ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
Справа № 646/1890/25
№ провадження 1-кп/646/962/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони кримінального провадження, які приймали участь у судовому розгляді:

начальник Городищенського відділу Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001736 від 06 лютого 2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Борова Фастівського району Київської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючого на посаді гранатометника 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.01.2025 № 12 ОСОБА_4 зарахований солдатом резерву 96 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.01.2025 № 26 ОСОБА_4 призначено на посаду гранатометника 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє по теперішній час.

Відповідно до вимог статей 17 та 65 Конституції України, статей 1 та 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, статей 11, 16, 127 та 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про Національну гвардію України» солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно дотримуватись Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої військові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших.

Окрім цього, згідно із вищевказаними нормативно-правовими актами, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до статті 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно із статтею 29 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до статті 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Статтею 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Відповідно до статті 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України за своїми військовими званнями начальниками є, зокрема, полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерали, адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Згідно із статтею 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Так, військовослужбовцю гранатометнику 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 у населеному пункті АДРЕСА_2 було доведено бойове розпорядження командира НОМЕР_2 ОМБР капітана ОСОБА_6 № 69 від 04.02.2025 про виконання бойового завдання з відсічі збройної агресії Російської Федерації, а саме: до 06:00 години 06.02.2025 залучити особовий склад з особистою зброєю та в засобах індивідуального захисту для виконання поставленого бойового завдання здійснити перерозподіл сил та засобів батальйону та посилити ВОП «Тис» (поблизу населеного пункту Кіндрашівка Куп`янського району Харківської області), який був доведений заступником командира мотопіхотного батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_7 .

Однак, ОСОБА_4 , будучи невдоволеним цим наказом щодо виконання бойового завдання з відсічі збройної агресії Російської Федерації, перебуваючи в населеному пункті Велика Шапківка Куп`янського району Харківської області, 05.02.2025 приблизно об 11:30 годині, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати вказаний наказ.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються як кримінальне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

ІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Судом було роз`яснено ОСОБА_4 суть обвинувачення і з`ясовано, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винуватим і чи бажає давати показання.

Обвинувачений пояснив суду, що чітко розуміє, що його обвинувачено за частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України, його дії кваліфікуються як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

ОСОБА_4 зазначив, що повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні, визнає фактичні обставини кримінального правопорушення стосовно часу, місця, способу вчинення та буде давати показання.

На виконання вимог статті 349 Кримінального процесуального кодексу України судом з`ясовано думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження.

Захисник заявив клопотання про застосування положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України та просив не досліджувати обставини справи у повному обсязі, оскільки обвинувачений фактичні обставини вчинення злочину визнає повністю.

Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Захисник просив суд обмежитись, окрім допиту обвинуваченого, дослідженням письмових матеріалів провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений не заперечував проти такого порядку дослідження обставин справи та підтвердження їх доказами.

Прокурор не заперечував проти застосування спрощеного порядку встановлення обставин справи та підтвердження їх доказами, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та беззаперечно, фактичні обставини справи не оспорюються, суд за згодою прокурора, обвинуваченого та захисника, які уважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб і інші обставини скоєння кримінального правопорушення, а також, форму вини і спрямованість умислу, мотиви кримінального правопорушення, його наслідки, обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності, уважає за доцільне не досліджувати у повному обсязі докази відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових матеріалів провадження, які характеризують особу обвинуваченого, без дослідження письмових матеріалів провадження в повному обсязі.

Судом встановлено, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст такого порядку та у суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін, обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, які ним не оспорюються, усвідомлює обмеження у подальшому оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у пред`явленому обвинуваченні за частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України визнав у повному обсязі. Зазначив суду, що відмовився від виконання наказу тому, що не хотів зашкодити ані собі, ані іншим особам, не може виконувати бойові накази за станом психологічного стану, про який неодноразово зазначав командуванню, про скоєне не жалкує.

Підтвердив обставини вчинення злочину, зазначені в обвинувальному акті, та пояснив, що не оспорює фактичні обставини обвинувачення та дійсно вчинив зазначений злочин за обставин, що встановлені стороною обвинувачення та вказані в обвинувальному акті, показання дає добровільно, заяв про застосування заборонених методів зі сторони обвинувачення стосовно обвинуваченого не надходило.

Окрім безпосередньо отриманих під час судового розгляду показань обвинуваченого, у судовому засіданні досліджено документи, що характеризують його особу.

