Номер провадження: 11-кп/813/622/25
Справа № 521/5190/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000354 від 07.12.2022 року за апеляційними скаргами прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2024, щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Великі Кринки, Глобинського району Полтавської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, має дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Херсон, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, має дітей ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та їм призначено покарання:

- ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років із конфіскацією майна;

- ОСОБА_10 у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років із конфіскацією майна.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у виді позбавлення волі, обчислено з моменту набрання законної сили вироком суду.

На підставі п.1 ч.4 ст.374, ч.1 ст.534 КПК, до набрання вироком законної сили, обвинуваченому ОСОБА_10 продовжено строк тримання під вартою.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_10 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 08.12.2022 року по день набрання законної сили вироком суду.

До набрання вироком суду законної сили до обвинуваченого ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Обвинуваченому ОСОБА_9 зараховано в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 07.12.2022 по 02.02.2023 року, та з дня затримання за вказаним вироком - з 11.04.2024 року по день набрання законної сили вироком суду.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно оскарженого вироку, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винуватими за вчинення злочину при наступних обставин.

ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , 04.12.2022 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою протиправного заволодіння чужим майном, прибули до будинку АДРЕСА_5 , де діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб проникли, шляхом відчинення вхідних дверей, до вказаного будинку, в якому проживають потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Знаходячись у будинку і побачивши ОСОБА_12 за місцем проживання саму, ОСОБА_10 наніс удар кулаком правої руки в область обличчя потерпілої ОСОБА_12 , після чого, з метою утримання останньої в приміщенні спальної кімнати та унеможливлення її чинити опір при заволодінні належним їй майном, знаходячись поряд з останньою почав наносити удари кулаками обох рук по голові, продовжуючи при цьому вимагати грошові кошти та мобільні телефони. Під час вказаних дій, ОСОБА_9 знаходився поряд і спостерігав за діями ОСОБА_10 .

В цей час до будинку зайшов ОСОБА_13 , який побачивши протиправні дії ОСОБА_10 та ОСОБА_9 намагався зупинити останніх. Разом з тим, ОСОБА_10 , не допускаючи можливості опору, продовжуючи незаконні дії, умисно наніс ОСОБА_13 удар кулаком руки в область обличчя від якого останній втратив свідомість та впав на підлогу. В цей час ОСОБА_10 почав наносити удари ногами по різним частинам тулуба потерпілому ОСОБА_13 , заламувати руки останньому, спричинивши такими діями потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синця, садна голови, синці лівого передпліччя, тулуба, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Під час нанесення таких тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 вимагав від потерпілих надання йому грошових коштів.

Після зазначених дій, ОСОБА_10 застосовуючи ніж, який приставив до горла потерпілої ОСОБА_12 та дроту електричного подовжувача, яким душив потерпілу ОСОБА_12 спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синця правих повік, крововилив під кон`юнктиву правого ока, крововиливи в м`які тканини потиличної ділянки голови, синці правого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Під час таких дій ОСОБА_10 продовжував вимагати з потерпілих наявні грошові кошти.

ОСОБА_9 в цей проміжок часу, діючи спільно з ОСОБА_10 , за попередньою змовою, з єдиною метою нападу на потерпілих та заволодіння майном останніх, для утримання потерпілої ОСОБА_12 в кімнаті, придушення опору та переляку останньої, підійшов до потерпілої та схопивши руками за передпліччя почав бити спиною та головою об стіну. Внаслідок таких протиправних насильницьких дій ОСОБА_9 і ОСОБА_10 потерпіла ОСОБА_12 передала нападникам грошові кошти в сумі 800 гривень. Окрім того, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час вчиненого розбійного нападу незаконно заволоділи речами, які належали потерпілій ОСОБА_12 , а саме: мобільним телефоном марки «Honor 7А модель DUA-L22», в корпусі золотистого кольору, вартість якого становить 1704 гривень 25 копійок, спричинивши таким чином ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 2504 гривень 25 копійок та мобільним телефоном марки «Redmi 6», в корпусі чорного кольору, вартість якого становить 1262 гривні 25 копійок, що належить потерпілому ОСОБА_13 спричинивши йому матеріальну шкоду на вказану суму. При цьому мобільний телефон марки «Redmi 6» обвинувачений ОСОБА_9 самостійно забрав з кишені ОСОБА_13 .

