Справа № 570/1720/25
номер провадження 1-в/570/194/2025
У Х В А Л А

іменем України

03 липня 2025 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в складі колегії суддів

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника установи

виконання покарань ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, згідно ст.82 КК України відносно засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в с т а н о в и в:

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на строк двадцять п`ять років.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що він засуджений вироком Апеляційного суду АР Крим від 04.07.2002 року за ст. 121, 93 КК України до довічного позбавлення волі. На даний час ним відбуто 23 роки покарання. Згідно ст. 82 КК України у нього на даний час з`явилося право на пом`якшення покарання шляхом заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк. Зазначає, що за час відбування покарання став на шлях виправлення, повністю усвідомив тяжкість вчиненого злочину та шкоду завдану потерпілим і суспільству, постійно працює над власним розвитком, одружений, має сина, підтримує зв`язок з рідними. В обґрунтування клопотання також посилається на практику Європейського суду з прав людини та на положення ст. ст.3, 5, 14 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Протоколу № 12 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

У судовому засіданні засуджений клопотання підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ньому.

Захисник в судовому засіданні підтримала клопотання засудженого та вказала, що він довів своє виправлення та набув право на пом`якшення покарання шляхом заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Прокурор вважає, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що суду не надано достатньо доказів про його виправлення, засуджений на шлях виправлення не став, за весь час відбування покарання має лише два заохочення і сім стягнень, характеризується посередньо.

Суд, вислухавши пояснення засудженого, думку прокурора, захисника, проаналізувавши матеріали справи та особової справи засудженого, дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 по останній справі засуджений 04.07.2002 Апеляційним судом АР Крим за ст.ст. 386; 142 ч.3; 93 п. «а», «г», «е», «ж», «з», «і» КК України (в редакції 1960 року), за ст.ст. 121 ч.2; 70 КК України (в редакції 2001 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 16.01.2003 вирок змінений, виключено п. «г» ст. 93 (в редакції 1960 року) КК України, в решті вирок залишено без змін.

Згідно ч.2 ст.4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Призначене вироком Апеляційного суду АР Крим від 04.07.2002 року, який змінений Ухвалою Верховного Суду України від 16.01.2003, ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України.

Частиною 1 ст. 64 КК України визначено, що довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не знайде можливим застосувати покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Відповідно ч. 3 ст. 154 КВК України, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно ч.1 ст. 82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно ч.3 ст. 82 КК України, заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

На підставі ч. 5 ст. 82 КК України, покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п. 13 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року).

Згідно положень п. 17 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 р., суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребі у наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Також Міністерством юстиції України відповідно до наказу № 294/5 від 19.01.2023 року було затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого» згідно ч.1 Порядку зазначається, що цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким (далі - заміна покарання) відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

У відповідності до ч.3 Порядку, адміністрація установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого статтями 81, 82 Кримінального кодексу України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання та надіслати клопотання до суду щодо можливості представлення засудженого до заміни покарання у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Разом з поданням до суду надаються документи, перелік яких встановлений пунктом 9 розділу VI Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 червня 2012 року № 847/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 14 червня 2012 року за № 957/21269 (далі - Інструкція), та висновок щодо ступеня виправлення засудженого (далі - висновок), форма якого наведена в додатку до Методики визначення ступеня виправлення засудженого.

Згідно з ч.8 Порядку передбачається, що засуджений до довічного позбавлення волі додатково до подання щодо можливості представлення його до заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк повинен подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації (далі-індивідуальний план), форма якого затверджується Міністерством юстиції України. Індивідуальний план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженому усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженого після звільнення. Індивідуальний план складається засудженим до довічного позбавлення волі разом з начальником відділення СПС у термін не більше ніж 15 календарних днів після завершення проведення оцінки ризиків вчинення повторного правопорушення у двох примірниках. Один примірник зберігається у засудженого, другий - у начальника відділення СПС. Стан його виконання перевіряється заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи кожні шість місяців, про що робиться відповідна відмітка.

Згідно ч.12 ст. 154 КВК, разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі.

Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації.

Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання засудженого задоволенню не підлягає. Оскільки, всупереч ч.3 ст. 154 КВК України, засуджений сам звернувся до суду з клопотанням, хоча згідно положень ст. 154 КВК України, саме адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

У суду відсутні дані про виправлення засудженого, оскільки ОСОБА_8 самостійно звернувся до суду з письмовим клопотанням, не додавши, всі вищеперераховані характеризуючі матеріали, щодо ступеня виправлення засудженого, що не передбачено законодавством.

Крім того, засудженим не було подано до суду індивідуального плану виправлення та ресоціалізації, в якому б було визначено заходи, здійснення яких, у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк, дасть змогу засудженому усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації його після звільнення, що передбачено Порядком визначення ступеня виправлення засудженого, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 294/5 від 19.01.2023 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстав для задоволення клопотання засудженого про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, немає.

Керуючись ст.82 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 154 КВК України

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання засудженого про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, згідно ст.82 КК України відносно засудженого ОСОБА_8 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3