Справа № 463/4839/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1500/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 28 травня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

слідча слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_9 звернулася до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000142 від 10.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 191 КК України, про накладення арешту.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 28 травня 2025 року клопотання слідчої слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_10 , про накладення арешту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000142 від 10.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 191 КК України, задоволено.

Накладено арешт на об`єкти «Суміш сухофруктів (сушене яблуко та інше) 3470.6 кг. постачальником яких є ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» Код (), які зберігаються на складі кропивних (сипучих) продуктів, у 7 прикордонному Карпатському загоні ДПСУ, що за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 74, до вирішення питання про їх подальше використання чи знищення у встановленому законом порядку, що полягає у позбавленні права на відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Слідчий суддя провівши аналіз правових підстав для арешту майна, зазначив що вищевказане майно визнано речовим доказом, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення, відчуження, з урахуванням зазначених положень діючого КПК України дійшов до висновку про задоволення клопотання та накладення арешту на майно, яке вилучено під час огляду.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник власника майна ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 28 травня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

В обґрунтування апеляційний вимог зазначає, що огляд складу кропивних (сипучих) продуктів, а саме мішків із продукцією «Суміш сухофруктів» від постачальника ТзОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» (), які знаходяться у 7 прикордонному Карпатському загоні ДПСУ, що за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 74 було здійснено з порушенням ч.2 ст.237, ч.2 ст.234 КПК України, оскільки відсутня ухвала слідчого судді про надання дозволу на обшук. У зв`язку з цим арешт майна вважає безпідставним.

Крім того, сам огляд проводився без присутності та повідомлення власника майна ТзОВ «ІСПОЛІН ПЛЮСІ () тому не зрозуміло зразки якого саме товару було відібрано та відправлено на дослідження.

Зазначає, що в ході перевірки дійсності товаросупровідних документів направлено запит Директору Дніпропетровської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, за результатами якого встановлено, що наданий експертний висновок постачальником ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» №000126 п/25 від 10 березня 2025 року не відповідає оригіналу. Також встановлено, що експертний висновок №000126 п/25 виданий 20 січня 2025 року згідно оригіналу лабораторних досліджень по мікробіологічним (МАФАН, БГКП, плісняві гриби) та фізико-хімічним (вміст нітратів) показникам не відповідають вимогам ДСТУ 8494:2015.

Тобто, між сторонами є договірні відносини та в разі поставки неякісної продукції постачальник зобов`язаний замінити товар на якісний. Будь - яких арештів не передбачено.

Адвокат ОСОБА_7 подав доповнення до апеляційної скарги, у яких також просить зобов`язати слідчий відділ ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області повернути ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» вилучені у рамках кримінального провадження №№0000142 від 10.04.2025 сухофрукти.

Заслухавши доповідача, думку адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та доповнення до неї, просив такі задоволити, думку прокурора, яка заперечила апеляційну скаргу та вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою та вмотивованою, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Провівши системний аналіз матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що при постановленні оскарженої ухвали, слідчим суддею належним чином дотримано вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів справи вбачається, що групою слідчих слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Львівського РУП №1 ГУ НУ у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000142 від 10.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 191 КК України.

Слідча у кримінальному провадженні за погодженням із прокурором звернулася з клопотанням про накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні.

Задовольняючи клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя врахував правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності, завдання кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, а також зазначену у клопотанні мету: забезпечення збереження речових доказів.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя також вірно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ст.170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власників майна.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Згідно з постановою слідчого від 28 квітня 2025 року (а.с.71-73), речі, а саме суміш сухофруктів загальною вагою 3, 480, 0 кг, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та приєднано до матеріалів кримінальному провадження.

Доводи апелянта про відсутність підстав для накладення арешту на майно, у колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказані апелянтом обставини належать до фактичних обставин кримінального провадження, а тому такі мають досліджуватися, у випадку, якщо кримінальне провадження надійде до суду, під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Що стосується оцінки сукупності доказів з точки зору вагомості, належності, достатності та взаємозв`язку, то така буде надана судом, відповідно до вимог ст.ст. 89, 94 КПК України, на стадії судового розгляду кримінального провадження по суті.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Апеляційні доводи про відсутність ухвали на обшук, як на підставу скасування арешту на майно, яке було вилучене у ході огляду було предметом дослідження слідчого суді та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Таким чином, апеляційні доводи, на які покликається ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» - адвоката ОСОБА_8 у поданій апеляційної скарзі та адвокат ОСОБА_7 у доповненнях до апеляційної скарги, не спростовують висновків слідчого судді та не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у ході апеляційного розгляду не встановлено.

З огляду на наведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, рішення слідчого судді є законним, оскільки ухвалене згідно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, та обґрунтованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, тому апеляційна скарга з викладених в ній доводів задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 28 травня 2025 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4