Після заволодіння майном ОСОБА_10 та ОСОБА_9 повідомили потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про погрозу вбивством, якщо останні звернуться до поліції, яку потерпілі сприйняли як реальну.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор та захисники подали апеляційні скарги.

Прокурор ОСОБА_11 просить вирок суду змінити: виключити з мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку ч.4 ст.187 КК України застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу. Також прокурор просить відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 18.05.2017 року №2046-VIII) зарахувати: обвинуваченому ОСОБА_10 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 08.12.2022 року включно по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі; обвинуваченому ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 07.12.2022 по 02.02.2023 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що суд першої інстанції вийшов за межі висунутого обвинувачення та порушив вимоги ст.337 КПК України, оскільки така кваліфікуюча ознака, як застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не інкримінувалась у обвинувальному акті. Крім того, судом першої інстанції лише зроблено посилання на зарахування попереднього ув`язнення обвинуваченим, однак не зазначено з якого розрахунку слід виходити відповідно до вимог ч.5 ст.72 КПК України.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просив скасувати вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_9 невинуватим за ч.4 ст.187 КК України та виправдати. Захисник посилається на відсутність доказів причетності ОСОБА_9 до інкримінованого злочину, останній свою вину не визнав, протиправні дії щодо потерпілих не вчиняв, жоден зі свідків не вказав на нього, майно потерпілих у нього не вилучалось. Звертає увагу, що покази ОСОБА_9 підтвердив обвинувачений ОСОБА_10 , який вказав, що ОСОБА_9 не вчиняв жодного насильства щодо потерпілих, а навпаки зайшов до будинку, щоб заспокоїти і забрати ОСОБА_10 , чому суд не надав оцінки. Захисник також звертає увагу, що до постановлення вироку ОСОБА_9 не тримався під вартою, має міцні соціальні зв`язки, дружину, яка має онкологічне захворювання та потребує допомоги у побуті та догляді за двома малолітніми дітьми. даному кримінальному провадженні.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просив скасувати вирок та закрити провадження щодо ОСОБА_9 за обвинуваченням за ч.4 ст.187 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, посилаючись на наступне:

- судом не здійснено повного аналізу показань обвинувачених та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , оскільки останні могли як обмовити обвинувачених, так і на фоні вживання алкогольних напоїв спотворити почуте. Крім того, показання вказаних свідків містять неточності та суперечності, а з огляду на збройну агресію РФ, між ними та обвинуваченими були конфлікти, що могло вплинути на обмовляння свідками останніх;

- обґрунтовані сумніви викликає звернення потерпілих не 04.12.2022 року, а 07.12.2022 року, та взагалі причетність до цих подій ОСОБА_10 , а не інших людей, з огляду на активну проросійську позицію потерпілих;

- пред`явлення особи для впізнання, зокрема ті слідчі дії, коли потерпілим та свідкам серед інших пред`являлося фото ОСОБА_10 проводилося без дотримання вимог КПК України, оскільки в жодному випадку слідчим не було попередньо допитано в необхідному обсязі та порядку як потерпілих так і свідків, та вони не вказали конкретних рис та не описали сукупність загальних рис, за якими впізнали ОСОБА_10 ; номер, під яким розміщувалося фото обвинуваченого у всіх випадках був один і той самий (№2), що виключає об`єктивність, неупередженість, правдивість та доказову, а свідки з потерпілими могли спілкуватись з даного приводу. Вказані докази є недопустимими;

