Справа №766/4738/25
н/п 1-кс/766/5569/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2025 року м. Херсон

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000057 від 27.03.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив: скасувати арешт майна, накладений слідчим суддею Херсонського міського суду Херсонської області та повернути у володіння власника ОСОБА_3 нарізну вогнепальну зброю 7.62 мм КАRABINEK АКМ, № НОМЕР_1 , 1986 р.в. та набої калібру 7.62 мм. у кількості 20 шт. з маркуванням «82 21», які поміщені до сейф-пакету РSР № 1099992.

В обґрунтування клопотання посилався на те, що арешт на вказане майно було накладено в рамках кримінального провадження № 0000057 від 27.03.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, яке закрито постановою слідчого від 28.06.2025 року.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, у клопотанні зазначив, що просить розглянути справу у його відсутності, оскільки він є військовослужбовцем та перебуває за межами Херсонської області.

Прокурор в судове засідання не з`явився, причини неявки не пояснив, про час і місце розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою про доставку смс-повістки.

Дослідивши матеріали, що долучені до клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Слідчим суддею встановлено, що 02.04.2025 року в рамках кримінального провадження № 0000057 від 27.03.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, слідчим суддею Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_4 було накладено арешт на майно, в тому числі й на нарізну вогнепальну зброю 7.62 мм КАRABINEK АКМ, № РА06635, 1986 р.в. та набої калібру 7.62 мм. у кількості 20 шт. з маркуванням «82 21», які поміщені до сейф-пакету РSР № 1099992.

Підставою для арешту майна стала необхідність його збереження як речового доказу.

28.06.2025 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000057 від 27.03.2025 року, було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК. За змістом статей 173, 174 цього Кодексу під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд відповідно.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 1 ст. 174 КПК).

Частини 3 та 4 ст. 174 КПК регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Натомість у ст. 174 КПК не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою слідчого чи дізнавача.

Разом із тим, за приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК України вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого, дізнавача або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, дізнавачем, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Кримінальний процесуальний кодекс України як кримінальне процесуальне законодавство є систематизованим зведенням кримінальних процесуальних норм, які регулюють порядок досудового розслідування та судового провадження.

У Рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України виходив із того, що загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило «lex posterior derogat priori» - «наступний закон скасовує попередній». Таким чином, повноважний орган конституційної юрисдикції визначив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

Принцип верховенства права вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» ( lex posterior generalis non derogat priori speciali ). В Рішенні від 18 червня 2020 року № 5-р(II)/2020 Конституційний Суд України зазначив, що якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права втрачає свою дієвість. Імператив надання дієвості принципові верховенства права вимагає одночасного застосування всіх трьох класичних формул.

Саме із таких настанов виходить слідчий суддя щодо застосування приписів ч. 4 ст. 132 КПК.

У даному випадку кримінальне провадження закрив дізнавач на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, і з цього моменту припинила дію ухвала слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 02.04.2025 року про арешт майна в межах кримінального провадження №0000057 від 27.03.2025 року, наслідком чого є скасування арешту як заходу забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, підстави для скасування арешту майна слідчим суддею, накладеного в рамках закритого на даний час кримінального провадження, відсутні.

Вказані висновки повністю узгоджуються з позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.04.2024 року по справі №554/2506/22.

Крім того, слід зазначити, що згідно з вимогами ст. 174 КПК України з заявою про скасування арешту майна має право звернутися власник або володілець майна. Доказів того, що саме ОСОБА_3 є власником вказаного майна або воно перебувало у його законному володінні до матеріалів клопотання не долучено. Згідно ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно воно було вилучене під час огляду місця події. Особа, в якої воно було вилучене, в ухвалі не вказана, власник майна слідчим суддею не встановлений. При цьому, враховуючи, що вилучене майно є зброєю та боєприпасами до неї, то воно має належати державі в особі певної військової частини, а не фізичній особі, якою є ОСОБА_3 .

На підставі наведеного та керуючись статтями 174 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000057 від 27.03.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України відмовити за необґрунтованістю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1