Номер провадження: 11-сс/813/1514/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2025, якою в межах к/п №0000128 від 20.06.2024 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ялтушківа Барського р-ну Вінницької обл., громадянина України, із вищою освітою, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, інваліда 2-ої групи, директора ТОВ «Х.І.Т.хаб», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України, було застосовано запобіжний захід у вигляді застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000128 від 20.06.2024 було відмовлено в задоволенні клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та застосовано стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України, запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 990 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 997 720 грн., із покладенням на останнього строком до 22.09.2025, в межах строку досудового розслідування, певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що органом досудового розслідування була доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України та існування в даному кримінальному провадженні ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, а також незаконного впливу на свідків, проте не було доведено неможливості запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів.

З урахуванням викладених обставин, а також з огляду на розмір ймовірних збитків, нанесених державі в умовах воєнного стану, який складає 2 646 448 грн., майновий та соціальний стан підозрюваного ОСОБА_8 , доведених органом досудового розслідування ризиків, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування стосовно ОСОБА_8 застави із виходом за межі, визначені п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України для осіб, які підозрюються у вчиненні особливо тяжких злочинів, а саме в розмірі 990 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 997 720 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 не погодилась із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою з огляду на наступні обставини:

- визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним для підозрюваного ОСОБА_8 , не враховує його соціальне становище, в оскаржуваній ухвалі відсутнє будь-яке обґрунтування винятковості обставин, які стали підставою для виходу за законодавчо встановлені межі, натомість, ОСОБА_8 є громадянином України, має постійне місце проживання в м. Києві, офіційно працевлаштований, є директором ТОВ «Х.І.Т.хаб», є інвалідом 2-ої групи, потребує постійного лікування та періодичного проходження обстежень, має на утриманні неповнолітню доньку 2015 р.н.;

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що міцність соціальних зв`язків підозрюваного ОСОБА_8 зі своєю родиною свідчить про відсутність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, підозрюваний раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у наркологічному, психоневрологічному диспансері не перебуває.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 грн.

Підозрюваний ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, натомість, судом апеляційної інстанції було встановлено, що в період часу з 05.08.2025 по 11.08.2025 підозрюваний перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «ТМО «Стрийська міська об`єднана лікарня».

Враховуючи неявку підозрюваного ОСОБА_8 , колегія суддів, керуючись при цьому приписами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд проводити за відсутності підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

За приписами ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що 22.07.2025 ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України (т. 2, а.с. 51-75).

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, ЄСПЛ повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене у великих та особливо великих розмірах за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, що призвело на нанесення державі збитків в розмірі 2 646 448 грн.; вчиненні та організації вчинення фінансових операцій, спрямованих на приховування джерела походження коштів, вчинені особою, яка достовірно знала, що кошти прямо та повністю отримані злочинним шляхом, вчинене за попередньою змовою осіб; складанні, внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

Питання стосовно обґрунтованості повідомленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України в апеляційному порядку сторонами кримінального провадження не заперечується, внаслідок чого апеляційний суд доходить переконання, що така підозра є обґрунтованою та підтверджується матеріалами, доданими до клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування доказів достатньо для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України, тому підозра у вчиненні останнім зазначених злочинів є обґрунтованою.

Згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В цьому контексті апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні у справі «Клішин проти України», відповідно до якої наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитись відповідними доказами.

На переконання колегії суддів, органом досудового розслідування була доведена наявність в зазначеному кримінальному провадженні ризиків можливого переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, а також незаконного впливу на свідків, обумовлені тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні, серед іншого, тяжких та особливо тяжких злочинів, пов`язаних із заволодінням чужим майном шляхом зловживання службовим становищем та легалізацією майна, одержаного злочинним шляхом за попередньою змовою групою осіб, при цьому, санкцією ч. 5 ст. 191 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7-ми до 12-ти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років та з конфіскацією майна; наявністю у ОСОБА_8 статусу резидента ОАЕ, тобто права на безперешкодне проживання на території ОАЕ, що може спонукати останнього до виїзду за кордон задля переховування від правоохоронних органів та уникнення кримінальної відповідальності; наразі органом досудового розслідування не було відшукано документи, необхідні для встановлення обставин вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, договорів про виконання інженерних та науково-дослідних робіт, а також не встановлено інших осіб, причетних до вчинення кримінальних правопорушень; має процесуальну можливість ознайомлюватись із матеріалами кримінального провадження та анкетними даними свідків, які підлягають безпосередньому допиту судом під час судового розгляду, що свідчить про існування такого ризику до моменту проведення допиту свідків судом.

