УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , дослідивши клопотання слідчого СВ Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , яке погоджене прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , про арешт майна поданого в рамках розгляду матеріалів запиту компетентних органів Королівства Норвегії вих. № 28899/22-115 від 06.12.2024 року про надання міжнародної правової допомоги у кримінальному провадженні (поліцейській справі) № 15610296 відносно ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання слідчого СВ Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , яке погоджене прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , про арешт майна поданого в рамках розгляду матеріалів запиту компетентних органів Королівства Норвегії вих. № 28899/22-115 від 06.12.2024 року про надання міжнародної правової допомоги у кримінальному провадженні (поліцейській справі) № 15610296 відносно ОСОБА_4 .

Обставини справи викладені стороною обвинувачення у клопотанні.

У клопотанні слідчий за погодженням з прокурором просять винести ухвалу про накладення арешту із забороною користування та розпорядженням майном (грошовими коштами) в розмірі 20 000 USD та 2000 UAH, які належать гр.. ОСОБА_5 , та наявні на банківському рахунку, а саме: НОМЕР_1 , який оформлений в ПАТ «Банк Восток». Зобов`язати уповноважених осіб ПАТ «Банк Восток» після винесення ухвали про накладення арешту на вищевказаний банківський рахунок здійснити перерахування зазначеної суми в розмірі 20 000 USD та 2000 UAH на рахунок поліцейського округу міста Осло а саме на рахунок № НОМЕР_2 , який оформлений в банківській установі Королівства Норвегії, а саме в ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), вказавши при здійсненні переказу номер поліцейської справи № 15610296.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до наступного.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст. ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Частина 1 ст. 170 КПК України передбачає що, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту клопотання про накладення арешту на майно, сторона обвинувачення визначила метою накладення арешту на грошові кошти розміщенні на рахунку в банку збереження як речового доказу, хоча при цьому конкретно мету та правову підставу арешту майна не обґрунтував, а лише поверхово послався на положення ст. 170 КПК України, які загалом визначають поняття арешту майна.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

В порушення вимог кримінального процесуального закону, щодо вмотивованості та обґрунтованості, органом досудового розслідування не обґрунтовано яке доказове значення мають грошові кошти в розмірі 20 000 USD та 2000 UAH, які належать гр.. ОСОБА_5 , та наявні на банківському рахунку, а саме: НОМЕР_1 , який оформлений в ПАТ «Банк Восток»; яке їх походження, чи набутті вони кримінально-протиправним шляхом.

Також сумнівними є докази долучені на обґрунтування поданого клопотання, оскільки ряд долучених документів не містять дати їх складання, а сам запит складений в грудні 2024 року, тобто з часу його звернення пройшло вісім місяців, що ставить об`єктивні сумніви в його актуальності.

Окремо слідчий суддя звертає увагу й на той факт, що стороною обвинувачення не долучено до клопотання й належних та допустимих доказів , які б підтвердили факт того, що грошові кошти в розмірі 20 000 USD та 2000 UAH, які належать гр.. ОСОБА_5 , та наявні на банківському рахунку, а саме: НОМЕР_1 , який оформлений в ПАТ «Банк Восток».

На думку слідчого судді, походження та відповідно наявність вищевказаних грошових коштів, підлягає додаткової перевірки з бору органу досудового розслідування, з метою не допущення порушення ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Поряд з цим у клопотанні сторона обвинувачення просить: зобов`язати уповноважених осіб ПАТ «Банк Восток» після винесення ухвали про накладення арешту на вищевказаний банківський рахунок здійснити перерахування зазначеної суми в розмірі 20 000 USD та 2000 UAH на рахунок поліцейського округу міста Осло а саме на рахунок № НОМЕР_2 , який оформлений в банківській установі Королівства Норвегії, а саме в Ден Норске Банк ( ОСОБА_7 ), вказавши при здійсненні переказу номер поліцейської справи № 15610296.

Однак слідчому судді не зрозуміло на яку норму діючого КПК України посилається сторона обвинувачення звертаючись до слідчого судді з даною вимогою.

Сторона обвинувачення у клопотанні фактично обмежилася лише наведенням фактичних обставин справи, цитуванням вимог кримінального процесуального закону, однак при цьому не мотивує необхідності накладення арешту на майно.

З огляду на викладене подане клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя розцінює як формальне без належного обґрунтування мети та підстави вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, як арешту майна.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання прокурора не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст.171 КПК, з урахуванням відсутності належного та вмотивованого обґрунтування підстав та мети накладення арешту.

Слідчий суддя звертає увагу, що необґрунтоване накладення арешту майна може в подальшому потягнути за собою негативні наслідки та не буде слугувати його завданням, а також може порушити законні права власників та володільців майна.

На переконання слідчого судді, встановлення вказаних обставин слугуватиме досягненню дієвості кримінального провадження, та буде дієвим запобіжником настання шкідливих наслідків як для кримінального провадження, так і для власників/володільців майна.

Слід зазначити, що положеннями статті 3 КПК України на слідчого суддю покладено обов`язок контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, при цьому, окреслено межі такого захисту діяти в порядку, передбаченому КПК України.

Водночас при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Вказані обставини позбавляють слідчого суддю можливості в повній мірі дослідити обставини, якими обґрунтовані доводи клопотання та прийняти рішення по суті.

Згідно з ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

З урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність повернення клопотання про арешт майна прокурору для усунення вказаних в ухвалі слідчого судді недоліків, надавши для цього прокурору строк 72 години з моменту отримання копії цієї ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , яке погоджене прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , про арешт майна поданого в рамках розгляду матеріалів запиту компетентних органів Королівства Норвегії вих. № 28899/22-115 від 06.12.2024 року про надання міжнародної правової допомоги у кримінальному провадженні (поліцейській справі) № 15610296 відносно ОСОБА_4 повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає

Слідчий суддя ОСОБА_1