Номер провадження 11-кп/816/489/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - про приведення вироку у відповідність до нового закону, який звільняє від покарання або пом`якшує його
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши в залі суду в м. Суми, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 жовтня 2024 року, якою заяву засудженого ОСОБА_6 про приведення вироку у відповідність зі Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», залишено без задоволення, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 жовтня 2024 року, заяву засудженого ОСОБА_6 про приведення вироку у відповідність зі Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», залишено без задоволення.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 листопада 2016 року у виді позбавлення волі за ч. 3 ст. 153 КК України та до цього вироку частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком суду від 26 травня 2016 року, яким він засуджений до покарання у виді позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи за ч. 2 ст. 125 КК України. Відповідно, суд в межах розгляду поданої засудженим заяви не може застосувати вимоги ч. 2 ст. 74 КК України в частині звільнення його від призначеного судом покарання. Щодо приведення у відповідність вироку Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 лютого 2015 року, у заяві питання не порушено.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, заступник керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, відповідно якої просить ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 жовтня 2024 року, скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_6 про приведення вироку у відповідності із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», задовольнити частково. Звільнити ОСОБА_6 від відбування частини покарання у виді 01 року 07 місяців позбавлення волі, фактично призначено за вчинення діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, яке декриміналізовано, із загального строку покарання у виді 12 років позбавлення волі, призначеного вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 листопада 2016 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 27 квітня 2017 року, привівши таким чином останній у відповідності до вимог Закону № 3886-ІХ. Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 153 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 10 років 05 місяців позбавлення волі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор зазначає про те, що вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 лютого 2015 року ОСОБА_6 визнано винним за вчинення у жовтні 2014 року крадіжки майна загальною вартістю 851 грн. 50 коп., за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 01 рік 06 місяців, з покладення виконання обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Вироком Липоводолинського районного суду Сумської області 26 травня 2016 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді арешту на строк 05 місяців. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання, призначеного за вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 лютого 2015 року, остаточно останньому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 03 роки 01 місяць.

У подальшому, вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 листопада 2016 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 27 квітня 2017 року, ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 153 КК України до 10 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 26 травня 2016 року у виді двох років позбавлення волі, ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років.

При цьому у строк покарання 02 роки позбавлення волі, який доданий до покарання у виді 10 років позбавлення волі, увійшли строки покарання у виді 5 місяців арешту за ч. 2 ст. 125 КК України та 01 року 07 місяців позбавлення волі за ч. 3 ст. 185 КК України.

Таким чином, фактично увійшовши до остаточного покарання у виді 12 років позбавлення волі призначеного за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 листопада 2016 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 27 квітня 2017 року, строк покарання у виді 01 року 07 місяців позбавлення волі є фактично строком покарання призначеним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, яке з урахуванням вищевикладеного декриміналізоване.

Зважаючи на це, а також враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання, є необхідність у звільненні засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання строком на 01 рік 07 місяців позбавлення волі, яке є частиною загального строку покарання у виді 12 років позбавлення волі за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 листопада 2016 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 27 квітня 2017 року, а також приведенні останнього у відповідності до вимог Закону № 3886-ІХ.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_5 , який подану апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, думку засудженого ОСОБА_6 із захисником ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

У відповідності до вимог ст.2 КПК України, основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про приведення вироку у відповідність зі Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», суд першої інстанції дотримався зазначених вимог процесуального законодавства, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною 1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

При цьому, законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, в ст.51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст.51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст.51 КУпАП.

Тобто, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за ст.ст. 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон №3886-IX, яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП.

Відповідно до особової справи засудженого, ОСОБА_6 засуджено вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 лютого 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 01 рік 06 місяців з покладенням обов`язків визначених ст. 76 КК України.

У подальшому вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 26 травня 2016 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді арешту на строк 05 місяців, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання, призначеного за вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 лютого 2015 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 03 роки 01 місяць.

Окрім цього, ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 листопада 2016 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 27 квітня 2017 року за ч. 3 ст. 153 КК України до 10 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 26 травня 2016 року у виді 02 років позбавлення волі, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 12 років.

Як вбачається зі змісту поданої до суду першої інстанції заяви, засуджений ОСОБА_6 просить застосувати Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» саме до вироку Липоводолинського районного суду Сумської області від 26 травня 2016 року.

Разом з цим, як вірно наголошено судом першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 наразі відбуває покарання призначене вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 листопада 2016 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 27 квітня 2017 року, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 26 травня 2016 року, однак, заявником не порушено питання приведення у відповідність до Закону № 3886-ІХ, саме цього вироку.

У свою чергу, апеляційній вимоги прокурора про приведення вироку Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 листопада 2016 року у відповідність зі Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», виходять за межі вимог поданої первісної заяви судженого ОСОБА_6 до суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 537 КПК України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 жовтня 2024 року, якою залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_6 про приведення вироку у відповідність з Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», - залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3