Справа № 145/2218/24
Провадження №1-кп/145/68/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" травня 2025 р. селище Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000126 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Голичинці Шаргородського району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта неповна вища, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, працюючого в ТОВ «Нова пошта» на посаді фахівця відділу імпорту, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4 ,

потерпілий - ОСОБА_5 ,

представник потерпілого - ОСОБА_6 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

захисник адвокат ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 22 червня 2024 року близько 21 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно - справним автомобілем марки «Wolkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вулиці Забужжя у селищі Тиврові, в напрямку села Довгополівка, в районі буд. № 2, наближаючись до повороту, не врахував дорожню обстановку, а саме: наявність заокруглення дороги ліворуч по напрямку його руху, не обрав безпечної швидкості, внаслідок чого втратив змогу контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, що призвело до виїзду автомобіля за межі проїзної частини праворуч та подальшого його перекидання.

Внаслідок ДТП пасажир зазначеного автомобіля ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27.06.2024 № 2039 ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп`яніння (2.5 о/оо).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 17.10.2024 року № 50, за своїм характером, отримані тілесні ушкодження у ОСОБА_5 у вигляді сполученої травми тіла, ВЧМТ, забою головного мозку, пневмоцефалії, перелому кісток склепіння та основи черепа, садна лівої щічної ділянки, гемотимпаніуму зліва, закритої травми грудної клітки, переломів 1-4 ребер справа та 3,4 зліва, забою обох легень, перелому лівої ключиці в с/3 зі зміщенням, перелому поперчених відростків 1,2 поперекових хребців зліва, які за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення належать до тяжких тілесних ушкоджень. Сполучена травма тіла у ОСОБА_5 виникла внаслідок дії тупого твердого предмета (предметів), можливо в умовах дорожньо - транспортної пригоди 22.06.2024 року.

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/102-24/14858-ІТ від 06.08.2024 року:

- «У цій дорожньо - транспортній ситуації, водій автомобіля «Wolkswagеn Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинен був діяти згідно з технічними вимогами п.12.1 Правил дорожнього руху»;

- «У цій дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Wolkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді виконавши вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху»;

- «У діях водія автомобіля «Wolkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з подією дорожньо - транспортної пригоди».

За вищевикладених обставин водій ОСОБА_3 порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, де зазначено, зокрема, п.12.1 - «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення ОСОБА_3 вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України перебуває у безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо - транспортної пригоди та її наслідками, а саме, із спричиненням ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, тобто порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілого.

Допитаний при розгляді кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 вину свою у вчиненому визнав повністю та пояснив суду, що 22 червня 2024 року вони з друзями поїхали на відпочинок порибалити. Там вони відпочивали, вживали алкоголь і познайомились ще з однією компанією, серед яких був потерпілий ОСОБА_5 . Тоді вони двома автівками поїхали до магазину. Скупившись повертаючись назад, до нього в автомобіль сів потерпілий на заднє сидіння, а на переднє пасажирське сидіння сів ще один знайомий. Він рухався зі швидкістю близько 80 км/год., однак через те, що автомобіль, який їхав попереду не увімкнув поворот, він не побачив повороту і не встиг відреагувати, тому не впорався з керуванням і відбулася ДТП. Згоден, що порушив вимоги Правил дорожнього руху України. Потерпілому повністю відшкодував заподіяну матеріальну та моральну шкоду. У вчиненому щиро розкаявся та просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Потерпілий ОСОБА_5 на розгляд кримінального провадження до суду не з`явився, про час та місце його розгляду повідомлений в установленому законом порядку. Надав суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати в його відсутність, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого він не має. Просив суворо не карати обвинуваченого.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому діянні, щиро розкаявся, ніхто з учасників провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав за недоцільне проводити дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого і вважає доведеним пред`явлене обвинувачення.

Суд оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_3 такими, що в повній мірі узгоджуються та відповідають суті події, яка відображена в обвинувальному акті, тому об`єктивних сумнівів у доведеності його вини у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, у суду не має.

Обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 суд дійшов висновку, що органом досудового розслідування його дії за ч.2 ст.286-1 КК України кваліфіковано вірно, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили тяжкі тілесні ушкодження потерпілого.

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує тяжкість скоєного, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286-1 КК України є тяжким злочином.

ОСОБА_3 раніше несудимий, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, працює, за місцем свого проживання та роботи характеризується позитивно, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Пом`якшуючими покарання обставинами є визнання ним своєї вини у вчиненому, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне відшкодування заподіяної ним матеріальної і моральної шкоди потерпілому.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Згідно вимог ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, у кожному конкретному випадку, враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення та наслідки, а також дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч.2 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Зазначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень, а також цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину та особі винного.

Захисник та обвинувачений просили суд при призначенні покарання застосувати положення ст.69 КК України та застосувати до обвинуваченого покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією статті, зокрема, у вигляді виправних робіт або штрафу.

Представник потерпілого ОСОБА_6 в судових дебатах також просив призначити ОСОБА_3 покарання з урахуванням вимог ст.69 КК України у вигляді виправних робіт або штрафу.

Згідно ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Як неодноразово зауважував у своїх рішеннях Верховний Суд, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно не справедливим.

У даному кримінальному провадженні суд при призначенні покарання ОСОБА_3 прийняв до уваги те, що ОСОБА_3 раніше несудимий, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, працює, за місцем свого проживання та роботи характеризується позитивно, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, пом`якшуючі покарання обставини, зокрема, визнання ним своєї вини у вчиненому, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне відшкодування заподіяної ним матеріальної і моральної шкоди потерпілому та позицію потерпілого щодо покарання обвинуваченому.

Однак суд не залишає поза увагою той факт, що ці обставини, жодним чином не впливають на суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим діяння, та відповідно, не знижують ступінь тяжкості інкримінованого злочину.

Враховуючи наведені вище обставини, суд не погоджується з доводами сторони захисту та потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання нижчого від найнижчої межі і підкреслює, що ОСОБА_3 керуючи автомобілем у населеному пункті в стані алкогольного сп`яніння з необережності порушив ПДР, що призвело до тяжких наслідків, чим проявив байдуже ставлення до життя здоров`я та безпеки людини, що згідно з Конституцією України є найвищими соціальними цінностями.

Підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді застави до набрання вироком суду законної сили суд не вбачає.

Цивільний позов потерпілим не заявлено.

Відповідно до ст.124 КПК України судові витрати на залучення експертів у даному кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави в повному обсязі.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 26 червня 2024 року на вилучене майно, підлягає скасуванню.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбуття основного покарання за цим вироком ОСОБА_3 обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

Строк додаткового покарання рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід у вигляді застави до набрання вироком суду законної сили залишити без змін.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення судової інженерно-транспортної експертизи від 09 серпня 2024 року № СЕ-19/102-24/13361-ІТ в сумі 1 893 (одна тисяча вісімсот дев`яносто три) гривні 20 копійок та для проведення експертизи від 06 серпня 2024 року № СЕ-19/102-24/14858 - ІТ в сумі 2 650 (дві тисячі шістсот п`ятдесят) гривень 48 копійок.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 26 червня 2024 року на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль «Wolkswagеn Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , скасувати.

Речові докази у даному кримінальному провадженні, а саме:

- автомобіль «Wolkswagеn Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , повернути власнику за належністю.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1