ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1520/25 Справа № 182/4645/25 Суддя у 1-й інстанції - Чуприна Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року Кривий Ріг

20.08.2025р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду міста Дніпропетровської області від 26.07.2025р., якою частково задоволено клопотання слідчого та підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Нікополь Дніпропетровської області, який зареєстрований та до затримання мешкав в АДРЕСА_1

застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24.08.2025р., одночасно визначена можливість внесення застави у розмірі 50 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 151 400 грн.

за участю підозрюваного (в режимі ВКЗ) ОСОБА_5

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді підозрюваному за ч. 4 ст. 296 КК України ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24.08.2025р., одночасно визначена можливість внесення застави у розмірі 50 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 151 400 грн.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржено підозрюваним, який в апеляційній скарзі та доповненнях до неї:

- вважає, слідчим суддею при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не було враховано, що він є учасником бойових дій, захищав цілісність і незалежність України, має хронічні захворювання, попередні судимості зняті та погашені, на утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, дружина перебуває у декретній відпустці, двом дітям від іншого браку він сплачує аліменти;

- вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки;

- зазначає, що був впевнений, що кидає учбову гранату, та не вважав, що граната була бойова;

- прохає оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Про дату, час та місце судового розгляду прокурор повідомлений належним чином до судового засідання не прибув, його відсутність не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги підозрюваного.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу, позицію прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в обґрунтування прийнятого рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції зазначив, що інкримінований підозрюваному ОСОБА_5 злочин належать до категорії тяжких, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 3-х до 7-ми років. Слідчий суддя вважав, що стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 даного кримінального правопорушення та доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків та потерпілого, а також те, що ОСОБА_5 , офіційно працевлаштований, розлучений, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, що, на переконання слідчого судді, вказує на певну характеристику особі підозрюваного.

Зважаючи на викладені вище обставини у сукупності, слідчий суддя вважав, що стороною обвинувачення доведено необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим під час судового розгляду ризикам, проте вважав можливим застосувати альтернативний запобіжний захід та визначити можливість внесення підозрюваним застави.

Слідчий суддя, врахувавши практику ЄСПЛ, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, прийняв до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_5 офіційно працевлаштований, вважав необхідним та достатнім встановлення застави згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 151 400 грн., та вважав, що такий розмір застави здатен достатньою мірою забезпечити дієвість цього кримінального провадження,

Суд апеляційної інстанції при перевірці висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості та законності продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою встановив, що він підозрюється у тому, що він 25.07.2025р. реалізуючи раптово виник злочинний умисел направлений на хуліганські дії. Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_5 направлений на хуліганські дії, із застосуванням іншого предмету пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень у не встановленому місці взяв невстановлений слідством предмет (схожий на гранату) та на автомобілі «DACIA», днз НОМЕР_1 , під`їхав до магазину «Пивна бочка» розташованого на першому поверху будинку № 22 по вул. Незалежності України, м. Нікополь, Дніпропетровської області та зупинився біля, автомобілю «HYUNDAI SONATA», державний номерний знак НОМЕР_1 , в салоні якого знаходився ОСОБА_7 , після чого підозрюваний, реалізовувати свій злочинний намір направлений на хуліганські дії вийшов з салону свого автомобіля та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із хуліганських мотивів, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок, із мотивів явної неповаги до суспільства, із особливою зухвалістю, розуміючи, що його дії можуть призвести до спричинення тілесних ушкоджень, пошкодження чужого майна демонструючи своє зневажливе ставлення до загальноприйнятих норм моралі, знаходячись в громадському місці, а саме біля працюючого магазину «Пивна бочка», який розташований на першому поверху будинку № 22 по вул. Незалежності України, м. Нікополь, Дніпропетровської області, тим самим порушуючи нормальну діяльність вищевказаного магазину та магазинів які знаходяться поруч «Три карася» та «Файна» маючи при собі предмет (схожий на гранату бойовий припас) бойовий припас від`єднавши кільце від запалу та корпусу гранати, кинув предмет схожий на корпус гранати з запалом біля автомобілю «HYUNDAI SONATA», днз НОМЕР_1 , в салоні якого знаходився ОСОБА_7 , який сприймав хуліганські дії підозрюваного, як реальну загрозу своєму здоров`ю, після чого на місці вчинення злочину був затриманий працівниками ГР Нікопольського РВ УПО в Дніпропетровській області.

