Провадження № 1-кп/175/804/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року селище Слобожанське Дніпровського

району Дніпропетровської області

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_5 (дистанційно),

за участю захисника ОСОБА_6 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0003823 від 19.10.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець село Ісакова, Оргеєвського району, Республіка Молдова, громадянин України, не одружений, з середньою-спеціальною освітою, військовослужбовець військової служби за контрактом, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , колишній командир автомобільного відділення підвозу пального та мастильних матеріалів взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «молодший сержант», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався у встановленому Закон порядку, допоки Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 5 лютого 2024 року №49/2024, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05.02.2024 р. №10456, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року на 90 діб.

Так, ОСОБА_5 10.06.2021 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на 1 (один) рік.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 238 від 26.10.2021 року ОСОБА_5 призначено на посаду командира автомобільного відділення підвозу пального та мастильних матеріалів взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №316 від 12.11.2022 року молодшого сержанта ОСОБА_5 зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно ст.ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Проте, молодший сержант ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.

04 серпня 2023 року молодший сержант ОСОБА_5 , близько 08 год. 00 хв. перебуваючи за місцем тимчасового розташування взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 , розуміючи, що має нести військову службу у АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, відмовився від несення обов`язків військової служби, в тому числі від виконання поставлених завдань, в рамках здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької області.

В подальшому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, молодший сержант ОСОБА_5 , діючи на власний розсуд, вирішив не виконувати свої обов`язки щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та тимчасово ухилитися від військової служби у Збройних Силах України.

З цією метою, 04.08.2023 молодший сержант ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, в умовах воєнного стану, порушив вимоги зазначеного вище законодавства та самовільно залишив місце служби, а саме місце тимчасового розташування взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 .

Далі, молодший сержант ОСОБА_5 , діючи з метою ухилитись від військової служби, без дозволу (наказу) командування, виїхав та направився до місця власного проживання, де залишився та займався справами, не пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби, тобто фактично ухилився від військової служби, та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього.

Дії ОСОБА_5 , суд кваліфікує за ч.5 ст. 407 КК України, а саме як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України не визнав, від дачі показань відмовився, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 63 Конституції України. Зазначив, що пішов у СЗЧ за станом здоров`я. Краматорське ДБР його вимоги щодо стану здоров`я проігнорував. На лікування його ніхто не направив. Вважав справу сфальсифікованою.

Його захисник адвокат ОСОБА_6 , підтримуючи позицію про фальсіфікацію справи, поряд з тим, жодних аргументів на підтвердження цього не висловив.

На підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, стороною обвинувачення надані наступні докази, які були досліджені, оголошені та перевірені на предмет їх достовірності в судовому засіданні:

-матеріали службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_5 ;

-копія контракту про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ щодо ОСОБА_5 ;

-довідка ВЛК від 21.06.2024, відповідно до якої ОСОБА_5 є придатним до служби у ДШВ;

-копія протоколу про адміністративне затримання ОСОБА_5 від 11.06.2024 та рапорт помічника старшого зміни прикордонних нарядів відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_7 від 11.06.2024, з яких вбачається, що ОСОБА_5 здійснив спробу незаконного, поза пунктами пропуску, перетину державого кордону України.

Судом також було допитано свідка ОСОБА_8 , який суду показав, що служив разом з ОСОБА_5 , він був водієм у його взводі (свідок -командир взводу) з самого початку війни, характеризувався позитивно. Потім психологічний стан ОСОБА_5 змінився. Йому провели медичне обстеження, протипоказань не було виявлено, він пішов в СЗЧ, а саме - 04.08.2023 свідок виявив, що обвинувачений відсутній у розташуванні військової частини, про що доповів черговому, надав рапорт.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушень Закону, узгоджуються один з одним, є належними, допустимими та достатніми.

Судом в межах повноважень, визначених ч. 3ст. 26 КПК України, були створені всі необхідні умови та вжиті всі можливі заходи для реалізації стороною захисту її процесуальних прав, в тому числі права обстоювати свою правову позицію та надавати докази на її обґрунтування, а також для повного та об`єктивного з`ясування обставин на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У судовому засіданні обвинуваченим та захисником не надано суду жодного доказу у частині його заперечень щодо вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення.

Невизнання ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, суд розцінює як обраний спосіб захисту з метою ухилитися від передбаченої законом відповідальності й пом`якшити передбачене покарання, оскільки вони є суперечливими, такими, що не відповідають встановленим по справі обставинам.

