Справа № 308/3416/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000560 від 17.12.2024 року, про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Ужгород, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, має на утриманні 3 дітей, раніше судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2024 року близько 17 год. 10 хв., водій ОСОБА_5 , не маючи посвідчення водія, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним транспортним засобом марки «CHERY» моделі «QQ», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись автомобільною автодорогою у напрямку села Соломоново, проїжджаючи по вул. Приозерній навпроти будинку №136 у місті Чоп, Ужгородського району, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не зменшив швидкість свого руху, а навпаки продовжував свій руху, при цьому грубо порушуючи вимоги п.п. 1.3, п. 1.5, 1.7, 1.8, 1.9, 1.10, п. 2.3, 2.9, п.12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року, будучи самовпевненим, розраховуючи на свій водійський досвід та навички керування транспортним засобом, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах та з моменту виникнення небезпеки для його руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, у результаті чого допустив наїзд керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в той час попутно прямував по краю проїзної частини дороги по ходу руху автомобіля і в момент первинного контактування знаходився у вертикальному або близькому до такого положенні, повернутий задньою частиною до рухаючогося транспортного засобу.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи, пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: переломом кісток основи черепа, розриву атланто-окципітального зчленування, травматичного субархноїдального крововиливу та забою головного мозку; забоїв та здирання шкірних покривів волосистої, лобної, виличної носової, частин голови, нижньої третини правого та лівого стегна, тильної поверхні правої кисті, задньо-внутрішньої частини поверхні нижньої третини лівої гомілки, площини здирання тильної поверхні лівої кисті, синців на шкірних покривах задньої поверхні нижньої третини правого стегна, лівої підколінної ямки, задньо-внутрішньої поверхні верхньої третини лівої гомілки, які є небезпечними для життя у момент їх отримання і за цієї ознакою у відповідності з п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», їх слід кваліфікувати, як тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до його смерті. Смерть ОСОБА_7 настала внаслідок тупої поєднаної травми голови та кінцівок, у вигляді важкої черепно-мозкової травми, з переломом кісток основи черепа з розривом атланто-окціпітального з`єднання, травматичним субархноїдальним крововиливом та забоєм головного мозку, що призвело до набряку головного мозку та вклинення речовини головного мозку, порушення функції, що викликало тяжкий травматичний шок, і все це обумовило зупинку функції центральної нервової системи, зупинку серцевої діяльності та дихання, і явилось безпосередньою причиною його смерті.

Своїми діями ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 1.7, 1.8, 1.9, 1.10, 2.3, 2.9, 12.1, 12.2, 12.3, Правил, дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року якими визначено:

п.1.3 - учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил;

п.1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п.1.7 - водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи;

п.1.8 - обмеження в дорожньому русі, крім передбачених цими Правилами, можуть бути запроваджені в установленому законодавством порядку;

и. 1.9 - особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством;

п.1.10 - терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення: автомобільна дорога, вулиця (дорога) - частина території, зокрема в населеному пункті, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів та обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу. Цей термін включає також спеціально побудовані тимчасові дороги, крім довільно накатаних доріг (колій);

автомобільні дороги державного значення - автомобільні дороги загального користування, до яких належать міжнародні, національні, регіональні та територіальні автомобільні дороги, які позначені відповідними дорожніми знаками;

безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах; видимість у напрямку руху - максимальна відстань, на якій з місця водія можна чітко розпізнати межі елементів дороги та розміщення учасників руху, що дає змогу водієві орієнтуватися під час керування транспортним засобом, зокрема для вибору безпечної швидкості та здійснення безпечного маневру; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі; пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу;

дорожні умови - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан;

дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом;

небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку;

п.2.3 - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. п.2.9 - водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

п.12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п.12.2 - у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

При виникнення небезпеки для руху, тобто зміни дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який перебуває у смузі руху, наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися;

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_5 скоїв у результаті порушення та невиконання вимог п. 1.10. з посиланням на термін «безпечна швидкість» та «небезпека для руху», «дорожня обстановка», «дорожні умови», 2.3, 2.9, 12.1, 12.2, 12.3, «Правил дорожнього руху», які безпосередньо перебувають у прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням потерпілим ОСОБА_7 тяжке тілесне ушкодження, що призвели до його смерті, а також п. 1.2, 1.3, п. 1.5, 1.7, 1.8, 1.9, п. 1.10. з посиланням на термін «автомобільна дорога», «автомобільні дороги державного значення», «пішохід», «водій», «Правил дорожнього руху», які сприяли порушенню вищевказаних ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року.

Невиконання водієм ОСОБА_5 вказаних вимог Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, а саме, смертю пішохода ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_5 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, запевнив, що зробив для себе належні висновки, просив суворо його не карати.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні вказав, що його підзахисний повністю усвідомлює, що він вчинив тяжкий злочин, у скоєному щиро розкаюється. Просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на 5 років.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала прокурора.

