Номер провадження: 11-кп/813/2209/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15.07.2025, якою під час судового розгляду к/п № 0001371 від 27.09.2024 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Луганськ, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 12.09.2025 включно, із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою суду 1-ої інстанції задоволено клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 та стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 12.09.2025 включно, із визначення застави в 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи ухвалу суд 1-ої інстанції виходив з доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ст. 177 КПК України в даному к/п стосовно ОСОБА_7 та вирішив застосувати альтернативний запобіжний захід у виді застави в 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її необґрунтованість оскільки суд не врахував, що він не переховувався від слідства, а причиною його неявки до суду була відсутність належного сповіщення, не намір уникати правосуддя; він щиро кається та сприяє слідству; має міцні соціальні зв`язки; хворий на ОСОБА_9 ; відшкодував завдану шкоду; не становить загрозу для суспільства.

За таких обставин обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та винести нову, якою клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу залишити без задоволення та застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, водночас прокурор ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги. Захисник ОСОБА_10 подала заяву, в якій підтримала апеляційну скаргу та просила розглядати справу за її відсутності.

З`ясувавши думку учасників апеляційного провадження, які не заперечували проти продовження апеляційного розгляду, колегія суддів на виконання приписів ст. 422-1 КПК України, продовжила апеляційний розгляд при такій явці.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, суд 1-ої інстанції зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі з огляду на таке.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо обґрунтованості пред`явленого обвинувачення.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення, якщо таке подавалось (заявлялось).

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

ОСОБА_7 пред`явлене обвинувачення у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років, що є тяжким злочином за класифікацією ст. 12 КК України.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

В межах даної справи ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2024 було продовжено строк тримання ОСОБА_7 під домашнім арештом з забороною залишати житло, за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 23:00 год. до 06:00 год.

Водночас, обвинуваченим ОСОБА_7 були порушені обов`язкові умови запобіжного заходу в зв`язку з чим прокурор звернувся до суду з клопотанням про оголошення його у розшук та надання дозволу на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згодом, 23.05.2025 обвинуваченого ОСОБА_7 затримано та ухвалою суду від 23.05.2025 застосовано до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, з врахуванням суворості можливого покарання та оскільки стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 встановлювався більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час, умови якого були ним порушені, що підвищує ступінь ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, апеляційний суд погоджується з висновком суду 1-ої інстанції щодо необхідності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Наявність міцних соціальних зв`язків, на переконання апеляційного суду, в контексті вище встановлених обставин не є достатнім стримуючим фактором, який свідчив би про беззаперечну відсутність ризиків можливого переховування від органу досудового розслідування та суду. Обставини повного відшкодування шкоди будуть враховані судом при розгляді обвинувального акту по суті. Апеляційний суд зауважує, що в разі потреби обвинувачений має право скористатися медичною допомогою, організованою ізолятором тимчасового тримання.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та скасування законної та обґрунтованої ухвали суду 1-ої інстанції.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15.07.2025, якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 12.09.2025 включно, із визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4