справа № 178/761/19
№ провадження 1-кп/208/55/25
ВИРОК

Іменем України

31 березня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000138 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кринички, Криничанського району, Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, освіту середня, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно непрацевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту, 02.04.2019 року ОСОБА_5 вчинив відкрите викрадення майна ОСОБА_7 (кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ст. 186 ч.1 КК України закрито судом у зв`язку зі спливом строків давності)

Судом встановлено, що близько 08.50 годині 08.04.2019 року, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_9 , на автомобілі «ЗАЗ-11020608», державний номер НОМЕР_1 , який знаходився в користуванні останнього, прибули на беріг ставка, розташованого на відстані 1,5 км в північному напрямку від с. Рогівське Криничанського району Дніпропетровської області, де разом вживали спиртні напої.

Приблизно о 11.00 годині цього ж дня, у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння зазначеним транспортним засобом, реалізовуючи який він діючи повторно, відкрив водійські двері автомобіля та проник до його салону.

Перебуваючи в салоні автомобіля, ОСОБА_8 діючи проти волі законного користувача вказаного транспортного засобу ОСОБА_10 , за допомогою залишених останнім ключів запалення автомобіля, запустив двигун та з метою подальшого розпорядження ним, як своїм власним і задоволення особистих потреб, почав рух в напрямку с. Рогівське Криничанського району Дніпропетровської області, тобто незаконно заволодів транспортним засобом «ЗАЗ-11020608», державний знак НОМЕР_1 , вартістю 11 855 гривень 86 копійок, який згідно свідоцтва про його реєстрацію серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_11 , та перебував у користуванні та фактично належав ОСОБА_10 .

У судовому засіданні обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів щодо його винуватості, так як свою вину у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення, обставини його скоєння, визнає у повному обсязі. Ці обставини розуміє вірно, це його добровільна та достеменна позиція. Розуміє, що буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений пояснив суду, що ОСОБА_10 його знайомий, поміж собою неприязних стосунків не мали.

При обставинах зазначених в обвинувальному акті він, потерпілий та ще один чоловік, на автомобілі ОСОБА_10 вранці приїхали на ставок, де вживали спиртні напої. Коли алкоголь скінчився, він вирішив поїхати та купити ще. ОСОБА_12 заперечував проти його керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Не зважаючи на це, він сів за руль, та разом з потерпілим і знайомим поїхав до магазину. Під час руху потерпілий вистрибнув з транспортного засобу. Сам він, трохи проїхавши, зупинився, бо закінчився бензин. Вийшовши з машини, ключі викинув та пішов додому. Інший пасажир залишився біля машини. Розуміє, що скоїв злочин. На той час вживав спиртне, був в запої. Потерпілому виплатив близько 14 15 тисяч гривень заподіяної шкоди.

Вину свою визнає повністю та щиро кається у скоєному.

Враховуючи клопотання ОСОБА_8 про недоцільність дослідження у судовому засіданні доказів його винуватості, позицію прокурора, який не заперечував, при з`ясуванні обставин справи та доказів на їх підтвердження, обмежитись допитом обвинуваченого, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, вважаються встановленими в судовому засіданні, не потребують окремого дослідження у ході судового розгляду і це враховується судом при постановленні вироку.

Аналізуючи викладене за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження та визначеного обсягу доказів на їх підтвердження, керуючись законом, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупності та їх взаємозв`язку, суд вважає, що вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена та підтверджена, а його умисні дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає визнання ним своєї вини та щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми кримінального законодавства наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Санкція ч. 2 ст. 289 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років з конфіскацією майна або без такої.

Враховуючи відсутність підстав застосування ст. 69 КК України, судом застосовується визначений законодавством вид покарання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 міри покарання, суд враховує характер скоєного ним кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, скарг на її поведінку у побуті за місцем мешкання не надходило, на обліку у лікарів нарколога та психіатра він не перебуває, враховує обставини які пом`якшують покарання, відсутність обставин які б його обтяжували.

Обране покарання не повинно становити істотну диспропорцію, тобто бути адекватним вчиненому та не становити «особистого надмірного тягаря для особи», повинно відповідати справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Враховуючи викладене, принцип індивідуалізації покарання, позицію державного обвинувачення, суд вважає, що подальше перевиховання та виправлення обвинуваченого можливо шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі визначеного в мінімальній санкції.

Згідно із ч. 3 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5-ти років, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, суд ухвалює звільнити його від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до дотримання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд відповідно до ст. 76 КК України покладає на засудженого відповідні обов`язки.

На думку суду, покарання у виді позбавлення волі з встановленням ОСОБА_8 іспитового строку, є законним, справедливим та цілком достатнім для подальшого виправлення обвинуваченого та попередження вчиненням нового злочину.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягнення з обвинуваченого.

Цивільні позови по справі не заявлені.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обрано.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст.289 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 рік.

Згідно ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати по проведенню судових експертиз у загальній сумі 3 142 гривні 76 копійок.

Речові докази по справі - довіреність № ВМТ 212317 видана на автомобіль «ЗАЗ-11020608» 1990 року випуску, державний знак НОМЕР_1 ; поліс страхування № АО0126331 виданий на ім`я ОСОБА_9 , які знаходяться на зберіганні у останнього, залишити у власника;

- зразки відбитків пальців рук, у вигляді дактокарти ОСОБА_13 та ОСОБА_5 ; зразки відбитків пальців рук, у вигляді дактокарти ОСОБА_9 , які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Криничанського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, знищити;

До набрання вироком законної сили, захід забезпечення кримінального провадження відносно засудженого ОСОБА_5 , не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду, через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська, протягом 30 днів з дня його проголошення. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученні обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1