30 червня 2018 року (точної дати в ході проведення досудового розслідування не встановлено), в нічний час доби (точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 прибув до господарства ОСОБА_10 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом пошкодження врізного замка на вхідних дверях, проник всередину житлового будинку, після чого, таємно викрав електричний водяний насос марки «Ручеек-Техноприбор-1», вартість якої згідно висновку експерта від 19.09.2018 року становить 635,21 грн. (шістсот тридцять п`ять гривень 21 коп.) тример бензиновий марки «Зенит» модель ЗТБ-52/2300, вартістю 900 (дев`ятсот) гривень, та 3 пляшки олії «Деївська» об`ємом по 6 літрів кожна, загальною вартістю 540 (п`ятсот сорок) гривень.

Після цього, ОСОБА_8 із місця вчинення крадіжки зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 2075,21 грн.

Крім цього, 02 серпня 2018 року, приблизно о 02:00 години, ОСОБА_8 маючи прямий умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, прибув до господарства ОСОБА_11 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де шляхом виставлення віконного скла, проник до приміщення житлового будинку та, переслідуючи корисливу мету, таємно викрав грошові кошти у сумі 5500 грн., мобільний телефон марки «Nokia 1800» вартістю 225 грн., одну пачку прального порошку «Макс Універсал» вартістю 27 грн., одну пачку прального порошку «Макс Практик» вартістю 27 грн. та засіб для прання «Perfect Clean tag1» вартістю 94 грн.

Після цього, ОСОБА_8 із місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальні збитки на загальну суму 5873 грн.

Обвинувачений ОСОБА_8 у своїй апеляційні скарзі просить пом`якшити призначене йому покарання до 7 років позбавлення волі, оскільки має на утриманні 5 дітей.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого і його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст,185 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Торкаючись виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_8 за вчинені кримінальні правопорушення, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.

Всупереч доводів обвинуваченого, покарання ОСОБА_8 призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 злочинів, конкретні обставини провадження, дані про особу винного, наявність обставин що обтяжують та пом`якшують покарання.

Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_8 після притягнення до кримінальної відповідальності за аналогічний попередній злочини проти власності, на шлях виправлення не став та повторно вчинив крадіжку громадян, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість.

Таким чином, на переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, в межах санкції ч.3 ст. 185, КК України, є справедливим, достатнім і необхідним у даному випадку для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових злочинів, не є надмірно суворим, а тому підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного покарання, про що поставлено питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон №3886-IX), яким внесено зміни до ст.51 КпАП України (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КпАП України (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 цієї статті Кодексу встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч.5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що одиз епізодів за ч.3 ст.185 КК України ОСОБА_8 вчинив 17.04.2018.

Станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1762 грн, а 50 відсотків від його розміру складає 836 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_8 злочину за епізодом від 17.04.2018 розмір вартості майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становив 1762 грн.

Як видно з мотивувальної частини вироку, сума майна, яке обвинувачений таємно викрав 17.04.2018, є меншою, ніж визначена для кримінальної відповідальності у даному випадку (462 грн 40 коп).

Положеннями ч.1 ст.3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч.1 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Приписами ч.3 ст.479-2 КПК України встановлено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Таким чином, вирок суду підлягає до часткового скасування, а кримінальне провадження в цій частині до закриття за епізодом від 17.04.2018, на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність

Керуючись статтями 284, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07.02.2023 щодо ОСОБА_8 скасувати в частині засудження ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України за епізодом від 17 квітня 2018 року, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4