ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2023 року про накладення арешту на майно у межах кримінального провадження № 0000625 від 23 листопада 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням слідчого судді, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого відділу слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, а саме на нерухоме майно, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, яке належить ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

В обґрунтування прийнятого судового рішення, слідчий суддя зазначив, що вказані об`єкти нерухомого майна є предметом вчинення кримінального правопорушення та визнані речовим доказом по справі, тому відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 діючого КПК України.

На думку слідчого судді, матеріали клопотання містять інформацію, що дає обґрунтовані підстави вважати, що було вчинене кримінальне правопорушення, (а саме заволодіння правом власності на нерухоме майно шахрайським способом), а також що предметом вчинення кримінального правопорушення є приміщення 404, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Слідчий суддя дійшов висновку, що на даний час існують обґрунтовані підстави вважати, що невстановлені особи можуть вживати дії направлені на зміну власника або інше розпорядження вищевказаним майном, що у подальшому ускладнять встановлення істини по справі та забезпечення прав потерпілих від кримінального правопорушення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить скасувати ухвалу слідчого судді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, дослідити низку доказів та визнати їх недопустимими.

Зазначає, що слідчий суддя не врахував, що прокурором було складено незаконне доручення про проведення слідчо-розшукових дій співробітникам УСБУ в Дніпропетровської області, що тягне недопустимість низки доказів кримінального провадження. Також посилається на те, що документи, які слідчий долучив до клопотання про арешт майна та які слідчий суддя врахував під час постановлення оскарженої ухвали, отриманні шляхом службового підроблення. На думку обвинуваченої, у даному провадженні відсутні підстави для накладення арешту на вказане майно, а ухвала слідчого судді не відповідає вимогам ст. 370 КПК.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні засіданні обвинувачена підтримала апеляційну скаргу та з підстав, викладених у скарзі просила її задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав безпідставності.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 131 КПК арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже, за правилами ст. 132 КПК України, його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно пунктів 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку про належне виконання слідчим суддею зазначених вимог кримінального процесуального закону при вирішенні клопотання слідчого про арешт майна, з огляду на наступне.

З матеріалів провадження слідує, що органом досудового розслідування здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000625 від 23.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК, що підтверджується витягом з ЄРДР.

До клопотання прокурором додано копію протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 від 25.11.2023, копію протоколу допиту свідка ОСОБА_10 , копію довіреності від 03.10.2023, копію договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.09.2021 року, відповідно з яких встановлено факт вчинення кримінального правопорушення щодо здійснення шахрайських дій щодо заволодіння чужим нерухомим майном.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 355888122 від 25.11.2023, право власності на приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані об`єкти нерухомого майна є предметом вчинення кримінального правопорушення та визнані речовим доказом по справі відповідно до постанови слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 від 26.11.2023, тому відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 діючого КПК.

Таким чином, є обґрунтовані підстави вважати, що вказане майно відповідає вказаним вище критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, що відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК є підставою для накладення арешту на таке майно.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Завданнями застосування арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК).

Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. ч. 1, 2 ст. 131 КПК).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно може бути доказом злочину у даному провадженні та для запобігання ризику відчуження вказаного майна, який об`єктивно існує у разі незастосування такого заходу, накладення арешту на вказане майно є обґрунтованим та доцільним.

Крім того, під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 направлено до Соборного районного суду міста Дніпро (справа № 201/7775/24) і наразі триває стадія підготовчого провадження.

Відповідно до п. 5, 10, 24 ч. 1 ст. 3 КПК кримінальним провадженням визнається досудове розслідування та судове провадження.

Досудовим розслідуванням є стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, окрім іншого, направленням до суду обвинувального акту.

Судовим провадженням визнається кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Отже, з аналізу вказаних положень КПК можна дійти висновку про впорядкованість кримінального провадження, його стадійність, що в свою чергу, обумовлює встановлений порядок вчинення процесуальних дій на кожній стадії.

Зокрема, нормами глави 26 КПК «Оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» визначено як перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскарженні «під час досудового розслідування» (стаття 303 КПК України), так і перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені «під час досудового розслідування», зокрема, ухвал про арешт майна (стаття 309 КПК України).

Використання в цій главі КПК словосполучення «під час досудового розслідування» дає підстави стверджувати про те, що вказані дії, в тому числі апеляційне оскарження ухвал слідчого судді, може здійснюватися виключно на стадії досудового розслідування, тобто до направлення обвинувального акту до суду.

Передбачені процесуальними нормами обмежені строки досудового розслідування обумовлюють необхідність термінового вирішення питань під час досудового розслідування, у зв`язку з чим КПК України встановлює скорочені строки розгляду заяв та скарг на даній стадії, в тому числі апеляційних скарг на ухвали слідчого судді. Зазначене зумовлене необхідністю оперативного здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні саме на стадії досудового розслідування, виходячи з засад цієї стадії провадження.

Закінчення ж цієї стадії завершує здійснення функції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, яка реалізується слідчими суддями та судами апеляційної інстанції в порядку оскарження ухвал слідчих суддів, з чим відповідно відпадає необхідність в оперативності такого судового контролю.

У разі направлення обвинувального акту до суду вже не слідчий суддя, а саме суд першої інстанції під час судового провадження вирішує всі питання за даним провадженням, в том числі щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у ньому. За таких обставин судовий контроль, що здійснюється на стадії досудового розслідування слідчим суддею, переходить до повноважень суду першої інстанції під час судового провадження, саме з моменту закінчення досудового розслідування направлення обвинувального акту до суду.

Отже, всі питання, що виникають під час кримінального провадження, вирішуються стадійно і лише тим судом, який має повноваження на відповідній стадії.

Протилежне може призвести до одночасного вирішення одних й тих самих питань в різних судових провадженнях в одному кримінальному провадженні, в тому числі різними судами.

Статтею 309 КПК передбачено апеляційний перегляд ухвал слідчого судді під час досудового розслідування.

Після надходження справи до суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК суд під час підготовчого судового засідання за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження.

Отже, розгляд і вирішення питань, передбачених главою 26 КПК, як і перегляд судових рішень, прийнятих за результатами такого розгляду, можуть відбуватися лише під час досудового розслідування, і мають бути припиненими із закінченням стадії досудового розслідування, оскільки невиконання цих вимог може призвести до порушення принципу правової визначеності через вирішення тотожного питання різними судами однієї інстанційності в тому ж кримінальному провадженні.

Враховуючи, що стадія досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні закінчена, суд апеляційної інстанції фактично не має процесуальної можливості прийняти рішення про яке просить обвинувачена, в тому числі і визнавати докази недопустимими, оскільки надання правової оцінки доказам кримінального провадження належить до повноважень суду який розглядає обвинувачення по суті.

При цьому сторона захисту має можливість порушити ці питання на стадії підготовчого провадження.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржена ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстав для її скасування не встановлено, а відтак відповідні апеляційні вимоги обвинуваченої, є необґрунтованими і наразі не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 170, 172, 173, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2023 року про накладення арешту на майно у межах кримінального провадження № 0000625 від 23 листопада 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4