- під час затримання ОСОБА_10 08.12.2022 року, при ньому знайдено паспорт громадянина України ОСОБА_13 та його ІПН, однак ні в заяві ОСОБА_12 , ні в інших документах будь-яких згадок про викрадення паспорта ОСОБА_13 не зазначалось, що вказує на фальсифікацію доказів;

- вважає, що потерпілих були всі підстави обмовити ОСОБА_9 , разом з ним і ОСОБА_10 в силу неприязних стосунків, які склалися у зв`язку з проросійською позицією потерпілих. Останні активно висловлювали антиукраїнські погляди, підтримували російські наміри та дії захопити територію України. Вчиняли конкретні дії - сприяли окупаційним військам в захоплені будинків, вказували на жителів з проукраїнськими поглядами, тощо, а допитані в суді свідки це підтвердили;

- висновки експерта від 23.12.2022 року №190 та №191 про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілих та від 24.02.2023 року №14/190 та №914/191 про характер нанесених ушкоджень оформленні без дотримання визначеної форми та без необхідних реквізитів, не містять необхідної інформації, яка б підтверджувала наявність в експерта повноважень проводити експертне дослідження (не зазначено номер свідоцтва, дату та орган його видачі), підпис в заключній частині висновку №14/190 не засвідчений відбитком печатки. В експертних висновках відсутні відомості про кримінальне провадження, не зазначено об`єкт дослідження, які методики використовувалися під час виконання експертизи, тощо; відсутні вказівки на механізм спричинення тілесних ушкоджень, способи та обстановка заподіяння таких.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисників та обвинувачених, які підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; вислухавши думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг захисників; дослідивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченим; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України (далі КПК), зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційних скаргах захисники не погоджується з висновками суду щодо доведеності вини обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України і вважає, що висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Між тим, частиною 3 статті 404 КПК передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак у своїй апеляційних скаргах та під час апеляційного розгляду кримінального провадження захисники та обвинувачені не звертались до апеляційного суду з клопотанням про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, а обмежилися загальними твердженнями про невідповідність висновків фактичним обставинам справи.

Враховуючи відсутність клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів у справі, апеляційний суд констатує, що відповідно до положень ст.2, 7, 22, 26 КПК України, на апеляційний суд не може бути покладена функція збирання доказів, а також ініціювання, за умови відсутності обґрунтованих клопотань сторін кримінального процесу про повторне дослідження доказів на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, а тому апеляційний суд не має законних підстав для повторного дослідження доказів в кримінальному провадженні, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності та диспозитивності.

При цьому, апеляційний суд враховує, що зміст такої засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції, відрізняється від змісту цієї засади в суді першої інстанції, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 КПК. Ця відмінність зумовлена функцією суду апеляційної інстанції перегляд вироку суду в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення судом першої інстанції.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Аналіз мотивувальної частини оскарженого вироку вказує на те, що вирок відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону, оскільки ухвалюючи обвинувальний вирок, місцевий суд ретельно перевірив докази, надані стороною обвинувачення та надав їм об`єктивну правову оцінку, в тому числі і на предмет належності, допустимості та достатності для прийняття законного і обґрунтованого судового рішення щодо винуватості обвинувачених.

За таких обставин апеляційний суд не вбачав підстав для повторного дослідження доказів під час судового засідання у даному кримінальному провадженні за власної ініціативи, а обмежився перевіркою цих доказів в нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

Положення ст.ст.370, 373 КПК регламентують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпроти гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи. Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому, саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Суд першої інстанції, ухвалюючи обвинувальний вирок щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 послався на сукупність досліджених під час судового розгляду доказів та дійшов висновку про їх винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 свою вину не визнали.

Незважаючи на позицію сторони захисту про те, що під час розгляду справи в місцевому суді не була доведена винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.4 ст.187 КК України, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що їх вина в повній мірі підтверджується доказами, дослідженими судом першої інстанції, зокрема: показаннями потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протоколами проведення слідчого експерименту та іншими письмовими доказами наявними в матеріалах кримінального провадження.