Згідно із витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 12 від 10.01.2025, ОСОБА_4 - солдат резерву взводу резерву роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_3 , призначений наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) № 13-РС від 07.01.2025, зарахований солдатом резерву 96 запасної роти військової частини НОМЕР_1 ВОС 100097А та з 10.01.2025 вважається таким, що справи і посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків.

Як убачається із витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 26 від 23.01.2025, солдат ОСОБА_4 , стрілець 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_5 стрілецького батальйону, який призначений на посаду гранатометника 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону ВОС-103061А з 23.01.2025 вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії № 430 від 14.01.2025, виданої військовою частиною НОМЕР_6 Міністерства оборони України, 14.01.2025 проведено медичний огляд гарнізонної ВЛК в/ч НОМЕР_7 , в ході якого ОСОБА_4 встановлено такі діагнози: F43.2 Розлад адаптації, тривожно-астенічний синдром з інсомнією. M54 Вертеброгенна торакалгія без порушення функції. G44.3 Хронічний післятравматичний головний біль. Захворювання не пов`язані з проходженням військової служби. На підставі статті 17-в, 23-в графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ, придатний до військової служби.

Згідно з медичною довідкою, виданою 05.02.2025 командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , ТВО начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 , гранатометник першої мотопіхотної роти другого мотопіхотного взводу третього мотопіхотного відділення мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за медичною допомогою не звертався.

Із службової характеристики на солдата ОСОБА_4 , гранатометника 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальойну військової частини НОМЕР_1 , складеної 09.02.2025 ТВО командира 1 мотопіхотної роти ОСОБА_10 , встановлено, що за час проходження служби в батальойні солдат ОСОБА_4 зарекомендував себе як малоініціативний військовослужбовець. В підрозділ призначений з резервного батальйону після СЗЧ. Відкритий, щирий у спілкуванні з колегами. Службові обов`язки на бойових позиціях в батальйоні не виконував, мотивуючи це тим, що після першого досвіду участі в бойових діях морально-психологічний стан його вкрай низький та він потребує психологічної допомоги. ОСОБА_4 в недостатній мірі знає та виконує вимоги наказів, положень, настанов, вказівок та інших керівних документів по службі та повсякденній діяльності. Був помічений за вживанням спиртних напоїв під час служби. З колективом вживається легко. Фізично розвинений погано. За час служби притягався до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з довідкою № 76, виданою 10.02.2025 КНП ФМР «Фастівська БЛІЛ», ОСОБА_4 на обліку в психіатричному кабінеті не перебуває.

Згідно з довідкою № 103, виданою 10.02.2025 КНП ФМР «Фастівська БЛІЛ», ОСОБА_4 на обліку в наркологічному кабінеті не перебуває.

Згідно з довідкою № 167-17022025/63210, отриманою на вимогу старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_11 , ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягувався.

Відповідно до статті 94 Кримінального процесуального кодексу України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Обвинувачений не заперечує допустимість та належність доказів, представлених стороною обвинувачення, а так само і не оспорює фактичні обставини справи.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України, доведена повністю, просив суд визнати обвинуваченого винним у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення та призначити покарання за скоєння кримінального правопорушення за частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком у мінімальних межах передбачених санкцією зазначеної частини статті; не заперечує, при призначенні судом покарання обвинуваченому, щодо застосування відносно ОСОБА_4 статті 75 Кримінального кодексу України.

ІІІ. Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд уважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України, повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, досліджених у судовому засіданні, та які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд уважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він обвинувачується.

Ураховуючи зібрані у справі докази та встановлені фактичні обставини, суд доходить висновку, що ОСОБА_4 слід визнати винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, та кваліфікувати його дії за:

- частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України за ознаками непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

IV. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Згідно із статтею 66 Кримінального кодексу України обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Суд не визнає пом`якшуючою обставиною при призначенні покарання ОСОБА_4 щире каяття, оскільки як було зазначено обвинуваченим при допиті, зазначалось ним під час судових засідань та при промові останнього слова, він не може за психологічним станом виконувати накази, змістом яких є «стріляти в людей», про скоєне не жалкує та уважає, що на іншій посаді, наприклад, пов`язаній із виконанням медичних обов`язків, він принесе більше користі Збройним Силам України.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, не встановлено.

