Справа № 242/3060/15-к
ВИРОК

іменем України

05.08.2025 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового розгляду за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження № 0000359 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.07.2015, відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьк Донецької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого у квартирі АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.1 ст. 2583 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_4 ,

захисник - ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

На підставі Указу Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України»» на території Донецької області триває антитерористична операція, спрямована на припинення діяльності терористичної організації «Донецька народна республіка» ( далі «ДНР» ).

Досудовим розслідуванням встановлено, що у березні - квітні 2014 року в місті Донецьку розпочала свою активну діяльність так звана «ДНР», учасники якої на території України займаються вчиненням актів тероризму, залякуванням населення, вбивствами громадян, захопленням адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування та інших тяжких і особливо тяжких злочинів, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації в Україні.

Вказана терористична організація створена на території Донецької області на початку квітня 2014 року та має стійку, організовану структуру військового типу, єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність, дисципліну, члени якої мають у своєму розпорядженні сукупність технічних пристроїв та засобів, що застосовуються для ураження живої сили, техніки, споруджень та інших цілей, у тому числі вогнепальну зброю, важке військове озброєння та техніку.

Основною метою діяльності даної організації, її формувань є насильницька зміна і повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України шляхом створення незаконного державного утворення «ДНР», встановлення своєї терористичної псевдовлади, вчинення терористичних актів, диверсій, військове протистояння правоохоронним органам та Збройним силам України, органам державної влади, фізичне знищення їх особового складу, залякування населення, захоплення адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування та вчинення інших тяжких і особливо тяжких злочинів, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі.

Вказана терористична організація є стійкою, має чітку ієрархію та структуру, а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов?язки згідно з планом спільних злочинних дій.

Зазначене свідчить про те, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20.03.2003 - «Донецька народна республіка» є терористичною організацією, яка здійснює цілеспрямовану суспільно небезпечну діяльність.

09.07.2014, невстановлені озброєні вогнепальною зброєю представники терористичної організації «Донецька народна республіка», з метою реалізації своїх злочинних ідей, спрямованих на захоплення державної влади в Україні, а також зміну меж території і державного кордону України, з метою поповнення запасів озброєння та звернення до своїх лав якомога більшої кількості місцевого населення, встановили контроль над приміщенням адміністративної будівлі Авдіївського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області за адресою: Донецька область, місто Авдіївка, вулиця Молодіжна, 4 , діючим працівником якого на час захоплення райвідділу являвся помічник начальника міського відділу - оперативний черговий чергової частини штабу Авдіївського МВ ГУМВС України в Донецькій області майор міліції ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначений на дану посаду наказом начальника ГУМВС України в Донецькій області № 317 о/с від 13.08.2013.

Так, з травня 2014 року (більш точної дати в ході розслідування не встановлено) ОСОБА_6 знаходився у черговій відпустці за місцем мешкання у місті Донецьку Донецької області до 11.07.2014 з послідуючим виходом на службу до Авдіївського МВ ГУМВС України в Донецькій області та несення служби на зазначеній вище посаді.

При цьому, ОСОБА_6 , будучи діючим працівником правоохоронного органу та представником влади - зобов?язаний запобігати правопорушенням, припиняти їх, охороняти та забезпечувати громадський порядок, а також, згідно присяги працівника органів внутрішніх справ України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 382 від 28.12.1991, мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися зі злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров?я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Разом з цим, 11.07.2014 року, незважаючи на проходження служби у органах внутрішніх справ України та знаходячись на території міста Донецька Донецької області, ОСОБА_6 , відмовився від виходу до Авдіївського МВ ГУМВС України в Донецькій області , самоусунувся від виконання службових обов?язків працівника правоохоронного органу, які на той час виконували інші працівники вказаного міського відділу внутрішніх справ, забезпечуючи прийом заяв і повідомлень про злочини від мешканців міста Авдіївки, в тому числі про смерть громадян, оформляючи зазначені факти відповідно до діючого законодавства України та спромагаючись підтримувати громадський порядок у місті, тобто самоусунувся від виконання службових обов?язків працівника вказаного правоохоронного органу, залишився у місті Донецьку, маючи вже сформоване бажання вступу до так званої «ДНР».