Так, допитана в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_12 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність пояснила суду, що ОСОБА_10 до подій не знала, підстав обмовляти його в неї не має. ОСОБА_9 був її сусідом, з яким не було дружніх стосунків, оскільки їй не подобалось, що її внуки спілкуються з ОСОБА_9 , якого вона підозрювала у вживанні наркотиків. 04.12.2022 року, приблизно о 16.30 год, вона знаходилась у себе за місцем проживання в будинку АДРЕСА_5 . Її чоловік ОСОБА_13 вийшов з будинку в магазин. Саме в цей час до будинку забігли раніше незнайомий ОСОБА_10 та сусід ОСОБА_9 . При цьому, ОСОБА_10 одразу почав кричати та вимагати документи, що посвідчують особу та мобільні телефони. ОСОБА_12 віддала Полєхіну мобільний телефон та паспорт. Далі ОСОБА_10 почав бити ОСОБА_12 по голові та тулубу. Також ОСОБА_10 почав вимагати в неї грошові кошти в сумі 1500 доларів США, які начебто в неї були як власні заощадження на поховання. ОСОБА_12 заперечувала і казала, що в неї не має грошових коштів. ОСОБА_10 шукав кошти у шафі та в інших місцях у кімнаті. Далі ОСОБА_10 погрожував їй фізичною розправою, казав, що заріже її. Через деякий час до будинку повернувся ОСОБА_13 . Одразу ОСОБА_10 почав наносити удару по ОСОБА_13 , який від ударів впав та втратив свідомість. Після чого, коли ОСОБА_13 прийшов до тями, його знову почали бити в різні частини тіла. ОСОБА_12 намагалась словесно зупинити такі дії ОСОБА_10 . В цей час ОСОБА_9 руками схопив ОСОБА_12 та дуже сильно штовхнув о спинку крісла, в результаті чого вона вдарилась головою о стіну. ОСОБА_9 також кричав на ОСОБА_12 , щоб вона не піднімалась. В цей же час, коли ОСОБА_13 лежав на підлозі, ОСОБА_9 забрав в нього з кишені телефон і передав ОСОБА_10 . Окрім того, ОСОБА_10 виходив на кухню та взяв кухонний ніж і повернувшись в кімнату приставив вказаний ніж до горла ОСОБА_12 . Остання схопила руками ніж та зламала лезо руками. ОСОБА_10 побачивши, що ОСОБА_12 зламала ніж, схопив шнур від мережевого подовжувача та почав душити її. В цей час ОСОБА_9 сидів поряд і спостерігав. ОСОБА_12 сильно налякалась таких дій. Вона благала, щоб ОСОБА_10 більше не бив ОСОБА_13 та щоб вони його відпустили. ОСОБА_9 сказав в цей час, дійсно, щоб ОСОБА_10 зупинився і відпустив ОСОБА_13 . Надалі ОСОБА_10 витрусив гаманець і забрав з нього кошти в сумі 800 гривень, а також витягував речі з шафи у пошуку грошей. Також на кухні вони їли їх їжу, після цього поставили на коліна ОСОБА_13 , а ОСОБА_10 почав трощити мебель і бити ламінат. Потім вони пішли з будинку. При виході з домоволодіння, ОСОБА_9 зламав руками частину паркана. Коли уходили, ОСОБА_10 сказав, що якщо ви щось комусь розкажете ми вас «порежем» (слово цитата).