Під час судового розгляду цього кримінального провадження були встановлені та підтверджені об`єктивні обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 інкримінованого злочину, перебіг обставин вчинення зазначеного злочину, ступінь реалізації злочинного наміру обвинуваченого та наслідки його вчинення.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які у відповідності до ст.12 КК України є тяжкими злочинами, дані, що характеризують особу винного, - раніше не судимий, за місцем служби має посередню характеристику, на обліку лікаря нарколога або лікаря психіатра не перебуває, не одружений, малолітніх або неповнолітніх дітей немає.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), ступінь тяжкості вчиненого, його наслідки, позицію обвинуваченого, який вину визнав, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого і для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим та достатнім обрати йому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений санкцією інкримінованої статті.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 ст. ст. 69, 75, 76 КК України судом не встановлено.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Щодо права на переклад:

Під час судового розгляду цього кримінального провадження, обвинувачений періодично заявляв, що не розуміє українську мову. Водночас, у переважній більшості засідань на поставлені йому запитання надавав відповіді без залучення перекладача, в зв`язку з чим суд вважає доводи обвинуваченого про нерозуміння державної мови є суперечливими та не знайшли свого підтвердження.

До того ж, у ч. 1 ст. 68 КПК України зазначено, що в разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача). Водночас у цьому Кодексі не регламентовано самого порядку залучення перекладача, зокрема не встановлено й безумовного обов`язку слідчого судді, суду, прокурора, слідчого самостійно (за відсутності відповідного клопотання з боку учасника провадження) залучати перекладача.

Відповідно ж до ч. 6 ст. 22, ч. 3 ст. 26 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків і вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами.

Суд вважає, що питання про дотримання вимог ст. 29 КПК України щодо залучення перекладача слід вирішувати в кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи не призвело це до порушення рівності перед законом і судом (принципу «рівності можливостей») та несправедливості судового розгляду в цілому у розумінні положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, зокрема, відповідно до ксерокопії паспорта громадянина України та матеріалів кримінального провадження обвинувачений є громадянином України, з народження проживає на території України. З відповідей на запитання та його вільних промов вбачається, що він розуміє українську мову, надає зрозумілі відповіді на поставлені йому українською мовою питання.

Суд вважає, що зазначені посилання обвинуваченого мали вибірковий і ситуативний характер та були спрямовані на уникнення належного процесуального порядку, а не на реалізацію права, передбаченого ст. 29 КПК України. Також суд виходить із детального аналізу попереднього мовного досвіду обвинуваченого, відповідності до усталеної практики ЄСПЛ, встановленої в рішеннях у справі «Кускані проти Сполученого Королівства» (Cuscani v the United Kingdom), у справі «L. N. P. проти Аргентини » (L. N. P. v Argentina), у справі Лагерблом проти Швеції (Lagerblom v Sweden) тощо.

Щодо участі обвинуваченого судовому засіданні в режимі відеоконференції:

У відповідності до положень ст. 336 КПК України, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (за допомогою власних технічних засобів).

Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати на них відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

У цьому кримінальному провадженні здійснення дистанційного судового провадження у режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів будь-хто з учасників, у тому числі й сам обвинувачений, не заперечували.

Враховуючи віддаленість місця попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_5 (м.Біла Церква Київської області, м.Павлоград Дніпропетровської області) щодо місця розташування суду, воєнний стан в Україні та безпекову ситуацію, забезпечення участі обвинуваченого у режимі відеоконференції було найбільш доцільним способом забезпечення розгляду цього кримінального провадження.

А тому доводи обвинуваченого ОСОБА_5 щодо неможливості його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку суд відхиляє.

Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 а також враховуючи, що судом визначено покарання пов`язане з позбавленням волі, суд не вбачає підстав для заміни обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

При цьому жодних обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала, судом не встановлено, тому суд вважає за необхідне запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишити той самий - тримання під вартою.

На підставі ч.ч. 1, 5 ст. 72 КК України , в строку покарання, призначеного за цим вироком ОСОБА_5 , слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 01.08.2024 року по день набрання вироком суду законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов не заявлений, речові докази у справі відсутні, витрати на залучення експерта відсутні.

Керуючись ст.ст. 366-371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України, призначити йому та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити без змін.

На підставі ч.ч.1, 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_5 , строк попереднього ув`язнення, тобто з 01.08.2024 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Дніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити обвинуваченому та його захиснику право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Повний текст вироку складено 03 вересня 2025 року. У відповідності до положень ч.15 ст.615 КПК України в судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Суддя ОСОБА_1