При знаходженні у місті Донецьку, ОСОБА_3 , будучи діючим працівником правоохоронного органу та представником влади, відмовився від службових обов?язків працівника органів внутрішніх справ, передбачених ст. ст. 2, 10 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 щодо вжиття заходів з забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, виявлення, запобігання та припинення кримінальних, адміністративних правопорушень, порушивши присягу працівника органу внутрішніх справ України з боротьби зі злочинністю, захисту від протиправних посягань життя, здоров?я громадян, державний устрій та громадський порядок.

Так, наприкінці серпня 2014 (більш точної дати органом розслідування не встановлено), ОСОБА_7 , будучи діючим працівником органів внутрішніх справ України та представником влади, діючи умисно, ігноруючи вимоги Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990, ясно усвідомлюючи факти незаконної діяльності терористичної організації «ДНР» на території України, застосовування її учасниками зброї, скоєння ними терористичних актів, захоплень установ органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивств, вибухів, підпалів та інших дій, направлених на створення небезпеки для життя та здоров?я людей, завдання значної майнової шкоди та інших тяжких наслідків з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації збройного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також чинення останніми збройного опору, незаконної протидії та перешкоджань виконанню службових обов?язків працівниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції, вступивши у позаслужбові відносини з невстановленими представниками «ДНР», надав згоду на участь у вказаній терористичній організації, перейшовши з 25.08.2014 до лав її збройного формування - так званої «поліції МВС ДНР» в ролі псевдо «заступника начальника штабу Донецького міського управління МВС «ДНР» .

З серпня 2014 року у місті Донецьку, ОСОБА_3 (на вказаній псевдопсаді) виконував свою злочинну роль щодо організації діяльності так званого штабу « ІНФОРМАЦІЯ_6 », а саме з прийому та реєстрації заяв і повідомлень про злочини, виїздів за викликами громадян, проведення первинних слідчих (оперативних), а також брав активну участь у діяльності названого збройного формування «ДНР», яка виразилася у забезпеченні щоденного чергування працівників так званої «поліції», зборі інформації про події у місті та повідомлення про дані факти керівництва « ІНФОРМАЦІЯ_6 », включно про виявлення трупів з ознаками насильницької смерті, пунктів збору кольорових металів, незаконних діях осіб чеченської національності - так званих «ополченців «ДНР».

Крім того, ОСОБА_3 в період лютого - квітня 2015 року, як особисто, так і спільно з іншими невстановленими особами - членами терористичної організації створював умови для її діяльності на території міста Донецька, уявно впевнюючи місцеве населення міста Донецька у легітимності злочинної діяльності очолюваного ним збройного структурного підрозділу самопроголошеної влади «ДНР», законності і правомірності дій її членів, пропагуючи таким чином ідеологію тероризму, викликаючи страх у місцевого населення і органів місцевого самоврядування щодо розправи над ними у разі опору існуючому злочинному режиму, тим самим взяв активну участь у терористичній організації «Донецька народна республіка».

Умисні дії ОСОБА_3 , що виразилась в участі у терористичній організації, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 2583 КК України.

2. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п.п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).

Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 10 КПК України, суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2583 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження і протягом тривалого часу переховується від органів досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області 03.06.2015 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпро від 15.04.2025 року призначено до спеціального судового розгляду за відсутності обвинуваченого (in absentia), та відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченого.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується показами свідка ОСОБА_8 , допитаного у судовому засіданні, який суду пояснив, що він добре знайомий з ОСОБА_3 , оскільки той був в його підпорядкуванні під час служби у міліції в місті Авдіївка Донецької області. ОСОБА_3 та ще декілька працівників міліції після початку збройної агресії рф, перейшли на бік ворога, ОСОБА_3 висловлювався в підтримку рф. В той час між собою мало хто спілкувався на таку тему, співробітники не дуже були задоволені ОСОБА_3 , який мешкав в місті Донецьку, а коли з`явились блокпости він сказав що їздити не буде і залишився працювати в м. Донецьку, всередині липня-червня місто Авдіївка було захвачено, ОСОБА_3 та інші залишились нести службу, та після звільнення виїхали зі збройними угрупуваннями. Після звільнення міста Авдіївки відносно ОСОБА_3 проводилося службове розслідування.

Крім вказаного, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується, письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.

Відповідно до постанови про виділення матеріалів досудового розслідування від 21.07.2015 із кримінального провадження внесеного до ЄРДР 0000652 від 19.08.2014 виділені матеріали досудового розслідування та зареєстровані у ЄРДР № 0000359.

Так, відповідно до протоколу огляду від 08.04.2015 проводився огляд вебсайту під назвою « Миротворець » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , де міститься сторінка, присвячена ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на якій мається інформація про зраду останнього присязі працівника ОВС Ураїни та перехід у липні 2014 до лав терористичної організації «Донецька народна республіка», а саме до озброєного формування даної злочинної організації «народна поліція ДНР» (Донецькій МУ МВС «ДНР»). ІНФОРМАЦІЯ_11

Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 16.07.2015 проведено тимчасовий доступ документів, що містять відомості про дату, час, направлення телефонних з`єднань абонентів з телефонним номером ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( НОМЕР_1 ) та про зони обслуговування базових станцій оператора мобільного зв`язку, на території яких відбувались ці з`єднання - за проміжок часу з 00 хв. 00 год. 01.04.2015 по 15.07.2015.

Відповідно до протоколу огляду документів та прослуховування аудіо записів від 22.05.2015 проводився огляд розсекречених матеріалів негласних слідчих дій, де у п.5 протоколу міститься інформація відносно так званого заступника начальника штабу УВС міста Донецька «ДНР» - ОСОБА_9 , абонентський номер № НОМЕР_1 , та зафіксовані перемовини: 01.03.2015 09:45:20год., 09:52:03год.; 06.03.2015 15:05:57год.; 08.03.2015 13:11:28год.; 20.03.2015 14:30:39год.; 07.04.2015 08:05:27год., при яких він узгоджує заходи з ОСОБА_10 , який є начальником карного розшуку так званої «поліції» УВС міста Донецька «ДНР». Так, з телефонної розмови між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_3 здійснює корегування графіків роботи чергувань так званої «поліції» УВС міста Донецька «ДНР», організовує план оборони адміністративної будівлі.

Відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 13.07.2015 в якості речового доказу визнані розсекречені матеріали негласних слідчих дій, а саме протокол про результати проведення НСРД №1585т від 27.04.2015 та оптичний диск DVD-R з найменуванням « ANV », що зберігаються в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 20.07.2015 в якості речового доказу визнано роздруківки сторінок веб-сайту « Миротворець » та список осіб, які перейшли до «поліції ДНР», наказ так званого « Міністерства внутрішніх справ ДНР » про призначення на посади у «поліції ДНР» осіб, з числа діючих на той час працівників райвідділів Донецького міського управління ОВС , які зберігаються в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до постанови старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області від 08.05.2015 року оголошено в розшук ОСОБА_3 30.07.1977.

Відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області 03.06.2015 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_3 .

