КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 09 травня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 09 травня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи слідчого управління (з дислокацією у місті Києві) Головного управління СБ України в АР Крим, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таке рішення слідчий суддя мотивувала тим, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення, а такими є наявність в них об`єктивних даних (доказів), що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Зважаючи на що, слідчий суддя не вбачає, що уповноважені особи слідчого управління (з дислокацією у м. Києві) Головного управління СБ України в АР Крим допустили бездіяльність, оскільки у даному випадку, особа, відносно якої ОСОБА_5 18.04.2025 року подано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_6 є громадянкою РФ, а отже, не може бути суб`єктом злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною, _________________________________________________

Справа № 11-сс/824/4104/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Категорія: ст. 303 КПК України Доповідач ОСОБА_1

необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить її скасувати і постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважену особу (слідчого) СУ ГУ Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим вчинити дію, передбачену ст. 214 КПК України (після подання заяви/повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування), за повідомленням ОСОБА_5 від 18 квітня 2025 року про вчинення кримінального правопорушення (отримано СУ ГУ Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим, у порядку ст. 218 КПК, від СБ України щодо вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 5 ст. 111-1 КК України), в строки, визначені ст. 214 КПК України та з урахуванням положень ст. 28 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він звернувся зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення від 18 квітня 2025 року про вчинення кримінального правопорушення громадянкою ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 111-1 КК України.

СУ ГУ Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим (з дислокацією у м. Києві), після розгляду його повідомлення, листом без дати, вихідного номеру і підпису (отриманий 22 квітня 2025 року на електрону адресу заявника), повідомило, що «під час розгляду викладених у … заяві відомостей, не встановлено будь-якої інформації, яка підтверджує громадянство України особи на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з тим, в межах опрацювання вказаної заяви встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином РФ».

Під час оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР слідчим суддею не здійснено належної попередньої оцінки (аналізу) змісту заяви/повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації про кримінальне правопорушення, оскільки наведені у заяві обставини свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення; в силу його характеру можна встановити попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, предмет, час та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником.

Розглядаючи скаргу, слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва з посиланням на позицію суб`єкта оскарження зробила висновок, що ОСОБА_6 не є громадянкою України, має громадянство рф, а отже, не є і не може бути спеціальним суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Проте вказаний висновок суду є помилковим, не відповідає фактичним обставинам справи і протирічить нормам матеріального і процесуального права.

Слідчий суддя фактично не розглянула скаргу, не перевірила її доводи та не дала належної оцінки відомостям, викладеним у повідомленні про кримінальне правопорушення.

При цьому слідчий суддя не навела в оскаржуваній ухвалі обґрунтування і мотиви, за якими не прийняла доводи і обґрунтування скаржника, пославшись лише на помилкову хибну позицію суб`єкта оскарження, який в свою чергу при проведені належної перевірки з`ясував би, що ОСОБА_6 народилася в м. Ялта на території України 15 грудня 1999 року від батьків, які є громадянами України, а тому є громадянкою України з моменту народження. Замість виконання передбачених законом обов`язків суб`єкт оскарження послався на отримання ОСОБА_6 в її двадцятирічному віці на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим паспорта громадянки рф.

Проте суб`єкт оскарження і слідчий суддя не врахували, що усі тимчасово окуповані території є територіями України, на яку розповсюджується українська юрисдикція та застосовуються норми міжнародного права. Видача паспортів рф на території Автономної Республіки Крим є нікчемною дією. Всі колаборанти на тимчасово окупованих територіях отримали незаконне громадянство рф і мають паспорти рф, які є недійсними, згідно приписів ч. 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території", але наявність в них недійсних паспортів рф не позбавило колаборантів громадянства України, яке вони отримали до окупації відповідно до законодавства України.

Вказані доводи судом першої інстанції не перевірено і не враховано, що свідчить про постановлення ухвали при неповному дослідженні всіх суттєвих обставин справи.

ОСОБА_6 добровільно обрано до незаконного органу законодавчої влади на тимчасово окупованій території АР Крим - державної ради Республіки Крим. Ця подія сталася в часі 10 вересня 2024 року, що підтверджується постановою виборчої комісії Республіки Крим від 10 вересня 2024 року № 25/227-3 «Про результат виборів депутатів Державної Ради Республіки Крим третього скликання».

Форма та зміст повідомлення від 18 квітня 2025 року про вчинення кримінального правопорушення свідчить про те, що воно містить вагомі та достовірні обставини, які об`єктивно можуть свідчити про ймовірне вчинення суспільно небезпечного діяння з посиланням на правову кваліфікацію кримінального правопорушення. Також у даній заяві зазначено усі обставин, які, на думку заявника, утворюють склад кримінального правопорушення, з посиланням на дату та час його вчинення, та долучено відповідні документи.

Нормами кримінального процесуального законодавства України встановлено обов`язок після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення внесення по ній відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у разі її відповідності критеріям п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України.

