ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2955/25 Справа № 188/3038/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2025 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Петропавлівка, Петропавлівського району Дніпропетровської області, на утриманні малолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимого:

- 02 червня 2023 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. Зараховано з 21.08.2016 до 09.10.2023 (1:2) на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, звільнений 03.07.2024 з Криворізької ВК Дніпропетровської колонії № 80 по відбуттю строку покарання

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання ОСОБА_8 під вартою до 11 жовтня 2025 року включно.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, що може спонукати останнього до переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того судом взято до уваги, що ризики, зазначені прокурором як підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати, а інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Також судом взято до уваги, що зміна застосованого до ОСОБА_8 запобіжного заходу на домашній арешт тягне істотні ризики, оскільки останній проживає по АДРЕСА_1 , разом зі своїми батьками, потерпілими у справі, яким спричинені тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 менш суворий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або, у разі незмінності запобіжного заходу, застосувати мінімальний розмір застави.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що ухвала Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області є необґрунтованою, постановлена з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Вказує, що ОСОБА_8 перебуває під вартою майже рік, ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді триманні під вартою на стадії досудового розслідування, зі спливом часу не можуть залишатися незмінними і продовжувати існувати.

Акцентує увагу суду на тому, що ризики прокурором не доведені та ґрунтуються на припущеннях.

Зазначає, що судом не взяті до уваги обставини справи, а саме те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та реєстрації, в розшуку не перебував та приводів не мав.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених в ній підстав; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляцйної скарги; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, у провадженні Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000400 від 19.09.2025 року, щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК України.

08 серпня 2025 року прокурором подано клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, в якому зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека особи обвинуваченого не відпали і продовжують існувати.

Перевіривши з урахуванням доводів апеляційної скарги представлені матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які зумовлюють продовження запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення достатньою для продовження запобіжного заходу мірою підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які у своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованих кримінальних правопорушень.

В даному випадку, на думку колегії суддів, обвинувачення не є вочевидь безпідставним, а причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих діянь є достатньо вірогідною для вирішення питання застосування запобіжного заходу.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у розрізі чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Також існують ризики незаконного впливу з боку обвинуваченого на потерпілих, які є його батьками, та вчинення іншого кримінального правопорушення, в тому числі з мотивів помсти.

Про особливу вагомість цих ризиків свідчать фактичні обставини справи, а саме те, що ОСОБА_8 , звільнившись з місць позбавлення волі 03.07.2024 року по відбуттю покарання, призначеного йому за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, у цьому провадженні небезпідставно обвинувачується у тому, що він вже 15.09.2024 року вчинив нові кримінальні правопорушення - здійснив побиття своїх батьків, умисно заподіявши матері ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, а батькові ОСОБА_10 - легкі тілесні ушкодження.

Наведені обставини дозволяють грунтовно припускати антисоціальну спрямованість особи обвинуваченого, стійкість його протиправної поведінки, а також те, що він зневажливо ставиться до суспільства та встановлених у ньому правил, життя та здоров`я інших людей, схильний до застосування до останніх фізичного насильства. У сукупності з іншими обставинами справи ці відомості підтверджують правильність висновків суду про недостатність застосування до ОСОБА_8 менш обтяжливого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою без визначення альтернативної застави.

Відтак доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК, та відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.).

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 перебуває під вартою майже рік, хоча і заслуговують на увагу, втім самі по собі не є достатньою підставою для зміни застосованого запобіжного заходу, оскільки дані про особу останнього, характер та тяжкість інкримінованого злочину, зокрема те, що останній небезпідставно обвинувачується у скоєнні нового тяжкого злочину через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі після відбуття покарання за вчинення попереднього особливо тяжкого злочину, - вказують на те, що альтернативний запобіжний захід не забезпечить належної поведінки останнього.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів, погоджуючись з думкою слідчого судді, вважає, що встановлені щодо обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням відомостей про його особу та обставини вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2025 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4