Допитаний судом потерпілий ОСОБА_13 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність пояснив, що ОСОБА_19 до подій не знав. Побачив його вперше, коли він напав на нього в будинку та наніс по ньому сильний удар в обличчя, від якого він впав та втратив свідомість. ОСОБА_9 він знав як сусіда. Відносини з ним нормальні сусідські. Підстав обмовляти ОСОБА_10 або ОСОБА_9 у нього не має. За фактичними обставинами, потерпілий ОСОБА_13 дав майже аналогічні покази, що і потерпіла ОСОБА_12 в частині подій очевидцем яких він був. Потерпілий підтвердив напад на нього з боку ОСОБА_10 , коли ОСОБА_13 повернувся у будинок за місцем проживання, після магазину. ОСОБА_10 наніс спочатку один сильний удар в обличчя, від якого він втратив свідомість на деякий час. Коли він прийшов до тями, ОСОБА_10 продовжив його бити, наносячи удари в різні частини тіла. При цьому, ОСОБА_10 вимагав з нього і його дружини ОСОБА_12 грошові кошти, яких в них не було. Також потерпілий підтвердив, що ОСОБА_9 в нього з карману забрав мобільний телефон, який передав ОСОБА_10 . Удари наносив по ньому лише ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції пояснила, що обвинуваченого ОСОБА_9 вона знає як брата свого зятя, підтримує з ним звичайні людські стосунки, тому підстав обмовляти його у неї не має. Обвинуваченого ОСОБА_10 вона не знає, вперше побачила в той день, коли він прийшов спільно з ОСОБА_9 до неї додому. В один з днів на початку зими 2022 року, до неї додому прийшов ОСОБА_9 спільно з раніше незнайомим ОСОБА_10 . Знаходячись в домоволодінні, ОСОБА_16 побачила, що ОСОБА_9 дуже активний та злий. Серед висловлювань вона почула від нього, що «він гасив колаборантів». Вона подумала, що це відбулось десь у їхньому районі. З кишені ОСОБА_9 вона бачила паспорт громадянина України. Чий це був паспорт, вона не знає. Також вона бачила у нього ніж, із зеленою рукояткою. Окрім того, вона бачила у ОСОБА_10 два мобільні телефони, один можливо білого кольору, інший чорного кольору. ОСОБА_9 не казав їй, що вказані телефони належать колабарантам. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 знаходились в них вдома до 18:30 год. Окрім того, ОСОБА_16 показала, що ОСОБА_9 висловлював претензії і навіть кричав на неї кажучи, що вона колабарантка, хоча для такої думки підстав не було. ОСОБА_10 запропонував її співмешканцю ОСОБА_15 купити вказані мобільні телефони, однак він відмовився.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , який є чоловіком свідка ОСОБА_16 , показав, що ОСОБА_9 знає як рідного брата його зятя. Він бачив його всього два рази. Відносин з ним жодних майже не підтримує, тому підстав обмовляти його не має. ОСОБА_10 зовсім не знає. Свідок ОСОБА_15 показав, що 04.12.2022 року до нього додому прийшов ОСОБА_9 , з раніше незнайомим ОСОБА_10 . Вони знаходились в стані алкогольного сп`яніння. Він, дружина ОСОБА_16 та ОСОБА_9 і ОСОБА_10 трохи разом вжили алкогольних напоїв. Під час спілкування, ОСОБА_10 дістав два мобільні телефони і запропонував їх купити. Один телефон чорного кольору інший золотистого кольору. Обидва телефони сенсорні, без механічних кнопок. На вказану пропозицію ОСОБА_15 та його дружина відмовились, оскільки в них є мобільні телефони. Також ОСОБА_9 попросив для них зарядний пристрій. Під час вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_9 вів себе агресивно, казав, що вони забрали мобільні телефони у колаборантів. Також ображав дружину ОСОБА_15 , ОСОБА_16 називавши її колаборанткою. Коли ОСОБА_9 встав та збирався уходити, у нього з кишені випав паспорт громадянина України. Піднявши його з підлоги ОСОБА_9 сказав, що це паспорт також колаборанта. Кому саме належить паспорт, він не сказав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що обвинувачених і потерпілих не знає. Підстав їх обмовляти у нього не має. Він працює на Центральному ринку в м.Херсон, займається ремонтом техніки. За обставинами провадження показав, що приблизно у грудні 2022 року до нього на ринку звернувся раніше незнайомий чоловік, який запропонував купити два б/у мобільні телефони «Honor» та «Redmi», білого і чорного кольорів. Він повідомив, що це його телефони. Разом з тим у нього не було на них документів, коробок та зарядних пристроїв. Через деякий час прийшли співробітники поліції та бажали їх вилучити, однак він вже їх продав. Чоловік який прийшов продавати телефони на вигляді був 35, 40, 45 років. У нього була щетина, коротка зачіска, темне волосся. В поліції він впізнав на фото серед чотирьох осіб, особу, яка приходила до нього і продавала мобільні телефони. Впізнав цю людину переконливо. Під час допиту в суді у режимі відеоконференції він не може добре побачити обличчя всіх присутніх у залі людей, тому впізнати повторно цю людину не може. Прізвище людини, яку він впізнав не пам`ятає.