Згідно висновку т.в.о. начальника Авдіївського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 21.11.2014 після визволення м.Авдіївка та Авдіївського міського відділу на службу для виконання службових обов`язків без поважних причин не приступив майор міліції ОСОБА_3 , 1977 р.н. - оперативний черговий Авдіївського МВ ГУМВС України в Донецькій області , який в ОВС з липня 2003 року, на посаді з серпня 2013 року. Після чого ОСОБА_11 надав сканкопію листка непрацездатності ЦПМСД №8 , у якому зазначено, що він з 18.08.2014 по 27.08.2014 перебував на амбулаторному лікуванні, без зазначеного діагнозу. Після чого, ОСОБА_11 надіслав рапорт на звільнення з органів внутрішніх справ та станом на 15.10.2014 до виконання службових обов`язків не приступив, про що складено акт відсутності на службі від 06.10.2014, 09.10.2014, 12.10.2014.

Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_3 27.07.2015, із пам`яткою про процесуальні права та обов`язки підозрюваного отримав захисник ОСОБА_12 .

Відповідно до протоколу ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 27.07.2015 захисник ОСОБА_12 був ознайомлений з розсекреченими матеріалами в вигляді паперових носіїв, а саме протоколом про проведення негласної слідчої (розшукової) дії та з електронним носієм інформації на якому міститься інформація за абонентським номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 .

Згідно довідки заступника начальника ВК та ПС УКЗ ГУМВС України в Донецькій області підполковника міліції ОСОБА_13 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 29.07.1997 до 05.08.2013 проходив службу в Донецькому юридичному інституті МВС України ; з 05.08.2013 по 17.12.2014 працював помічником начальника міського відділу - оперативним черговим чергової частини штабу Авдіївського МВ ГУМВС України в Донецькій області (наказ ГУМВС України в Донецькій області від 13.08.2013 №317 о/с).

Згідно Наказу №432 о/с від 17.12.2014 майора міліції ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 звільненено з ОВС за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) у запас згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

18.07.2015 у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження газеті «Урядовий Курєр» №129(5503), в якому у 2015 році розміщуються відомості щодо підозрюваного, стосовно якого слідчим суддею постановлено ухвалу про здійснення спеціального досудового розслідування, ІНФОРМАЦІЯ_20 , розміщено: ПОВІСТКА ПРО ВИКЛИК ПІДОЗРЮВАНОГО при здійсненні спеціального досудового розслідування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що мешкає за адрею: АДРЕСА_3 , на підставі ст. ст. 133, 135, 297- 5 КПК України, Вам необхідно з`явитись 20.07.2015, 21.07.2015 та 22.07.2015 з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., до кабінету №7 першого СВ СУ прокуратури Донецької області, до слідчого ОСОБА_14 за адресою: Донецька область, м.Краматорськ, вул.Лазо,12 , для допиту Вас у кримінальному провадженні № 0000652 за ч.1 ст.258-3КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області 03.06.2015 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000652 від 19.08.2014 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2583 КК України та на підставі постанови про виділення матеріалів досудового розслідування від 21.07.2015 виділено з кримінального провадження № 0000652 від 19.08.2015 матеріали досудового розслідування та зареєстровано у ЄРДР за №0000359 від 21.07.2015.

За змістом ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ч. 1 ст. 92).

У свою чергу, матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що ОСОБА_3 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення під впливом погроз, примусу.

Навпаки, участь ОСОБА_3 у терористичній організації, підтверджується письмовими доказами, які досліджені під час судового розгляду, та підтверджують саме добровільну, з власної волі та за відсутності фізичного чи психічного примусу, крайньої необхідності, участь у терористичній організації.

Дане кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 здійснювалося за відсутності обвинуваченого (in absentia). Верховний Суд неодноразово в своїх рішенням аналізував порядок спеціального досудового розслідування та судового провадження. Така процедура у кримінальному провадженні є специфічною, оскільки проводиться без участі обвинуваченого, а повідомлення особи здійснюється з дотриманням певних правил передбачених процесуальним законом.

Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи № (75)11 від 19.01.1973 встановлено, що процедура заочного розгляду (trial in absentia) не порушує права обвинуваченого як на справедливий розгляд, так і на присутність при розгляді його справи. У ній сформульовані умови та мінімальний перелік правил заочного розгляду, якими повинні користуватися держави-члени Ради Європи при розгляді справи за відсутності підсудного.