Умисні дії підозрюваного ОСОБА_5 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжуються особливою зухвалістю, із застосуванням іншого предмету пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

06.07.2025р ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення /злочину/, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Суд апеляційної інстанції із рішенням слідчого судді погоджується, та вважає його обґрунтованим та вмотивованим. Оголошена ОСОБА_5 підозра стосується тяжкого кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 296 КК України, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Слід звернути увагу, що таке покарання може бути призначено без можливості застосування пільгових інститутів кримінального права, зокрема вимог ст. 75 КК України, а тому тяжкість ймовірного покарання можна розглядати як істотний чинник, який з високою долею ймовірності може спонукати підозрюваного до переховування від органу досудового розслідування та суду, який поряд із іншими ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України, вказують на обґрунтованість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо визначеного розміру застави, який на час розгляду апеляційної скарги було внесено на користь підозрюваного, то суд апеляційної інстанції вважає, що такий розмір застави є обґрунтованим, відповідає вимогам КПК України.

Суд апеляційної інстанції такий висновок слідчого судді вважає обґрунтованим та вмотивованим, оскільки враховуючи відомості про особу підозрюваного, який працевлаштований, фактичні обставини кримінального правопорушення за якими ОСОБА_5 оголошено про підозру у вчиненні тяжкого правопорушення, вчиненого способам, який несе загрозу для життя та здоров`я інших осіб, встановлені ризики, які підтверджені сукупністю доказів, особу підозрюваного, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, спосіб вчинення кримінального правопорушення, вважає обґрунтованими висновки застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції, з урахуванням сукупності доказів, які містить клопотання прокурора про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає правильними висновки щодо обґрунтованості оголошеної йому підозри, та у зв`язку з цим наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що кримінальний процесуальний закон у якості ризиків, крім іншого, також має на увазі високу долю передбачуваної небезпеки вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, яка дозволяє суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу, яким у даному випадку є тримання під вартою із можливістю застосування альтеративного запобіжного заходу у виді застави.

У кримінальному судочинстві поняття ризиків передбачає як тактичні ризики, так і конкретні небажані для кримінального провадження наслідки поведінки підозрюваних та обвинувачених.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, тобто заходом кримінального процесуального примусу, оскільки такий захід дає можливість виявляти та зберігати докази, запобігти прогнозованій протиправній поведінці чи унеможливити ухилення від слідства та суду обвинуваченого. Такий превентивний та забезпечувальний захід спрямований на недопущення можливої протидії з боку обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, та є ефективним засобом коригування його неправомірної поведінки.

Обмежуючи конституційні права обвинуваченого у вчиненні злочину, запобіжні заходи виконують позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріально-правовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Враховуючи встановлені вище фактичні обставин кримінального правопорушення та надані стороною обвинувачення докази, які покладені в обґрунтування оголошеної ОСОБА_5 підозри та наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ним дій, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси підозрюваного з метою забезпечення кримінального провадження.

У зв`язку з викладеним є неспроможними доводи апеляційної скарги, що запобіжний захід у виді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Також, враховуючи викладене вище суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги підозрюваного, що слідчим суддею при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не було враховано, що він є учасником бойових дій, захищав цілісність і незалежність України, має хронічні захворювання, попередні судимості зняті та погашені, на утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, дружина перебуває у декретній відпустці, двом дітям від іншого браку він сплачує аліменти, оскільки слідчий суддя належним чином дотримався вимог ст.ст. 178, 194 КПК України під час розгляду клопотання органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного.

Доводи апеляційної скарги підозрюваного, що він був впевнений, що кидає учбову гранату, та не вважав, що граната була бойова, є також безпідставними, оскільки, як особисто наголосив підозрюваний, він проходив військову службу в ЗСУ.

Суд апеляційної інстанції вважає, що для свідомої особи, яка була залучена до активних бойових дій, навичок бойового досвіду в умовах воєнного стану, який триває в Україні понад три роки, достатньо навіть нетривалого часу, для того щоб зрозуміти характеристику бойового припасу, а разом із цим також відомо наслідки застосування такого бойового припасу, принцип дії та вражаючу здатність.

Таким чином доводи апеляційної скарги підозрюваного про скасування оскаржувану ухвалу слідчого судді та застосування щодо нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

За таких підстав, суд апеляційної інстанції вважає рішення слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного законним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.07.2025р., якою частково задоволено клопотання слідчого та щодо підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24.08.2025р., одночасно визначена можливість внесення застави у розмірі 50 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 151 400 грн. - залишити без задоволення.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.07.2025р., якою частково задоволено клопотання слідчого та щодо підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24.08.2025р., одночасно визначена можливість внесення застави у розмірі 50 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 151 400 грн. - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді