печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6409/21-к
У Х В А Л А

01 липня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борзна, Чернігівської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

08.02.2021 року до Печерського районного суду м. Києва від прокурора надійшло вказане клопотання з додатками.

Як вбачається з клопотання, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник злочинний умисел, направлений на здійснення замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Так, ОСОБА_4 , 08 липня 2019 року близько 20 години 50 хвилин, перебуваючи в Печерському районі міста Києва, проходячи повз будинок № 2 по провулку Музейному, побачив незнайому йому раніше жінку, ОСОБА_6 , яка сиділа на лавці, у якої в руці помітив рюкзак. В той же час, у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел, направлений на повторне, відкрите викрадення чужого майна, а саме: рюкзака, котрий належить ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 , наблизився до ОСОБА_6 , наніс один удар рукою в обличчя і почав виривати у неї з рук рюкзак, таким чином, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення свого злочинного умислу до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_6 чинила опір останньому.

Крім цього, 08 липня 2019 року близько 20 години 52 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи в Печерському районі міста Києва, перебуваючи біля будинку № 2 по провулку Музейному, побачив незнайому йому раніше жінку, ОСОБА_7 , яка сиділа на лавці, у якої в руці помітив сумку. В той же час, у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел, направлений на повторне, відкрите викрадення чужого майна, а саме: жіночої сумки, яка належить ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 , наблизився до ОСОБА_7 , наніс один удар рукою в обличчя і почав виривати у неї з рук сумку, таким чином, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення свого злочинного умислу до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_7 чинила опір останньому.

Вчинене ОСОБА_4 суспільно-небезпечне діяння підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, як умисні дії, які виразились у замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити, застосувавши до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторного лікування у закладі з надання психіатричної допомоги.

Захисник особи, щодо якої вирішується питання про застосування заходів медичного характеру, заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

ОСОБА_4 підтримав думку захисника.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, суд приходить висновку про задоволення клопотання прокурора, виходячи з наступного.

Так, згідно з ст. 3, 28 Конституції України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю і кожен має право на повагу до його гідності.

Виходячи з роз`яснень, що викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року « Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування », примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб - висновку судово-медичної експертизи.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № N? 16 від 14.01.2021, згідно якого стало відомо, що в період часу, до якого відносяться правопорушення, в скоєнні яких підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді Шизофренії параноїдальної, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдальний синдром (F20.00- згідно з МКХ-10) і за своїм психічним станом не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, не міг повною мірою передбачити наслідки своїх дій.

Наразі ОСОБА_4 згідно висновку судово-психіатричного експерта № 16 від 14.01.2021 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді Шизофренії параноїдальної, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдальний синдром (F20.00- згідно з МКХ-10) і за своїм психічним станом у теперішній час не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними; потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру.

Таким чином, ОСОБА_4 підпадає під дію ч. 2 ст. 19 КК України та потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

За правилами ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно - небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно - небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

У силу ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно - небезпечні діяння.

Згідно з ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до ст.19 Закону України « Про психіатричну допомогу » примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються вказані примусові заходи медичного характеру.

Згідно з ч. 1ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, однак, у період, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді Шизофренії параноїдальної і за своїм психічним станом не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, не міг повною мірою передбачити наслідки своїх дій.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді у вигляді амбулаторного лікування у закладі з надання психіатричної допомоги, суд, з урахуванням того, що невжиття стосовно останнього примусових заходів медичного характеру може спричинити серйозну загрозу спричинення неминучої шкоди безпосередньо цій особі або іншім особам, приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора та застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 92 - 94 КК України, ч. 2 ст. 292, ст. 503, 512, 513 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторного лікування у закладі з надання психіатричної допомоги.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києвапротягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1