Колегія суддів звертає увагу, що сторона захисту не посилається на те, що викладені в мотивувальній частині вироку показання потерпілих та свідків не відповідають їх показам, наданим під час судового розгляду в суді першої інстанції, а лише вказують на можливу упередженість вказаних потерпілих та свідків. Однак факт упередженості потерпілих та свідків, або факт обмови вказаними особами обвинувачених, судом не встановлено та стороною захисту не доведено.

Крім того, доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм злочину підтверджується письмовими доказами, зокрема:

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.12.2022 року, відповідно до якого слідчий, в присутності понятих, пред`явив потерпілій ОСОБА_12 , чотири фотокартки, на яких містяться фото осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі. Серед пред`явлених осіб, потерпіла впізнала особу чоловіка на фотокартці під № 2, як свого сусіда ОСОБА_9 , який 04.12.2022 року заволодів її майном із застосуванням насильства. Потерпіла впізнала ОСОБА_9 за загальними ознаками, як знайому раніше особу;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.12.2022 року, відповідно до якого слідчий, у присутності понятих, пред`явив потерпілому ОСОБА_13 , чотири фотокартки, на яких містять фото осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі. Серед пред`явлених осіб, потерпілий впізнав особу чоловіка на фотокартці під № 2 ( ОСОБА_9 ), як особу, який заволодів його майном та майном його дружини ОСОБА_12 . Впізнав особу за загальними ознаками, як знайому особу;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.12.2022 року, відповідно до якого слідчий, у присутності понятих, пред`явив потерпілому ОСОБА_13 , чотири фотокартки, на яких містять фото осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі. Серед пред`явлених осіб, потерпілий впізнав особу чоловіка на фотокартці під № 2 ( ОСОБА_10 ), як особу, на ім`я ОСОБА_20 , який 04.12.2022 року спричинив йому тілесні ушкодження та забрав його майно;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.12.2022 року, відповідно до якого слідчий, у присутності понятих, пред`явив потерпілій ОСОБА_12 , чотири фотокартки, на яких містять фото осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі. Серед пред`явлених осіб, потерпіла впізнала особу чоловіка на фотокартці під № 2 ( ОСОБА_10 ), як особу, на ім`я ОСОБА_20 , який 04.12.2022 року спричинив їй тілесні ушкодження та забрав її майно;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.12.2022 року, відповідно до якого слідчий, у присутності понятих, пред`явив свідку ОСОБА_14 , чотири фотокартки, на яких містять фото осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі. Серед пред`явлених осіб, свідок впізнала особу чоловіка на фотокартці під № 2, як ОСОБА_9 , який з чоловіком на ім`я ОСОБА_20 , 04.12.2022 року були в неї вдома. Впізнала особу за загальними ознаки, як раніше знайому особу;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.12.2022 року, відповідно до якого слідчий, у присутності понятих, пред`явив свідку ОСОБА_14 , чотири фотокартки, на яких містять фото осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі. Серед пред`явлених осіб, свідок впізнала особу чоловіка на фотокартці під № 2 ( ОСОБА_10 ), як особу на ім`я ОСОБА_20 , який в неї вдома, разом із ОСОБА_9 пропонував їй купити мобільні телефони. Впізнала особу за сукупністю ознак формі обличчя, волосся.

