Справа № 727/6522/25
Провадження № 1-кп/727/328/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі: Головуючого-судді: ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000334 від 26.04.2025 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Чернівці, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , із середньою освітою, працюючого кур`єром доставки служби «Глово», не одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, раніше судимого: 20.03.2018 року Сторожинецьким районним судом Чернівецької області за ч.3 ст.307, ч.2 ст.317 КК України до 5-ти років позбавлення волі, звільнився 19.11.2021 року по відбуттю строку покарання, -

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_2 вчинив умисний кримінальний проступок при наступних обставинах:

Так, 23.04.2025 року близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на ґрунті побутових непорозумінь розпочав словесний конфлікт із співмешканкою ОСОБА_3 , із якою він спільно проживає з липня 2023 року однією сім`єю за вказаною адресою, але не перебувають у шлюбі між собою. Під час суперечки, яка супроводжувалась нецензурною лайкою, криками та погрозами в бік співмешканки ОСОБА_3 малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який відповідно до п.5 ч.2 ст.3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є суб`єктом правовідносин, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству, став на захист матері та намагався за допомогою мобільного телефону викликати працівників поліцію. У свою чергу ОСОБА_2 з метою перешкоджанню дій малолітнього ОСОБА_4 , керуючись раптово виниклим умислом на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх протиправних дій та бажаючи їх настання, схопив двома руками за праву руку малолітнього та відкинув його в сторону, внаслідок чого ОСОБА_4 вдарився до кута меблевої тумбочки та отримав тілесні ушкодження у вигляді: садна по задньо-аксилярній лінії зліва на рівні 9-10 ребер та синця по задньо-зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині, які згідно висновку експерта №252 екс від 29.04.2025 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вказані обставини не заперечуються учасниками судового провадження.

Своїми умисними діями ОСОБА_2 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України, а саме: спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про розгляд вчиненого ОСОБА_2 кримінального проступку в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно із заявою ОСОБА_2 від 30.05.2025 року щодо визнання ним своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, складеної та підписаної за участю його захисника ОСОБА_5 , обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України та погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, викладеними в обвинувальному акті. ОСОБА_2 ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку, а також погодився на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

У матеріалах кримінального провадження також наявна заява малолітнього потерпілого ОСОБА_4 підписаної за участю законного представника ОСОБА_6 , психолога ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , в якій ОСОБА_4 повністю згідний із встановленими органом дізнання обставинами, вчиненого ОСОБА_2 кримінального проступку, ознайомлена із обмеженням права апеляційного оскарження, відповідно до ст.394 ч.1 КПК України, та подав письмову заяву про розгляд обвинувального акту стосовно ОСОБА_2 у спрощеному порядку без судового розгляду, за його відсутності.

Отже, під час досудового розслідування ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згідний з розглядом обвинувального акта за його відсутності, на підставі чого прокурор надіслав до суду обвинувальний акт з матеріалами кримінального провадження №0000334, в якому виклав клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.381 Кримінального процесуального кодексу України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.4 ст.107 Кримінального процесуального кодексу України не здійснюється.

На підставі частини 2 статті 382 Кримінального процесуального кодексу України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Дослідивши наявні у кримінальному провадженні докази, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку повністю доведена та його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України як умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_2 виду та міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, а також відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше судимий.

Суд також враховує, що ОСОБА_2 свою вину у вчиненні кримінального проступку визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся.

Наведену обставину суд, на підставі ст.66 КК України, визнає такою, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 є: рецидив злочину, вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог статей 50, 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

У даному випадку при обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , відповідно до ст.65 Кримінального кодексу України, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

За таких обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді штрафу у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачується, і яка передбачає відповідальність за вчинений проступок.

Таку міру суд вважає достатньою не тільки для покарання ОСОБА_2 за вчинене протиправне діяння, а й для його виправлення.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.125 ч.1 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп. у дохід держави.

На вирок суду може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до частини 4 статті 382 Кримінального процесуального кодексу України копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Суддя ОСОБА_1