Вирок

Іменем України

16.05.2025 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000665 від 24.06.2024 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Давидів Пустомитівського району Львівської області, неодруженого, із вищою освітою, працюючого слюсарем 6-го розряду в ЛКП «Львівелектротранс», раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Водій ОСОБА_4 24.06.2024 року приблизно о 08 год. 50 хв., керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN СС», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним у крайній лівій смузі по вул. Наукова поблизу буд. №2 в напрямку вул. Стрийська у м. Львові порушив вимоги Розділу 1 п.1.5, 1.10 (в частині значення терміну «пішохідний перехід»); Розділу 2 п.2.3 (б, д); Розділу 12 п.п. 12.4; Розділу 18 п.п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, і наведене виразилось в тому, що він під час керування транспортним засобом не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно, не реагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, керуючи вказаним транспортним засобом в межах населеного пункту з перевищенням дозволеної швидкості руху, яка становила 78...85 км/год., під час наближення до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_6 , яка розпочала переходити проїзну частину дороги з права на ліво відносно руху транспортного засобу по нерегульованому пішохідному переході, в результаті чого відбувся наїзд автомобілем марки «VOLKSWAGEN CC», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 на пішохода ОСОБА_6 . Внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 Правил дорожнього руху потерпіла ОСОБА_6 отримала поєднану травму тіла, зокрема: ЧМТ, забій головного мозку по типу дифузного аксонального пошкодження, множинні забої-осаднення м`яких тканин обличчя та волосистої частини голови, ЗТХ, компресійно-уламковий перелом тіла L1 без стенозу хребетного каналу, перелом поперечного відростка L5 зліва, закритий уламковий перелом акроміального кінця лівої ключиці зі зміщенням фрагментів, закритий уламковий перелом ручки грудини, закритий багатоуламковий перелом латеральної маси крижової кістки зліва з переходом на тіло S1 зі зміщенням фрагментів, закритий уламковий перелом сідничної кістки справа зі зміщенням фрагментів, закритий перелом верхньої гілки правої лонної кістки зі зміщенням фрагментів, закритий уламковий перелом верхньої гілки лівої лонної кістки зі зміщенням фрагментів, розходження лонного симфізу, пресакральна гематома зліва, закритий уламковий перелом середньої третини діафіза лівої стегнової кістки зі зміщенням фрагментів, закритий уламковий перелом середньої третини діафіза правої великогомілкової кістки зі зміщенням фрагментів, закритий компресійно-уламковий перелом тіла L1. Дана поєднана травма тіла відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю, підтвердив усі обставини його вчинення. Зокрема, пояснив, що зранку 24.06.2024 року в проміжку часу 08.30 год. - 09.00 год. він їхав на роботу в район Сихова у м. Львові. Рухався легковим автомобілем «VOLKSWAGEN СС», який належить його дівчині, з вул. Тролейбусна по вул. Наукова в напрямку вул. Стрийська. На цей час дорога була вільною. Він їхав на значній швидкості у лівій смузі по дорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку. У суміжній правій смузі рухався інший автомобіль класу «джип», точної марки якого він не запам`ятав. На під`їзді до нерегульованого пішохідного переходу він відволікся від керування, споглядаючи у праве дзеркало заднього виду. В цей час джип проїхав пішохідний перехід, після цього він з відстані приблизно 50 м. виявив, що на пішохідному переході є людина, яка вже вийшла на його смугу руху. Він почав сигналити і гальмувати, однак, зіткнення не вдалося уникнути. Вважає, що ДТП відбулося через його неуважність і високу швидкість руху. Після наїзду на потерпілу він викликав швидку допомогу і поліцію. Потерпілій першої допомоги не надавав, оскільки на місці події пересічний пішохід, яка виявилася медиком, рекомендувала не рухати потерпілу, яка втрачала свідомість до приїзду швидкої. Медики, які прибули на виклик, відновили дихання потерпілої та доставили її в лікарню. В подальшому він два тижні відвідував щодня потерпілу, спілкувався з її нареченим, якому передавав кошти. Надалі оплачував заподіяну внаслідок ДТП шкоду, не пов`язану із страховим відшкодуванням, має намір й надалі матеріально допомагати потерпілій. Розуміє, що вчинив неправильно, у скоєному кається, заподіяні потерпілій збитки продовжує відшкодовувати, попросив у неї вибачення, остання не наполягає на його суворому покаранні. А тому, просив його звільнити від відбування покарання з випробуванням, врахувавши, що він повністю переосмислив скоєне, на подальше не допускатиме порушень, буде більш обачнішим.