Оскільки прокурор та обвинувачений, його захисник не заперечили щодо фактичних обставин провадження, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, а також дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, визнав у повному обсязі та надав покази, якими підтвердив обставини скоєння злочину. Повідомив, що 16.12.2024 ОСОБА_8 прийшов до нього на один день, оскільки його житло купили і не пустили туди. Вирішив запропонувати ОСОБА_9 побути в машині в гаражі, де ОСОБА_9 знаходився до 17.12.2024 до вечора. Не пам`ятає точного часу, тоді чинив авто, як хтось переслав гроші ОСОБА_9 , останній пішов купив випивку, сам просив купити для нього Revo. Починивши авто, випили, тоді ОСОБА_9 запропонував вийти до кордону (1 км до такого) і взяти цигарки. Отримавши відмову, ОСОБА_9 наполягав, тоді виїхав і проїхав 300-350 м, було темно без освітлення, не помітив, як хтось вискочив на дорогу, не встиг вивернути руль. Почув стук по машині, сповз у машині від шоку, машина покотилася. Піжу зник. Сам почав кричати, у нього був шок, подзвонив у швидку, поліцію. Потерпілий був ще живий, але коли приїхала швидка, то ні. Просив суворо не карати, не хотів, щоб таке сталося, зазначив, що має сім`ю, 3 дітей, живе з двома сліпими родичами, просив служити в ЗСУ. Отже, обвинувачений не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 286-1 КК України, визнав себе повністю винним, щиро розкаявся, запевнив, що зробив для себе належні висновки, просив суворо його не карати.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України за обставин, встановлених судом.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Пунктами 2, 3 ст. 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, індивідуалізації та законності, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, ступеню тяжкості скоєного та даним про особу винного.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає: щире каяття.

Обставин, визначених ст.67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення та його непоправні наслідки у вигляді загибелі людини, характер дій обвинуваченого, який грубо порушив Правила дорожнього руху України, керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вищенаведені дані про особу обвинуваченого, повне визнання ним своєї вини та щире каяття, позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, думку потерпілої, яка підтримали позицію прокурора та просила призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції статті обвинувачення, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.286-1 КК України, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вищевказане покарання на переконання суду, відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його суспільній небезпеці, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та необхідним для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченого, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами та відповідатиме меті покарання, наведеній у ст.50 КК України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 286-1 КК України.

На переконання суду, саме таке покарання буде найбільше відповідати принципам та цілям призначення покарань і буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2024 у справі № 308/19935/24, за ч.2 ст.125 КК України до 150 громадський робіт.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч.1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення , одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт;

На підставі ч.1ст.71 КК України, до призначеного покарання слід повністю приєднати невідбуте покарання згідно з вироком Ужгородського місьрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2024 у справі №308/19935/24 згідно якого, ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст. 125 КК України до 150 годин громадських робіт, що відповідно до ст.72 КК України за правилами складання покарань відповідає 18 дням позбавлення волі.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання щодо речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.

Судові витрати по справі за проведення експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.03.2025 продовжено відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до двох місяців, а саме: до 08.05.2025, включно.

Керуючись ст. ст. 349, 369-371, 373-376, 395, 532 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

На підставі частини 1 статті 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2024 року, виходячи з правил складання покарань, передбачених частиною 1 статті 72 КК України, та призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та 18 (вісімнадцять) днів, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 17.12.2024 року.

Ухвалою Ужгородського мівськрайонного суду Закарпатської області від 12.03.2025 продовжено відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до двох місяців, а саме: до 08.05.2025, включно.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

В строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 зарахувати строк перебування під вартою.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судової інженерно-технічної експертизи (авто-технічної експертизи технічного стану транспортного засобу) від 14.01.2025 №CE-19/107-24/13741-IT в розмірі 1989,75 грн. (одержувач: ГУК у Закарпатській області/Ужгородська територіальна громада, 24060300, код одержувача: 37975895, р/рахунок: UA0007493, призначення: за судову інженерно-технічну експертизу), за проведення судової інженерно-транспортно експертизи від 15.01.2025 № СЕ-19/107-24/13742-ІТ в розмірі 1989,75 грн. (одержувач: ГУК у Закарпатській області/Ужгородська територіальна громада, 24060300, код одержувача: 37975895, р/рахунок: UA0007493, призначення: за судову інженерну транспортно-трасологічну експертизу), за проведення судової інженерно-транспортної експертизи від 13.02.2025 № СЕ-19/107-24/380-ІТ в розмірі 3183,60 грн. (одержувач: ГУК у Закарпатській області/Ужгородська територіальна громада, 24060300, код одержувача: 37975895, р/рахунок: UA0007493, призначення: за судову інженерно-технічну експертизу).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2024 року на транспортний засіб автомобіль марки «CHERY» моделі «QQ», д.н.з. НОМЕР_1 , належний згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцю АДРЕСА_2 , який переміщено з місця ДТП на майданчик для тимчасового утримання транспортних засобів ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, що за адресою: с. Оноківці, вул. Головна 53, Ужгородського району, Закарпатської області, після набрання вироком законної сили - скасувати.

Речові докази по справі:

- камуфляжні кофта, штани та берци, уламки пластмаси, шапка чорного кольору, уламки пластмаси, уламки з рамки номерного знаку, уламок пластмаси, що перебувають у кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області знищити;

- автомобіль марки «CHERY», моделі «QQ», державний номерний знак НОМЕР_2 , що знаходиться на майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області повернути власнику ОСОБА_10 ;

- диск з відеозаписами, здійсненими за допомогою камер відеонагляду встановленої Чопською міською адміністрацією у рамкам «Безпечне місто» в районі перехрестя вул. Головна-вул.Приозерна в місті Чоп, який зафіксований на перехресті у період 16.50-17.10 від 17.12.2024, що зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1