1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/3727/20 1-кп/335/82/2025
09 травня 2025 року м. Запоріжжя
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України,
Згідно з обвинувальним актом, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за таких обставин.
У обвинувальному акті зазначено, що у період часу з жовтня 2019 до березня 2020 року, ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , де працювала домогосподаркою, маючи доступ до матеріальних цінностей потерпілого ОСОБА_7 , користуючись відсутністю останнього та членів його сім?ї та тим, що за її діями ніхто не спостерігає, викрала грошові кошти, а саме: 1200 гривень, 330 євро, що складають для потерпілого матеріальну шкоду 9900 гривень та 650 доларів США купюрами по 100, які складають для потерпілого вартість 18 200 гривень, 10 юань, які для потерпілого матеріальної цінності не складають, а всього грошових коштів на загальну суму 29 300 гривень, чим спричинила потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.Дії ОСОБА_5 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за таких обставин.
У обвинувальному акті зазначено, що 06.03.2020 року приблизно о 07 годині 38 хвилин, ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, знаходячись за адресою АДРЕСА_2 де працювала домогосподаркою, маючи доступ до матеріальних цінностей потерпілого ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю останнього та членів його сім?ї, з рюкзаку, який належить потерпілому, дістала гаманець, з якого викрала грошові кошти, в саме: 200 гривень та 200 доларів США купюрами по 100,що згідно з курсом Національного Банку України на 06.03.2020 склало 4948 гривень. з всього грошових коштів на загальну суму 5148 гривень. Своїми умисними діями, ОСОБА_5 спричинила потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 5148 гривень.Дії ОСОБА_5 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 не заперечувала проти закриття провадження з підстав передбачених ч.1 ст.49 КК України і просила звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити. Клопотання свого захисника підтримала і просила його задовольнити.
Представник потерпілого адвокат - ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти клопотання, у зв`язку із тим, що потерпілий заперечує проти закриття провадження у справі, розуміє, що строки притягнення до відповідальності сплили, проте заперечення пов`язані із необхідністю звернення з цивільним позовом у подальшому.
Прокурор у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання щодо звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 49 КК України, оскільки дійсно на день розгляду справи минув встановлений законом строк притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, дійшов до такого висновку.
За змістом статей 284-288 КПК України, підставами для звільнення від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
При встановленні підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, суд, відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності, при цьому відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, суд має невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з таким клопотанням.
Згідно до ст.44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.
Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;
Відповідно до постанови Верховного Суду від 02.02.2023 по справі № 735/1121/20, визначені у статті 49 КК строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.
Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є лише такий сплив відповідного строку давності, який закінчився до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення певної тяжкості. Таким чином строк давності продовжує спливати і в період досудового розслідування, і протягом судового розгляду кримінального провадження, і навіть після оголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх сплив. Отже, якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, у якій стадії кримінального процесу знаходиться кримінальне провадження щодо цієї особи.
Отже суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст. 49 КК України. (Постанова ВС від 19.11.2019 в справі №345/2618/16-к).
Положення ч. 1-3 ст. 49 КК, якими передбачено підстави та умови звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, не наділяють суд дискрецією. Адже законодавець чітко визначив, що суд звільняє від кримінальної відповідальності особу у разі існування підстав для застосування положень ст. 49 КК. Ця підстава звільнення від кримінальної відповідальності є безумовною, на відміну від інших, наприклад, передбачених ст. ст. 47, 48 КК, в яких вказано, що суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності.
Передбачений ст. 49 КК вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: 1) закінчення зазначених у законі строків; 2) не вчинення протягом цих строків нового кримінального правопорушення певного ступеня тяжкості; 3) не ухилення особи від слідства або суду.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 49 КК, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності (Постанова ВСУ від 18 лютого 2025 року у справі № 712/8174/23)
Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2025 року у справі № 712/8174/23, провадження № 51- 2807 км 24 зазначив про таке. «..У результаті закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК за ініціативою та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, суд не може і не повинен констатувати факт вчинення цією особою кримінально-караного діяння. Адже кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд розглянути клопотання сторони захисту про таке звільнення невідкладно. У разі розгляду такого клопотання без проведення повного судового розгляду суд не може констатувати винуватість або навпаки невинуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння. З цих підстав, довід сторони обвинувачення про необхідність встановлення місцевим судом факту вчинення ОСОБА_8 інкримінованих кримінальних правопорушень колегія суддів відхиляє...»
З огляду на вищенаведене та судову практику із вказаного питання, таке звільнення вирішується ухвалою суду, в якій не вирішується питання винуватості або невинуватості. Встановлюючи сплив строку, суд виходить з дати вчинення кримінального правопорушення, зазначеної в обвинувальному акті, однак не встановлює дату його вчинення, як і факт вчинення правопорушення.