V. Мотиви призначення покарання

Відповідно до частини другої статті 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При визначенні розміру покарання суд керується вимогами статей 65 67, 70 Кримінального кодексу України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами), дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупність усіх обставин, що характеризують злочин (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Ураховуючи межі судового розгляду, визначені статтею 337 Кримінального процесуального кодексу України, суд не вправі погіршувати становище обвинуваченого, у тому числі, в частині обставин, що обтяжують покарання.

У відповідності до положень статті 12 Кримінального кодексу України, кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, є тяжким злочином.

Суд ураховує, що ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває; до кримінальної відповідальності раніше не притягувався; активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, у судових засіданнях відверто пояснював мотиви скоєння кримінального правопорушення.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи, характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, способу вчинення кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих, критичне ставлення обвинуваченого до своїх дій, його участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого призначити йому покарання за частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком, визначеним найнижчою межею встановленою санкцією частини статті.

Згідно із абзацом першим частини першої, частинами третьою та четвертою статті 75 Кримінального кодексу України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Керуючись приписами абзацу першого частини першої, частинами третьою та четвертою статті 75, частиною першою статті 76 Кримінального кодексу України, суд уважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з покладенням відповідних обов`язків.

Відповідно до статті 14 та частини першої статті 163 Кримінально-виконавчого кодексу України військові частини, гауптвахти виконують покарання у виді позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, службового обмеження для військовослужбовців, засуджених за кримінальні проступки, арешту з утриманням засуджених на гауптвахтах, а також здійснюють контроль за поведінкою засуджених військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням.

Нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого, а стосовно військовослужбовців - командирами військових частин.

Контроль за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням здійснюється згідно із Порядком здійснення командирами (начальниками) військових частин (установ) контролю за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, затвердженим Наказом Міністерства оборони України 17 вересня 2020 року № 337.

Матеріали кримінального провадження містять звернення командира військової частини НОМЕР_8 Збройних Сил України від 18 червня 2025 року за вих. №1690/1614, відповідно до змісту якого солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до військової частини НОМЕР_8 військової частини НОМЕР_9 ОК «ПІВНІЧ» СВ ЗСУ з метою проходження подальшої служби і йому було запропоновано посаду бойового медика стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_8 , шпк «молодший сержант», ВОС-878033А.

Отже, суд уважає за необхідне зобов`язати командування зазначеної військової частини поставити ОСОБА_4 на облік, після набрання вироком законної сили, та здійснювати контроль за поведінкою військовослужбовця згідно із Порядком здійснення командирами (начальниками) військових частин (установ) контролю за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, затвердженим Наказом Міністерства оборони України 17 вересня 2020 року № 337.

VI. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Процесуальні витрати на проведення судових експертиз відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Викривач у кримінальному провадженні відсутній, тому розмір пропонованої винагороди викривачу не визначався.

Підстави для застосування заходів кримінально - правового характеру щодо юридичної особи відсутні.

В ході досудового розслідування перекладач не залучався.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На час ухвалення вироку судом до обвинуваченого застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись статтями 368, 374 та 395 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 402 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України строк покарання рахувати з 10 лютого 2025 року.

На підставі частини першої статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

На підставі частини першої статті 377 Кримінального процесуального кодексу України ОСОБА_4 звільнити з-під варти.

На підставі частин третьої та четвертої статті 75 Кримінального кодексу України встановити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

На підставі статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- невідкладно, але не пізніше 72 годин, прибути до військової частини для продовження проходження військової служби;

- письмово повідомляти командира військової частини або посадову особу військової частини, визначену наказом командира військової частини, про зміну місця проживання.

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_8 Збройних Сил України після набрання вироком законної сили поставити на облік ОСОБА_4 та здійснювати контроль за його поведінкою та виконанням таких обов`язків:

- виконувати обов`язки, покладені судом;

- виконувати загальні обов`язки військовослужбовця, визначені статтями 11-17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та додержуватися військової дисципліни;

- не допускати вчинення правопорушень, у тому числі дисциплінарних, що можуть призвести до накладення адміністративних та дисциплінарних стягнень, або притягнення до кримінальної відповідальності.

- письмово повідомляти командира (начальника) військової частини (установи) про неможливість виконання встановлених обов`язків.

Матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001736 від 06 лютого 2025 року, залишити у справі № 646/1890/25 (провадження № 1-кп/646/962/2025).

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Основ`янський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Роз`яснити обвинуваченому та його захиснику їх право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок складено, підписано та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті 08 липня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1