Потерпіла ОСОБА_6 , будучи допитаною в судовому засіданні, повідомила, що зранку 24.06.2024 року, точного часу вже не пам`ятає, вона йшла на роботу в районі перехрестя вулиць Наукова-Стрийська у м. Львові. Цього разу вона вирішила переходити дорогу на пішохідному переході, яким зазвичай поверталася з роботи. Останнє, що чітко пам`ятає, це те, що підійшла до переходу. Однак, при перегляді відеозаписів, які їй демонструвалися слідчим, вона з`ясувала, що спочатку пропустила один автомобіль і продовжила рух по пішохідному переходу, де була в подальшому збита іншим транспортним засобом, яким керував обвинувачений. В результаті ДТП вона отримала численні травми, з червня до кінця серпня 2024 року перебувала безперервно на лікуванні у лікарні св. Луки в м. Львові, надалі проходить консультування і реабілітацію. Дана подія дуже сильно вплинула на неї та її життя, адже повністю змінила його звичний уклад. На даний час вона пересувається на милицях, потребує сторонньої допомоги, адже кістки важко зростаються і будь-яке нове, навіть незначне, травмування може завдати їй непоправної шкоди. Їй важко встати з ліжка, лягати на нього, не може самостійно митися. Особливого психологічного дискомфорту їй додає те, що вона не може працювати, хоча звикла постійно ходити на роботу. На даний час проходить фізичну реабілітацію в медзакладі, ймовірно в подальшому потрібна буде ще одна операція для подолання наслідків травм, спричинених аварією. Також займається із психологом, бо морально їй дуже важко переносити усвідомлення нових реалій свого життя. Внаслідок отриманих травм вона стала інвалідом 2-ї групи. Обвинувачений приходив до неї в лікарню, однак, спочатку вона не бажала його бачити і він спілкувався з її нареченим ОСОБА_8 . Потім і вона спілкувалася з обвинуваченим, останній переймався тим, що сталося, та частково відшкодував шкоду, не пов`язану із страховим відшкодуванням, в сумі 242 тисячі грн. Також 16.05.2025 року обвинувачений здійснив ще одне відшкодування на суму 50000 грн. та уклав договір, за яким зобов`язався надалі впродовж двох років сплачувати на її користь по 15000 грн. щомісяця, а також покривати додаткові витрати, якщо такі виникнуть. Просила не карати суворо обвинуваченого, не призначати йому реального покарання та не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого, а також стосуються речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Отже, суд вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_4 порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, наслідки, які настали в результаті його вчинення, а саме спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких вона отримала інвалідність, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючої обставини, якою суд визнає щире каяття обвинуваченого, особу ОСОБА_4 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем роботи в ЛКП «Львівелектротранс», на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має подяку від Благодійної організації «Благодійний фонд «Руслана Шостака» та проекту «Геройкар» за допомогу Збройним Силам України.

Тому з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, наслідків, що настали, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі. Водночас наявність пом`якшуючої покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, часткове добровільне відшкодування обвинуваченим заподіяних потерпілій збитків і зобов`язання здійснювати таке відшкодування на подальше, повне визнання обвинуваченим своєї вини у скоєному дають підстави суду визначити таке покарання на рівні, ближчому до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.286 КК України, за якою ОСОБА_4 обвинувачується.

Також відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У даному випадку, на переконання суду, до ОСОБА_4 можуть бути застосовані положення ст.75 КК України, оскільки встановлені в ході судового розгляду обставини, зокрема, усвідомлення обвинуваченим своєї провини, щире каяття останнього, готовність відповідати за скоєне, часткове відшкодування збитків потерпілій особі, позиція потерпілої про недоцільність призначення обвинуваченому реальної міри покарання, наявність в останнього офіційного місця праці, здійснення ним волонтерської діяльності для потреб ЗСУ, а також думка прокурора про доцільність застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, є достатніми для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Разом з тим, на ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, визначені ст.76 КК України, які відповідатимуть завданням контролю за поведінкою засудженого з метою встановлення факту його виправлення.