Крім того, ВП ВС у постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20) наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, при цьому відповідно до частини восьмої цієї статті, закриття кримінального провадження не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.
Як зазначено в обвинувальному акті, який перебуває на розгляді суду, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України (в редакції Закону України № 2341-III від 25.09.2019,16.01.2020), ч. 2 ст. 185 КК України (в редакції Закону України №2341-III від 16.01.2020), датою вчинення кримінальних правопорушень, зазначених в обвинувальному акті є жовтень 2019-березень 2020 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України, в редакції на жовтень 2019-березень 2020 року злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України в редакції станом на жовтень 2019-березень 2020 р. встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі ; 3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.
Пізніше Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року було внесено зміни до статей 12 та 49 КК України й було викладено їх у новій редакції. Вказані зміни набрали чинності з 01 липня 2020 року.
Зокрема статтею 12 КК України в новій редакції було визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини, а злочини в свою чергу поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.
Згідно обвинувальногоакту, ОСОБА_5 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, яке відбулося у жовтні 2019-березні 2020 року. Згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України є кримінальним проступком, за яке передбачено максимальне покарання у виді обмеження волі. Нетяжким злочином новою редакцією закону було визначене передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Таким чином, відповідно до положень ст. 12 КК України у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України відносяться до проступку і нетяжкого злочину відповідно.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 49 КК України у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;
Таким чином, порівняльний аналіз положень статей 12, 49 КК України як у редакції, яка діяла на час вказаних в обвинувальному акті злочинів, так і в редакції, яка діє на даний час, свідчить про те, що строк давності звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності щодо злочинів, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 185 КК України, як тоді, так і зараз, був визначений тривалістю у три та п`ять років відповідно. За ч.1 ст.185 , ч.2 ст.185 КК України він у березні 2023 та березні 2025 року відповідно і станом на час розгляду клопотання сторони кримінального провадження, сплив.
Обвинувачена ОСОБА_5 не заперечує проти закриття кримінального правопорушення на підставі ст. 49 КК України і розуміє, що дане закриття не є реабілітуючою обставиною.
З огляду на вищевикладене, судом встановлено, виходячи з дати вчинення кримінальних правопорушень, зазначених в обвинувальному акті, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1,2 ст.185 КК України, які, як вказано в обвинувальному акті вчинено з жовтня 2019 по березень 2020 року, тобто на момент розгляду клопотання сторони захисту пройшло більш як п`ять років, обвинувачена ОСОБА_5 раніше не судима, від слідства та суду не ухилялася, до кримінальної відповідальності не притягувалася, тобто перебіг давності не зупинявся та не вчинила нового злочину, не заперечує проти закриття провадження на підставі ст. 49 КК України, тому суд звільняє її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Враховуючи, що з моменту вказаних кримінальних правопорушень минули диференційовані у п.п. 2, 3 ч.1 ст.49 КК України строки притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності та з огляду на викладене, враховуючи обмеження строкiв строками давності повноваження держави щодо кримінального переслідування, за відсутності обставин, що є перешкодою для застосування положень ст. 49 КК України, наявністю обставин, що підтверджують закінчення строків давностi, суд вважає, що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України підлягає задоволенню, а тому суд вважає за можливе звільнити обвинувачену ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 2, 3 ч.1 ст.49 КК України та закрити щодо неї кримінальне провадження.
При вирішенні питання про закриття провадження у справі з нереабілітуючих обставин суд не вправі вирішувати питання про винність особи, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, у тому числі і рішенню ЄСПЛ у справі «Грабчук проти України» від 21 вересня 2006 року, відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується.
При цьому відмова суду у звільненні обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченої, що є недопустимим.Така відмова може призвести до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.
Відносно заявленого потерпілим ОСОБА_7 цивільного позову до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне.
Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.
Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.
Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК України, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і під час розгляду в суді.
В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК України підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачу його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.
Тому, у зв`язку зі звільненням обвинуваченої ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілим цивільний позов про стягнення моральної шкоди необхідно залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.
Згідно до обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування та матеріалів кримінального провадження під час досудового розслідування судові експертизи у провадженні не призначалися, відомості про накладення арешту на майно відсутні. Запобіжний захід не застосований, клопотання про його застосування не заявлялося і підстав для його застосування немає.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 49 КК України, ст. ст. 100, 284, 285-288, 372, 376 КПК України, суд
Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 185, ч.2 ст.185 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України.
Цивільний ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, залишити без розгляду.
Роз`яснити потерпілому ОСОБА_7 право пред`явити цивільний позов у порядку цивільного судочинства.
Ухвала, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана протягом семи днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу проголошено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя : ОСОБА_1