При цьому, відповідно до позиції ЄСПЛ, викладеної в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом із тим, заслуговують на увагу доводи захисника про те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має міцні соціальні зв`язки із родиною, проте зазначені обставини, хоча й характеризують підозрюваного ОСОБА_8 з позитивного боку, з огляду на обставини злочинів, у вчиненні яких він обґрунтовано підозрюється, а також з урахуванням тяжкості покарання, яке може бути призначено останньому в разі доведення його винуватості, не можуть слугувати підставою для констатації відсутності в даному кримінальному провадженні ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Що стосується тверджень захисника ОСОБА_7 стосовно непомірності визначеного підозрюваному ОСОБА_8 розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу, суд апеляційної інстанції зауважує на наступному.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За приписами п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається в межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Санкція інкримінованого ОСОБА_8 найбільш тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7-ми до 12-ти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років та з конфіскацією майна, на підставі чого зазначене кримінальне правопорушення, відповідно до вимог ч. 6 ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

При цьому, розмір застави визначається слідчим суддею, судом, відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

В свою чергу, положеннями ч. 5 ст. 182 КПК України встановлено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Використання законодавцем терміну «у виключних випадках», по суті, є оціночним критерієм щодо здатності або нездатності забезпечити виконання обов`язків підозрюваним. В такому випадку для суду, як і для слідчого судді, орієнтирами для визначення розміру застави може бути майновий стан підозрюваного, розмір майнової шкоди або доходу, в отриманні якого він підозрюється, сума неправомірної вигоди. Сума застави, на думку колегії суддів, повинна бути такою, щоб, з одного боку, загроза втрати внесеної суми утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не була завідомо непомірною для підозрюваного, що призведе до неможливості виконання застави.

Отже, оскільки законодавцем не визначено чітких критеріїв обрання розміру застави у виключних випадках, визначення її грошового еквіваленту відбувається відповідно до внутрішнього переконання слідчого судді.

В цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги положення п. 25 рішення ЄСПЛ у справі «Істоміна проти України» від 13.01.2022, в якому Суд зауважує на тому, що загальні принципи щодо обґрунтування визначення розміру застави наведені в рішеннях у справах «Корбан проти України» (Korban v. Ukraine), заява №26744/16, п.п. 154-157, від 04.07.2019), та «Мангурас проти Іспанії» [ВП] (Mangouras v. Spain), заява №12050/04, п.п. 78-81, ЄСПЛ 2010). Зокрема, гарантія, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, п. 70, від 22.05.2018). Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим ст. 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави (див. рішення у справі «Хрістова проти Болгарії» (Hristova v. Bulgaria), заява №60859/00, п. 111, від 07.12.2006).

Надаючи оцінку майновому та сімейному стану підозрюваного ОСОБА_8 , колегія суддів зауважує на тому, що він офіційно працевлаштований, зокрема, є директором ТОВ «Х.І.Т.хаб», є інвалідом 2-ї групи, не одружений та має на утриманні малолітню дитину 2015 р.н.

Водночас, підозрюваний ОСОБА_8 відповідно до аналізу матеріалів кримінального провадження є засновником кількох суб`єктів господарської діяльності, зокрема, ТОВ «Київська Ювелірна Фабрика «Максаліна» (частка у статутному капіталі 250 000 грн.), ТОВ «Ювелірний завод «Рубін» (частка у статутному капіталі 100 000 грн.), ТОВ «Лібер-трейд» (частка у статутному капіталі 250 000 грн.) (т. 2, а.с. 44, 47, 48).

Вищевказані юридичні особи станом на теперішній час перебувають на обліку в органах доходів та зборів, не перебувають в процесі припинення чи ліквідації, тобто продовжують здійснювати підприємницьку діяльність, спрямовану на отримання прибутків.

Окрім того, аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що підозрюваний ОСОБА_8 є резидентом ОАЕ (т. 2, а.с. 50), при цьому, відповідно до відкритих інтернет-джерел, для отримання резидентства зазначеної країни необхідно заснувати компанію в ОАЕ, або здійснити вклад в нерухомість приблизно 250 000 доларів США, що свідчить про необхідність здійснення великих матеріальних затрат.

Зазначені вище обставини в їх сукупності свідчать про наявність у підозрюваного ОСОБА_8 значних статків та його стабільне майнове становище.

При цьому, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, деякі серед яких є тяжкими та особливо тяжкими, пов`язаних із заволодінням чужим майном шляхом зловживання службовим становищем та легалізацією майна, одержаного злочинним шляхом за попередньою змовою групою осіб; численна кількість епізодів протиправних дій; сукупний розмір спричинених діями підозрюваного ОСОБА_8 у змові з іншими особами місцевим бюджетам збитків, який, за версією органу досудового розслідування, складає 2 646 448 грн.; майновий та сімейний стан підозрюваного; доведені органом досудового розслідування ризики послугували тими виключними випадками, які, на підставі вищевикладених вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, дозволили слідчому судді при визначенні підозрюваному ОСОБА_8 застави в якості альтернативного запобіжного заходу значно вийти за межі розміру застави, передбаченого кримінальним процесуальним законом для осіб, підозрюваних у вчиненні особливо тяжких злочинів.

З урахуванням майнового становища підозрюваного ОСОБА_8 та обставин вчинення інкримінованих йому злочинів, колегія суддів доходить висновку про те, що визначена останньому слідчим суддею застава в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 990 прожиткових мінімумів для працездатних осіб не є непомірною для підозрюваного та, з огляду на можливу перспективу її втрати, здатна забезпечити виконання покладених на нього обов`язків та його належну процесуальну поведінку в кримінальному провадженні у разі її внесення.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення вимог сторони захисту та застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки такий розмір застави, на переконання колегії суддів, не здатний буде забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що застосований стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави є достатнім для запобігання вищенаведеним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного на даному етапі досудового розслідування, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2025, якою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4