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.12.2022 року, відповідно до якого слідчий, у присутності понятих, пред`явив свідку ОСОБА_15 , чотири фотокартки, на яких містять фото осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі. Серед пред`явлених осіб, свідок впізнав особу чоловіка на фотокартці під № 2, як ОСОБА_9 , який 04.12.2022 року разом з чоловіком на ім`я ОСОБА_20 у нього вдома пропонували купити два мобільних телефона. Впізнав особу за сукупністю ознак, як раніше знайому особу;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.12.2022 року, відповідно до якого слідчий, у присутності понятих, пред`явив свідку ОСОБА_15 , чотири фотокартки, на яких містять фото осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі. Серед пред`явлених осіб, свідок впізнав особу чоловіка на фотокартці під № 2 ( ОСОБА_10 ), як особу на ім?я ОСОБА_20 , який 04.12.2022 року у нього вдома, разом з ОСОБА_9 пропонували йому купити два мобільні телефони. Впізнав особу за загальними рисами обличчя, волоссям;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.12.2022 року, відповідно до якого слідчий, у присутності понятих, пред`явив свідку ОСОБА_17 , чотири фотокартки, на яких містять фото осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі. Серед пред`явлених осіб, свідок впізнав особу чоловіка на фотокартці під № 2 ( ОСОБА_10 ), як особу який продав йому два мобільних телефони «Redmi 6» та «Honor 7А модель DUA-L22». Впізнав особу за рисами обличчя.

Апеляційний суд вважає, що викладені у вироку та дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та доведеності їх вини у вчиненні вказаного злочину.

Стороною захисту не надано переконливих доказів того, що у потерпілих та свідків були підстави обмовити обвинувачених.

Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи захисника ОСОБА_7 про те, що під час проведення слідчим впізнання особи за фотознімками були допущенні істотні порушення вимог КПК. Такий висновок апеляційного суду відповідає правовій позиції касаційного суду в постанові від 15 травня 2025 року (справа №607/12421/22).

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що сам обвинувачений ОСОБА_10 визнавав факт події злочину, зокрема підтвердив, що 04.12.2022 року, біля 16.30 год, він разом з ОСОБА_9 , вторгся у будинок ОСОБА_12 , оскільки впізнав в неї колаборантку. Обвинувачений ОСОБА_10 також фактично визнав факт застосування до потерпілих фізичної сили.

Таким чином, слід констатувати, що процедура впізнання в даній справі, насправді не була формальною та відповідала вимогам процесуального закону.

Доводи сторони захисту, щодо недопустимості судових експертиз є необґрунтованими, оскільки як за формою, так і за змістом, експертизи відповідають відповідним нормативно-правовим Актам (Закону «Про судову експертизу», Інструкції «Про проведення судово-медичної експертизи»). Відсутність відповідей на певні питання, не можна визнати порушенням в діях експертів, оскільки експерт зв`язаний у своєму висновку з поставленими стороною обвинувачення питаннями.

Слід звернути, що в даній справі сторона захисту під час досудового розслідування та судового розгляду не ініціювала проведення додаткових чи повторних експертиз.

Колегія суддів вважає, що відсутність деяких формальних відомостей у висновку не ставить під сумнів таку експертизу, а лише показує певні технічні помилки у оформлені вказаного документу, які не впливають, ані на зміст, ані на висновок експертного знання із вказаної спеціальності.

У даній справі з показань потерпілих, свідків та зі змісту інших письмових доказів беззаперечно встановлено, що дії обох обвинувачених були спрямовані на досягнення однієї і тієї ж мети заволодіння майном шляхом нападу, жоден з нападників не утримував іншого від вчинення цих дій, діяли вони разом, узгоджено, кожен виконував конкретні дії на досягнення злочинного результату, отже обвинувачені діяли за попередньою змовою групою осіб.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, тому ці докази в своїй сукупності взаємодоповнюють один одному та є достатніми для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Водночас колегія суддів визнає обґрунтованими доводи прокурора про те, що за наслідками судового розгляду суд першої інстанції вийшов за межі пред`явленого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачення, чим допустив істотне порушення вимог КПК України.

