Справа № 180/2706/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Марганці клопотання прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Марганецького міського суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просила продовжити ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів та надала з цього приводу письмове клопотання, обґрунтовуючи своє прохання тим, що існують ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, а також, ризик вчинення нових кримінальних правопорушень, враховуючи схильність ОСОБА_4 до вчинення злочинів.

Обвинувачений просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за місцем проживання його матері.

Захисник ОСОБА_5 підтримав свого підзахисного.

Заслухавши думки учасників процесу, суд приходить до такого.

Статтею 331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Судом встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 застосовано та продовжено у зв`язку з наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: ризик переховування від органів досудового розслідування або суду, ризик впливу на свідків, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

На даний час суду не надано доказів того, що ризики, які існували під час обрання та продовження запобіжного заходу, зменшились або відсутні.

Так, відповідно до п.36 рішення ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України» суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, тому є достатньо підстав вважати, що з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 в разі визнання винуватим, він зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

Також, обвинувачений може продовжити злочинну діяльність, оскільки раніше судимий за вчинення корисливого злочину, і обвинувачується у вчиненні нового злочину в період іспитового строку, не працює, інших джерел доходу не має.

Крім того, суд враховує, що у разі ухвалення обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 , йому буде призначено реальне покарання у виді позбавлення волі, оскільки санкція ч.4 ст.185 КК України не передбачає альтернативного позбавленню волі покарання, а повторне застосування покарання з випробуванням не може бути застосовано з огляду на приписи КК України.

Також, існує ризику впливу на свідків, особи яких відомі обвинуваченому, і не всі свідки ще допитані судом.

З огляду на вказані обставини, суд вважає виправданим застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Разом з тим, суд вважає за можливе змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки він має зареєстроване місце проживання та фактичне місце мешкання, і хоча сім`ї не має, однак, у нього є матір, яка просила звільнити її сина з-під варти та повідомила, що може утримувати його під час перебування на цілодобовому домашньому арешті, оскільки офіційно працевлаштована, отримує заробітну плату.

Також, суд враховує, що ОСОБА_4 не досяг двадцятирічного віку.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе надати ОСОБА_4 шанс на реалізацію своїх процесуальних прав і прав громадянина, а також шанс належним чином виконувати процесуальні обов`язки обвинуваченого, не ухиляючись від суду, не здійснюючи тиск на свідків та не вчинаючи нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст.291, 314-316, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Заборонити ОСОБА_4 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- за першим викликом чи вимогою з`являтися до суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися із м.Марганець, без дозволу судді;

- утримуватись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні стосовно нього.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Визначити строк дії ухвали - по 26 жовтня 2025 року включно.

Ухвалу направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» та до відділення поліції № 1 Нікопольського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області - для виконання, прокурору - для контролю за виконанням.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1