Що стосується додаткового необов`язкового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то, на переконання суду, в ході розгляду справи встановлено достатньо підстав для призначення такого обвинуваченому ОСОБА_4 з огляду на те, що останній згідно досліджених матеріалів за період 2018-2023 років працівниками поліції тринадцять разів притягався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України, з яких у період 2022-2024 років чотири рази за перевищення максимально дозволеної швидкості руху в населених пунктах з накладенням на нього адміністративних стягнень у виді штрафу. Кримінальне правопорушення, яке вчинене ОСОБА_4 , та в результаті якого потерпіла ОСОБА_6 зазнала тяжких тілесних ушкоджень, вчинене, в тому числі, внаслідок перевищення гранично допустимої швидкості руху при керуванні обвинуваченим автомобілем у м. Львові, що він сам визнав, вказавши при допиті у суді, що рухався швидко, бо в сучасному автомобілі швидкість не відчувається. Наведене вказує на те, що раніше застосовані до обвинуваченого адміністративні стягнення у виді штрафу виявилися недієвими превентивними заходами, адже неодноразово повторення адміністративних правопорушень, які вчинялися попри накладені раніше стягнення, в результаті утвердили переконання обвинуваченого в можливості й надалі допускати такі порушення, що, в результаті, призвело до заподіяння тяжких наслідків потерпілій і скоєння обвинуваченим уже не адміністративного, а кримінального правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. При цьому, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 не використовує транспортні засоби з робочою метою, керування такими не є способом отримання ним доходу. Суд не може визнати обґрунтованими посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_4 під час ДТП не перебував в стані сп`яніння і потерпіла просить не позбавляти його права керування транспортним засобами, як обставини, що виключають доцільність позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами, адже наведене не здатне нівелювати завдання, які має виконувати у даному випадку додаткове покарання, а саме каральну і превентивну функції за грубе ігнорування обвинуваченим вимог чинних Правил дорожнього руху України, що спричинилося до настання ДТП і заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень. Стосовно доводів захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_4 потребує наявності права керування транспортними засобами для здійснення волонтерської діяльності, яка, в тому числі, полягає у доставці транспортних засобів на потреби Збройних Сил України, суд наголошує, що така обставина не підтверджена будь-якими належними і допустимими доказами у справі, адже сам обвинувачений при його допиті зазначив, що він займається лише ремонтом транспорту, а представлена стороною захисту подяка ОСОБА_4 від Благодійної організації «Благодійний фонд «Руслана Шостака» та проекту «Геройкар» за допомогу Збройним Силам України не містить будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_4 займається власне доставкою транспортних засобів на фронт. Відповідно, позбавлення останнього права керування транспортними засобами на визначений судом строк не може негативно позначитися на волонтерській діяльності обвинуваченого, яка полягає у періодичному здійсненні ремонту автомобілів для потреб військових. Водночас позитивна посткримінальна поведінка обвинуваченого вказує на те, що при застосуванні до ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами з метою досягнення визначених цілей покарання можливо обмежитися призначенням мінімально строку такого покарання, визначеного санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовується і підстав для обрання такого на даний час немає.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

У справі наявні процесуальні витрати за проведення експертиз. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування Львівським НДЕКЦ МВС України проводились судові експертизи технічного стану транспортного засобу (№СЕ-19/114-24/14896-ІТ від 18.07.2024 року), транспортно-трасологічна експертиза (№СЕ-19/114-24/14890-ІТ від 22.07.2024 року), експертиза фотозображень та технічних засобів їх виготовлення (№СЕ-19/114-24/15317 від 17.09.2024 року). Крім цього, Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України виконувалась судова експертиза відео-, звукозапису (№2600-Е від 15.07.2024 року). Згідно наявних довідок загальна вартість виконаних експертиз становить 23856 (двадцять три тисячі вісімсот п`ятдесят шість) грн. 32 коп. Зазначена сума витрат на проведення експертиз згідно ст.124 КПК України підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

У справі наявні підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз технічного стану транспортного засобу, транспортно-трасологічної експертизи, експертизи фотозображень і технічних засобів їх виготовлення та експертизи відео-, звукозапису в сумі 23856 (двадцять три тисячі вісімсот п`ятдесят шість) грн. 32 коп.

Скасувати в цілому арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25.06.2024 року на автомобіль «Volkswagen CC», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Речовий доказ у справі - автомобіль марки «Volkswagen CC», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , який переданий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на відповідальне зберігання - залишити у власності останньої.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1