Справа № 466/6157/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/2000/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 представника власника майна ТОВ «Медичний центр громадського здоров`я «Інновація» на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 01 липня 2025 року про накладення арешту на майно,-

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

даною ухвалою, задоволено клопотання від 27.06.2025 року слідчого СВ ВП №1 Львівського РУП №1 ГУ НП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 , яке погоджено прокурором Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_9 .

Накладено арешт на вилучене під час проведення обшуку за адресою: м. Львів, вул.Петлюри, 34, ТОВ «Медичний центр громадського здоров`я «Інновація», майно, речі та предмети, а саме:

- Медична карта амбулаторного хворого №37, на ім`я ОСОБА_10 , на 1 арк.;

- медична карта амбулаторного хворого №52, на ім`я ОСОБА_11 та інформована згода пацієнта, на 3 акр.;

- медична карта амбулаторного хворого №53, на ім`я ОСОБА_12 , на 3 акр.;

- медична карта амбулаторного хворого №57, на 2 арк.;

- медична карта амбулаторного хворого №354, на ім`я ОСОБА_13 та інформована згода пацієнта, на 3 акр.;

- медичні картки амбулаторних хворих, з наступними порядковими номерами: №480, №512, №511, №509, №508, №507, №506, 505, №503, №502, №501, №500, №499, №496, №494, №493, №№490, №510, №352, №351, №348, №347, №340, №337, №335, №332, №330, №323, №311, №303, №293, №292, №291, №289, №288, №283, №277, №394, №391, №373, №274, №262, №255, №258, №254, №252, №250, №248, №246, №240, №231, №226, №225, №224, №223, №222, №198, №367, №463, №455, №449, №447, №445, №442, №434, №426, №422, №417, №416, №414, №412, №411, №407, №466, №465, №488, №487, №481, №479, №478, №477, №473, №192, №133, №128, №409, №325, №437, №300, на 3 арк.;

- медична карта амбулаторного хворого без номеру на ім`я ОСОБА_14 та інформована згода пацієнта, на 3 арк.;

- огляди лікуючого лікаря, наступних пацієнтів: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_17 , на 1 арк., формату А4 кожен;

- первинний огляд пацієнта, лікаря 3ПТ та встановлення діагнозу ОСОБА_20 на 1 арк.;

- первинний огляд пацієнта, лікаря 3ПТ та встановлення діагнозу ОСОБА_21 на 1 арк.;

- план спостереження, обстеження та лікування синдрому залежності від оніоїдів ОСОБА_22 , на 1 арк.;

- листок призначення припаратів ОСОБА_23 , на 1 арк.;

- листок призначення припаратів ОСОБА_24 , на 1 арк.;

- огляд лікуючого лікаря пацієнта ОСОБА_25 , з однієї сторони аркуша, з іншої пацієнта ОСОБА_26 ;

- інформована добровільна згода ОСОБА_27 , на 2 арк.;

- інформована добровільна згода ОСОБА_28 , на 3 арк.;

- інформована добровільна згода ОСОБА_29 , на 1 арк.;

- медична карта амбулаторного хворого №495, із інформована добровільна згода, листком призначення препаратів, огляд лікуючого лікаря, акт про отримання препаратів, а саме таб. «Мethadone», на 6 арк.;

- медична карта амбулаторного хворого №336 із інформованими згодами, на 3 арк.;

- медична карта амбулаторного хворого №483, із інформована добровільна згода, листком призначення препаратів, огляд лікуючого лікаря, акт про отримання препаратів, а саме таб. «Buprenorphine», на 6 арк.;

- паперовий відрізок паперу з чорновими записами на звороті зазначено «Філвтов»;

- паперовий відрізок паперу з чорновими записами;

- блокнот коричнево-чорного кольору із чорновими записами, щодо лікування пацієнтів;

- моноблок (монітор та системний блок) марки: «Skuttea» із номером PH9BU215AH0802600 та зарядним пристроєм;

- моноблок (монітор та системний блок) марки: «Lenovо» FCCID: PD92230 BNHU, SN: MJ582 LC;

- ноутбук чорного кольору марки «Asus VivobookG015 » із серійним номером: RANOC V03T212411.

Виконання ухвали доручено слідчому СВ ВП №1 Львівського РУП №1 ГУ НП у Львівській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_8 .

Контроль за виконання ухвали покладено на прокурора Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_9 .

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що вказане майно, вилучене під час обшуку, постановою слідчого СВ ВП №1 Львівського РУП №1 ГУ НП у Львівській області і визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки ймовірно зберегли на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому з урахуванням того, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, само по собі та в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, то суд вважає обґрунтованими покликання слідчого на виниклу необхідність у накладенні арешту на майно.

На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_6 в інтересах ТОВ Медичний центр громадського здоров`я Інновація подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Львова від 01.07.2025 року про накладення арешту на майно. Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 , яке погоджено прокурором Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_9 про накладення арешту за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0001466 від 08.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 308 КК України, - відмовити.

В обґрунтування зазначає, що ухвала слідчого судді від 01.07.2025 є незаконною та необґрунтованою, виходячи з того, що особою, яка звернулася до суду з клопотанням про арешт майна, не доведено підстав та необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а слідчий суддя не перевірив та не встановив наявність належних підстав для арешту майна.

Стверджує, що ні клопотання слідчого від 26.06.2025 про арешт майна, ні долучена до нього копія постанови від 26.06.2025 про визнання предметів речовими доказами, ні ухвала слідчого судді від 01.07.2025 не містять відомостей про те, яким саме критеріям речових доказів відповідає вилучене в ході обшуку 25.06.2025 року майно ТОВ «Медичний центр громадського здоров`я «Інновація».

Зазначає, що до матеріалів клопотання про арешт майна не надано жодного належного підтвердження повноважень слідчого та прокурора здійснювати досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, окрім витягу з ЄРДР.

Вказує, що витяг з ЄРДР, яке міститься в матеріалах, що додані до клопотання про арешт майна, не є процесуальним рішенням, а тому не породжує правових наслідків щодо визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування.

Зауважує, що ні слідчим у клопотанні про арешт майна, ні слідчим суддею при його розгляді та постановленій ухвали не зазначено, яким саме критеріям речових доказів відповідає вилучене в ході обшуку 25.06.2025 року майно ТОВ «Медичний центр громадського здоров`я «Інновація».

Також вказує, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернувся слідчий, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 64-2 КПК України, в якій чітко зазначено, що з даним клопотанням має право звертатися лише прокурор.

Зазначає, що в клопотанні слідчого від 26.06.2025 про арешт майна не зазначено жодних відомостей та не надано жодних документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження третьою особою таким майном, що позбавило слідчого суддю можливості встановити, кому саме належить дане майно, викликати в судове засідання дану особу та з`ясувати її думку стосовно обставин справи та клопотання слідчого.

Звертає увагу, що виклик третьої особи для розгляду клопотання про арешт майна судом не здійснювався, клопотання розглядалося без участі власника майна, зі змістом оскаржуваної Ухвали представник власника майна ознайомився 18.07.2025 в ході ознайомлення з матеріалами справи № 466/6157/25 (провадження №1-кс/466/1952/25).

Заслухавши доповідача, виступ представника адвоката ОСОБА_6 на підтримання доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , яка заперечила щодо задоволення поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про його арешт.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею належним чином дотримані.

З матеріалів клопотання, вбачається, що в провадженні СВ ВП № 1 Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області перебуває кримінальне провадження № 0001466 від 08.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 308 КК України.

08 жовтня 2024 року, відомості по даному факту внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001466, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 308 КК України.

Під час здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні 26.06.2025 органом досудового розслідування прийнято рішення про визнання вилученого майна, речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001466, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 308 КК України.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Колегія суддів вважає, що існує сукупність підстав вважати, що вищезазначене майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та мають важливе доказове значення для даного кримінального провадження та є речовим доказом у даному кримінальному провадженні

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, при цьому, слідчий суддя, обґрунтовано зазначив, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, само по собі та в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, а відтак обґрунтованими є покликання слідчого на виниклу необхідність у накладенні арешту на майно, тому таке клопотання необхідно задовольнити.

Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Посилання адвоката, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернувся слідчий, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 64-2 КПК України, в якій чітко зазначено, що з даним клопотанням має право звертатися лише прокурор, то суд апеляційної інстанції вважає таке безпідставним, оскільки як вбачається з клопотання про арешт майна, таке подано слідчим СВ ВП №1 Львівського РУП №1 ГУ НП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_8 , яке погоджено прокурором Галицької кружної прокуратури ОСОБА_9 .

Доводи апеляційної скарги про незаконність накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.

Таким чином, доводи, на які покликається в апеляційній скарзі адвокат висновків слідчого судді щодо доцільності накладення арешту на майно, не спростовують та не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

При перевірці справи в апеляційному порядку допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, на що покликається адвокат в апеляційній скарзі, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді, не виявлено.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-174, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 представника власника майна ТОВ «Медичний центр громадського здоров`я «Інновація» залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 01 липня 2025 року про накладення арешту на майно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4