Провадження по справі № 1-кс/522/4080/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року місто Одеса

Слідчий суддя місцевого Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , діючого в інтересах ОСОБА_4 , поданого у кримінальному провадженні №0000729 від 22.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про скасування арешту,

ВСТАНОВИВ:

21.05.2025 року приблизно о 18:10 год У Приморському районі міста Одеси, в районі буд. 12-А по вул. Середньофонтаській, водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керуючи автомобілем «ВМW Х3», р.н. НОМЕР_1 , здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В результаті ДТП пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушколження у виглялі відкритого багатоуламкового перелому нижньої треті правої малогомілкової кістки зі змішенням уламків, закритий перелом правої великогомілкової кістки зі змішенням, госпіталізований до КНП МКЛ №I ОМР (ЄО N 10097).

21.05.2025 в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди був Оглянутий автомобіль «ВМW X3», р.н. НОМЕР_1 , який в наступному був поміщений на майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів № 6 ГУНП за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 27/1.

22.05.2025 автомобіль «ВМW X3», р.н. НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Автомобіль «ВМW Х3», р.н. НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 07.05.2024 року ТСЦ № 5148 належить ОСОБА_4 , яка заресстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

У звя`язку з вищевикладеним, адвокат ОСОБА_8 просить слідчого суддю частково скасувати арешт з вказаного автомобіля, а саме в частині володіння та користування.

Позиція учасників судового засідання.

В судове засіданні адвокат ОСОБА_3 не з`явився, подавши заяву про підтримання вимог та розгляд клопотання за його відсутності.

В судове засіданні прокурор, слідчий не з`явились, будучи сповіщеними про день, час та місце розгляду клопотання.

Розглянувши клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Мотиви суду.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У силу ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, накладення арешту на об`єкт права власності є позбавленням його власника можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією У країни гарантії охорони власності, доводить, що обмеження права будь-якої особи (фізичної або юридичної) розпорядження належним їй майном без достатніх підстав є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Пунктом 6 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, є невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку та в порядку, встановлених законом.

З матеріалів клопотання встановлено, що в провадженні ВП №2 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальному провадженні №0000729 від 22.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в рамках якогоухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.2025 накладено арешт із забороною розпорядження та користування на «BMW X3», р.н. НОМЕР_3 , вякий згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 0705.2024 року ТСЦ № 5148, належить ОСОБА_4 .

Слідчий суддя враховує факт, що автомобіль марки «BMW X3», р.н. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_4 , був вилучений ще 21.05.2025.

Відомості про закінчення досудового розслідування і направлення обвинувального акту до суду у слідчого судді відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В рамках кримінального провадження №0000729 від 22.05.2025 були проведені судові експертизи, з повідомлення експерта, вилучений автомобіль йому більше не потрібен, а тому в подальшому обмеженні в користуванні вказаного автомобіля більше немає підстав.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Разом з цим, слід враховувати, що вилучений транспортний засіб в рамках вказаного кримінального провадження за ч.1 ст. 286 КК України визнаний речовим доказом.

Так, на даний час кримінальне провадження вже проводиться досить тривалий час. Таке тривале обмеження особи в реалізації права власності без передбачених законом підстав є порушенням конституційних прав власника майна.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1102 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках» (із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 94 від 11.02.2009, № 1136 від 14.10.2009, № 54 від 25.01.2012, № 476 від 08.07.2015, № 888 від 28.10.2015 та № 699 від 11.10.2016), Національна поліція забезпечує функціонування спеціальних майданчиків і стоянок для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Територіальним органам Національної поліції дозволено для доставляння та зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів укладати договори з державними підприємствами, які належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ або Національної поліції. У разі потреби зазначені державні підприємства залучають на конкурсних засадах підприємства, установи та організації недержавної форми власності для надання окремих видів таких послуг.

Пунктом 10 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» (із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 437 від 13.07.2016 та № 795 від 09.11.2016), зазначено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Згідно пункту 32 вказаного «Порядку зберігання речових доказів...», фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання.

За таких обставин, зважаючи на зазначені обставини, слідчий суддя вважає, що подане заявником клопотання про скасування арешту майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки існують передбачені Законом підстави для скасування арешту майна.

Керуючись ст.ст. 167-174, 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , діючого в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у межах кримінального провадження №0000729 від 22.05.2025 задовольнити.

Скасувати частково арешт майна, накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.2025, а саме з: автомобілю марки «BMW X3», р.н. НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 07.05.2024 року ТСЦ № 5148, належить ОСОБА_4 , скасувавши заборону володіння та користування зазначеним майном, залишивши при цьому заборону розпорядження вказаним транспортним засобом.

Виконання ухвали слідчого судді покласти на слідчого в провадженні якого перебуває кримінальне провадження №0000729 від 22.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України,

Зобов`язати уповноважених осіб, на зберіганні яких перебуває автомобіль марки «BMW X3», р.н. НОМЕР_3 , безоплатно повернути зазначений автомобіль ОСОБА_4 на відповідальне зберігання цього майна у якості речового доказу в рамках кримінального провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_9