Так, законодавець у законі врегулював здійснення процедури in absentia, зокрема, порядок повідомлення особи, яка переховується на тимчасово окупованій території України або на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Відповідно до ч. 1 ст. 2975 КПК України повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора . З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Згідно з приписами абзацу 6 ч. 3 ст. 323 КПК України повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями ст. 2975 цього Кодексу та на офіційному веб-сайті суду. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

В межах даного кримінального провадження вимоги ч. 1 ст. 2975 і абзацу 6 ч. 3 ст. 323 КПК України, щодо повідомлення ОСОБА_3 про розгляд стосовно нього справи були дотримані.

Повідомлення ОСОБА_3 про призначені судові засідання здійснювалося шляхом публікацій в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на порталі судової влади в мережі Інтернет, а копії процесуальних документів, що підлягали йому врученню, відповідно до вимог ч. 2 ст. 2975 КПК України направлялися захиснику. Своїм правом прийняти участь у розгляді кримінального провадження стосовно нього він не скористався і будь-яких клопотань з цього приводу до суду не направляв.

Ухилення ОСОБА_3 від правосуддя, суд оцінює, як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «д» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Відповідно до ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Тому, на переконання суду, як сторона обвинувачення так і суд, у свою чергу, вжили прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування ОСОБА_3 про здійснення стосовно нього кримінального провадження. При цьому, захист ОСОБА_3 здійснювали професійні адвокати як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, чим було забезпечено виконання п. 8 ч. 2 ст. 52, ч. 3 ст. 323 КПК України та реалізовано визначені статтями 20, 22 цього Кодексу засади змагальності кримінального процесу та забезпечення права на захист.

Дійшовши такого висновку, суд враховує й те, що особа засуджена в порядку судового провадження (in absentia) не позбавлена права оскаржити ухвалені стосовно неї судові рішення навіть після закінчення строків на їх оскарження, подавши скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на оскарження з наведенням причин неявки.

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський Суд у рішенні від 21 квітня 2011 року «Нечипорук і Йонкало проти України» та рішенні від 6 грудня 1998 року «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 цей стандарт доведення винуватості дотримано, оскільки за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і засуджений є винним у його вчиненні. Підстав для ухвалення виправдувального вироку щодо ОСОБА_3 судом не встановлено.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

Разом з наведеним, судом встановлено, що покази свідка ОСОБА_8 підтверджуються іншими доказами, визнаними судом допустимими. Також суд враховує, що покази свідка ОСОБА_8 мають важливе значення для з`ясування обставин справи, його покази викликають довіру щодо їх достовірності.

2.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 і його умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 2583 КК України, що виразилася в участі у терористичній організації.

3.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.ст.66, 67 КК України, судом не встановлені.

4.Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_11 кримінального правопорушення, яке скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до особливо тяжких кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого.

Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна із застосуванням положень статті 54 КК України, позицію захисника, яка просила суд призначити максимально м`яке покарання, також суд враховує відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, дані про його особу, суд вважає за необхідне призначити покарання виключно у виді позбавлення волі з конфіскацією майна в межах санкції ч. 1 ст. 2583 КК України, із застосуванням ст. 54 КК України з позбавленням спеціального звання «майор міліції».

Тому, саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_11 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

5.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Судові витрати по справі - відсутні.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до п.9 ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 2583 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, та на підставі ст.54 КК України з позбавленням спеціального звання «майор міліції».

Початок строку відбування основного покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази: розсекречені матеріали НСРД в паперовому та електронному вигляді на диску DVD-R; роздруківки сторінок веб-сайту « Миротворець »; список осіб, які перейшли до «поліції ДНР» - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити захиснику та прокурору.

Повідомлення про ухвалений вирок опублікувати на офіційному веб-сайті суду, в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпра ОСОБА_1