За змістом ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Наведені правові норми у їх системному зв`язку указують на те, що «межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта» (ч.1 ст.337 КПК) визначаються не тільки «формулюванням обвинувачення», але й викладеним у обвинувальному акті змістом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та визначеною в обвинувальному акті правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п.5 ч. 2 ст. 291 КПК).

Правильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, в аспекті кваліфікації діяння обвинуваченого, є імперативно встановленим обов`язком суду, а не реалізацією повноважень диспозитивного характеру.

Важливим для вирішення питання про дотримання судом вказаних вище приписів закону, є виклад стороною обвинувачення саме фактичних обставин кримінального правопорушення, які визначають своїм змістом фабулу обвинувачення, яка віддзеркалює фактичну модель вчиненого кримінального правопорушення, а формула кваліфікації і формулювання обвинувачення є правовою оцінкою кримінального правопорушення, фактичною вказівкою на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Формулювання обвинувачення є підсумком кримінально-правової оцінки фактичних обставин, а тому безпосередньо та нерозривно з ними пов`язане. Також положення ч. 1 ст. 337 КПК мають на меті забезпечити особі можливість знати точний обсяг висунутого обвинувачення, від якого вона повинна захищатися (включаючи як фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими та які будуть предметом доказування в суді,

так і відповідну правову кваліфікацію).

У даному кримінальному провадженні за наслідками судового розгляду суд першої інстанції кваліфікував дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.4 ст.187 КК України за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала напад та з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану.

Водночас зі змісту формулювання обвинувачення в обвинувальному акті вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачувались у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану.

В порушення вимог ст.337 КПК, суд першої інстанції вийшов за межі пред`явленого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачення та кваліфікував їх дії, у тому числі за кваліфікуючою ознакою «із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу», в той час, як вказана кваліфікуюча ознака диспозиції ч.4 ст.187 КК України обвинуваченим не інкримінувалася.

За таких обставин місцевий суд допустив істотне порушення вимог КПК України, що відповідно до положень ст.408, 409, 412 КПК є підставою для зміни вироку.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченим покарання ґрунтується на положеннях ст.ст.50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність під час зарахування обвинуваченим строку переднього ув`язнення в строк відбуття покарання.

Частиною 5 ст.72 КК України передбачено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Суд першої інстанції зарахував обвинуваченому ОСОБА_10 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 08.12.2022 року по день набрання законної сили вироком суду.

Обвинуваченому ОСОБА_9 , в строк покарання, суд зарахував строк попереднього ув`язнення з 07.12.2022 по 02.02.2023 року, та з дня затримання за вказаним вироком у залі суду - з 11.04.2024 року по день набрання законної сили вироком суду.

Разом з тим, в порушення вимог ч.5 ст.72 КК України місцевий суд безпідставно не вказав у вироку про те, що строк попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання має обчислюватись з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Дані обставини також слугують підставою для зміни вироку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок суду.

Згідно положень п.4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Положеннями п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 409 КПК України встановлено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні з підстав викладених у мотивувальній частині даної ухвали.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Херсонської окружної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Малиновського районного суду м.Одеси від 11.04.2024 року в кримінальному провадженні №0000354 від 07.12.2022 року, яким ОСОБА_10 та ОСОБА_9 засуджено за ч.4 ст.187 КК України змінити.

Викласти п.1.2. мотивувальної частини вироку в наступній редакції:

«Суд кваліфікує дії обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за ч.4 ст.187 КК України за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужими майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазначала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану».

Викласти п.1.5. резолютивної частини вироку в наступній редакції:

«На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_10 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, з 08.12.2022 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі».

Викласти п.1.8 резолютивної частини вироку в наступній редакції:

«На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_9 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, з 07.12.2022 року по 02.02.2023 року та з 11.04.2024 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі».

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, у той самий строк, з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4