У цьому випадку встановлено, що суб`єкт оскарження відомостей за заявою про злочин, незважаючи на її відповідність критеріям п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вніс протягом строку, визначеного ст. 214 КПК України, хоча згідно ч. 1 ст. 25 КПК України саме прокурор, слідчий зобов`язані в межах компетенції розпочати досудове розслідування у разі надходження заяви (повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, а отже вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

За таких обставин, висновок слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва про безпідставність скарги ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого СУ ГУ Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим (з дислокацією в м. Києві), яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не відповідає фактичним обставинам справи, зроблений з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, прокурор та особа, яка подала скаргу - ОСОБА_5 в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про поважність причин своєї неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду не надсилали, а тому апеляційний суд, враховуючи, що, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, їх неявка не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження за скаргою та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписами п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України та п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, крім іншого, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність події кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Таким чином, закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Крім того, за вимогами закону бездіяльність, визначена в п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, полягає, зокрема, у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про його вчинення.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи слідчого управління (з дислокацією у місті Києві) Головного управління СБ України в АР Крим, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно вказаної скарги, 18 квітня 2025 року він направив на електронну адресу СУ ГУ СБ України в АР Крим повідомлення про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, відомості по якому до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено, а 22 квітня 2025 року на його електронну адресу направлено лист, в якому повідомлено про відсутність підстав для внесення відповідних відомостей, оскільки не встановлено будь-якої інформації, яка підтверджує громадянство України особи на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В самому повідомленні від 18 квітня 2025 року ОСОБА_5 зазначає, що 10 вересня 2024 року громадянку України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було обрано до незаконного органу законодавчої влади, створеного на тимчасово окупованій території АР Крим, а відтак, нею вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Разом з тим, як зазначалося вище, кримінальним правопорушенням є суспільно небезпечне винне діяння, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

За вимогами закону кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України, може вчинятися лише спеціальним суб`єктом, а саме - громадянином України.

Крім того, сукупність складу будь-якого кримінального правопорушення (кримінального проступку, злочину), крім суб`єкта кримінального правопорушення, становить об`єкт, а також об`єктивна і суб`єктивна сторони.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, полягає у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, або добровільному обранні до таких органів, а також участі в організації та проведенні незаконних виборів та/або референдумів на тимчасово окупованій території або публічних закликах до проведення таких незаконних виборів та/або референдумів на тимчасово окупованій території.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим умислом. Особа усвідомлює протиправний характер своїх дій, передбачає їх наслідки та бажає їх настання. Мотивом є бажання сприяти діяльності окупаційної влади, що суперечить інтересам України.

Таким чином, з наведеного слідує, що іноземні громадяни не можуть бути суб`єктами цього злочину.

Як вбачається із заперечень т.в.о. начальника 1 відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Київ) Головного управління СБ України в АР Крим ОСОБА_8 , викладені у заяві ОСОБА_5 обставини вчинення особою на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, не містять будь-якої достовірної інформації, яка б підтверджувала громадянство України вказаної особи. Крім того, під час опрацювання вищевказаної заяви встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою рф з паспортом рф НОМЕР_1 від 24 грудня 2019 року та РНОКПП рф НОМЕР_2 .

Таким чином, ОСОБА_6 , як громадянка рф, не може бути суб`єктомкримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Аналогічна інформація викладена і у листі СУ ГУ Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим (з дислокацією у м. Києві) від 22 квітня 2025 року, яким повідомлено ОСОБА_5 про відсутність підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про злочин за його заявою від 18 квітня 2025 року.

Отже, за змістом заяви ОСОБА_5 вбачається відсутність усіх обов`язкових ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, у зв`язку із чим заява ОСОБА_5 від 18 квітня 2025 року не є заявою про вчинення кримінального правопорушення в розумінні ст. 214 КПК України. Таким чином, невнесення по цій заяві відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є бездіяльністю, про яку зазначає апелянт, а відтак, висновки слідчого судді щодо відмови у задоволенні скарги ОСОБА_5 є обґрунтованими.

На противагу твердженням апелянта, слідчий суддя розглянув скаргу у відповідності до вимог закону, на підставі повного і об`єктивного дослідження усіх наданих йому матеріалів, з наведенням мотивів прийняття відповідного рішення.

Що стосується тверджень апелянта, що ОСОБА_6 є громадянкою України за народженням, то слід зазначити, що, у відповідності до вимог Закону України «Про громадянство України», народження на території України лише дає особі право набути громадянство України, а реалізація цього права є волевиявленням кожної особи. Отже, факт народження на території України, без конкретного юридичного визначення, не дають підстави вважати особу громадянином України. Це ж стосується і випадку перебування у громадянстві України хоча б одного з її батьків.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 09 травня 2025 року, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її скасування, а відтак, апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 09 травня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи слідчого управління (з дислокацією у місті Києві) Головного управління СБ України в АР Крим, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3