ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/475/24 (1-кп/635/454/25) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1385/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 12 травня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 185, ч.5 ст. 185, ч.1 ст. 357, ч.1 ст. 263 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою, в тому числі, продовжено відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком до 10 липня 2025 року включно.

Поряд з цим, цією ухвалою визначено ОСОБА_11 суму застави у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 242200 грн. При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_7 з-під варти звільнити. У разі внесення застави, на підставі ч.5 ст. 194 КПК України, на ОСОБА_7 покладено певні процесуальні обов`язки.

Крім того, цією ухвало, в тому числі, продовжено відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком до 10 липня 2025 року включно.

Поряд з цим, цією ухвалою визначено ОСОБА_10 суму застави у розмірі 150 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 454200 грн. При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_10 з-під варти звільнити. У разі внесення застави, на підставі ч.5 ст. 194 КПК України, на ОСОБА_10 покладено певні процесуальні обов`язки.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просила скасувати ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 12 травня 2025 року, та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник посилалася на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, а тому оскаржувана ухвала є необґрунтованою. Також вважала, що клопотання прокурора є небунтованим. Вказувала на непосильний розмір застави. Зазначала, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України є недоведеними. Посилалась на відомості, які характеризують особу обвинуваченого. Вказувала на недоведеність неможливості застосувати більш м`який запобіжний захід. Також вказувала на непомірність визначеного розміру застави для обвинуваченого ОСОБА_7 та членів його сім`ї.

Крім того, з апеляційною скаргою звернувся захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 , яка просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із розміром застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилалась на те, що судову рішення є невмотивованим та необґрунтованим. Зазначала, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави є занадто суворим запобіжним заходом та розходиться з практикою ЄСПЛ та практикою України. Вважала, що прокурором не доведено неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу та вважала обраний запобіжний захід невмотивовано жорстким.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , а також доводи захисника ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, а також пояснення прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційних скарги та вважала оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_12 а також його захисник не звертались з апеляційними скаргами, а тому суд апеляційної інстанції в цій частині не переглядає оскаржувану ухвалу.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням, в тому числі, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 4,5 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 4,5 ст. 185, ч.1 ст. 357, ч.1 ст. 263 КК України.

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , посилаючись на те, що існують ризики того, що останні можуть переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки обвинувачені обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Можуть незаконно впливати на свідків, а також на потерпілих, а саме за умови -застосування запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, встановити контакт зі свідками та потерпілими та погрозами впливати на них з метою надання ними неправдивих свідчень суду. Враховуючи, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, які вчинені у різний час, є підстави вважати, що обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , суд першої інстанції зазначив, що оцінюючи в сукупності наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні злочинів, оскільки, зокрема, санкція ч.5 ст. 185 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинувачених, які не мають тяжких хронічних захворювань або інвалідності; відомості про особу обвинувачених, а, тому з метою забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_10 покладених на них процесуальних обов`язків, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для продовження щодо них обраного запобіжного заходу.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченими переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; можуть незаконно впливати на свідків та потерпілого; можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів можуть вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України, а ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 185, ч.1 ст. 357, ч.1 ст. 263 КК України,один з яких, є особливо тяжким злочином, відповідно до ст. 12 КК України, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_7 раніше не судимий, офіційно не працевлаштований. Поряд з цим ОСОБА_10 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, однак належних висновків для себе не зробив.

Наявність всієї сукупності вищенаведених відомостей об`єктивно свідчить про існування ризиків, що встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо існування встановлених ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 можуть переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків та потерпілих; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 не зменшилися та не перестали існувати на час продовження запобіжного заходу, а також на час розгляду апеляційної скарги захисника.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченим, в тому числі, вчинення особливо тяжкого злочину, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, що закріплено у ст. 41 Конституції України.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності продовження існування ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинувачених під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинувачених та обставин кримінального провадження, які прокурор вважав доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень сторони захисту щодо не доведеності ризиків та не зазначення обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду та можливості вчинення іншого кримінального правопорушення.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо визначення розміру застави та вважає, що такий розмір застави, визначений обвинуваченим є пропорційним, виходячи з ризиків, які доведені прокурором та встановлені нормами п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, тобто буде достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , як обвинуваченими, покладених на них процесуальних обов`язків, таким, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 12 травня 2025 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді :