Справа № 634/1355/24
Провадження № 1-кп/634/56/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2025 рокусел. Сахновщина Харківської області

Сахновщинський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Сахновщина Харківської області у режимі відеоконференцзв`язку матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001082 від 16.11.2024 року за звинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Чорнолозка Сахновщинського району Харківської області, з середньою технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

22.07.2024 року близько 16.00 год, 23.07.2024 року близько о 13:00 год, 10.08.2024 року о 14.55 год. ОСОБА_5 , перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де спільно проживає з матір`ю ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, в ході сварки з останньою ображав ОСОБА_4 , принижував її та висловлювався нецензурною лайкою.

Вказаними діями ОСОБА_5 спричинив приниження гідності потерпілої, що призвело до психологічних страждань та душевних переживань.

Постановами Сахновщинського районного суду Харківської області від 30.07.2024 року, 04.09.2024 року відповідно, які набрали законної сили, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У подальшому ОСОБА_5 16.11.2024 року близько 11.30 год., перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де спільно проживає з матір`ю ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», діючи в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, в ході сварки з останньою ображав ОСОБА_4 , принижував її та висловлювався нецензурною лайкою, що призвело до психологічних страждань та душевних переживань потерпілої.

Отже, вказаними діями ОСОБА_5 спричинив приниження гідності потерпілої, що призвело до психологічних страждань та душевних переживань.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства, щодо особи, з якою підозрюваний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних, психологічних страждань потерпілої особи.

Обвинувачений у судовому засідання провину не визнав, відмовився від дачі пояснень, посилаючись на ст. 63 Конституції України. У подальшому надав пояснення в частині того, що приймав участь у бойових діях, на цей час звільнився за станом здоров`я. Потерпіла є його матір`ю і вони проживають разом в селі Чорнолозка. Сварки з матір`ю відбуваються у зв`язку з протилежними політичними поглядами на події, які пов`язані з війною. Він вважає, що потерпіла тим самим його провокує, і він після цього нецензурно висловлюється. На його думку, він не вчиняє домашнє насильство, вважає, що не можна довести людину до моральних страждань нецензурними висловлюваннями.

Прокурор, який приймає участь у розгляді справи, просив допитати потерпілу, свідків обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що зазначені в реєстрі, у подальшому у судовому засіданні 30.04.2025 року прокурор відмовився від допиту свідка ОСОБА_7 , а також дослідити письмові докази. Прокурором на виконання ст. 363 КПК України повідомлено, що стороною обвинувачення подані суду всі наявні у них докази, зібрані в ході досудового слідства.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що вона проживає разом з обвинуваченим, який є її сином, і зловживає спиртними напоями. Між нею та обвинуваченим постійно виникають сварки, у ході яких останній виражається в її адресу нецензурною лайкою та погрожує фізичною розправою, внаслідок чого у неї підвищується тиск, і вона зверталася до лікаря. Потерпіла неодноразово викликала поліцію, відносно сина складалися протоколи. Щодо обставин, викладених у обвинувальному акті, не змогла вказати мотиви, у зв`язку з якими відбуваються сварки, та описати події.

Під час судових дебатів потерпіла ОСОБА_4 заявила, що не просила судити сина, вона вважає, що його треба лікувати, оскільки він хвора людина, який воював та переніс дві операції.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою потерпілої ОСОБА_4 та обвинуваченого, іноді чула з території їхнього домоволодіння нецензурну лайку, але безпосереднім свідком сварок між ними не була. Про сварки знає зі слів потерпілої ОСОБА_4 , яка скаржиться на те, що обвинувачений ображає її нецензурною лайкою. Жодного разу потерпіла до неї після сварок не приходила, слідів побоїв і синців у неї не бачила.

Прокурором, на підтвердження обґрунтованості обвинувачення, були надані суду наступні докази:

- витяг з кримінального провадження №0001082 від 16.11.2024 року, яким підтверджується внесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення, вчинене 16.11.2024 року, і початок досудового розслідування ( том 2 а.с. 1,2);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення 16.11.2024 року від ОСОБА_4 про притягнення до кримінальної відповідальності її сина ОСОБА_5 , який систематично вчиняє відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, чим задає шкоду її психологічному здоров`ю ( том 2 а.с. 4);

- рапорт ст. інспектора ВП №1 Берестинського РВП ГУ НП у Харківській області ОСОБА_8 від 16.11.2024 року, з якого вбачається, що 16.11.2024 року об 11.38 год. до чергової частини ВП №1 Берестинського РВП ГУ НП у Харківській області надійшла письмова заява ОСОБА_4 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , який систематично вчиняє домашнє насильство психологічного характеру ( том 2 а.с. 3);

- постанова Сахновщинського районного суду Харківської області по справі № 634/729/24 від 30.07.2024 року, що набрала законної сили, і якою ОСОБА_5 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме: 22. 07. 2024 року ОСОБА_5 вчинив відносно своєї матері насильство в сім`ї та 23. 07. 2024 року невиконання ОСОБА_5 термінового заборонного припису, за що накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн ( том 2 а.с. 21);

-постанова Сахновщинського районного суду Харківської області по справі № 634/833/24 від 04.09.2024 року, що набрала законної сили, і якою ОСОБА_5 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме: 10. 08. 2024 року ОСОБА_5 вчинив відносно своєї матері насильство в сім`ї, за що накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 грн ( том 2 а.с. 20);

- висновок експерта Красноградського відділення КЗОЗ ХОБСМЕ № 12-14/49-КР/23 від 10.05.2023 року, згідно якого за обставин, що мали місце 03.05.2023 року о 19.00 год. за адресою: вул. Центральна,25, с. Чорнолозка Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області, де у ході сварки ОСОБА_5 , стоячи позаду ОСОБА_4 наніс їй один удар полотном штикової лопати по голові з лівої сторони, внаслідок чого остання відчула запаморочення в голові, але свідомість не втратила, з урахуванням матеріалів досудових розслідувань, даних із медичної документації, ОСОБА_4 мала такі тілесні ушкодження: травматичний набряк м`яких тканин та забійна рана на голові.

Забійна рана могла утворитися внаслідок дії тупого твердого предмету, яке має грань (ребро), по механізму удар. Можливо в строк та способом, на які вказує освідувана. По ступеню тяжкості вказане тілесне ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень, згідно п.п. 2.3.2 б, 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6 ( том 2 а.с. 58-59);

- дані, що характеризують ОСОБА_5 , з яких вбачається, що він раніше не судимий, є військовослужбовцем, проходив службу у військові частині № НОМЕР_1 , вважається таким, що самовільно залишив розташування військової частини, на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває, задовільно характеризується за місцем проживання, а саме, що за час проживання в селі скарг від жителів села не надходило, компроментуючими матеріалами староста села не володіє ( том. 2 а.с. 22-44);

-повідомлення про підозру від 23.12.2024 року ОСОБА_5 у рамках кримінального провадження №0001082 від 16.11.2024 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства, щодо особи, з якою підозрюваний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних, психологічних страждань потерпілої особи ( том 2 а.с. 67-71);

-повідомлення 23.12.2024 року потерпілій ОСОБА_4 про завершення досудового розслідування, роз`яснено про доступ до матеріалів досудового розслідування ( том 2 а.с. 79);

-повідомлення 23.12.2024 року ОСОБА_5 про завершення досудового розслідування, роз`яснено про доступ до матеріалів досудового розслідування( том 2 а.с. 78);

-протокол про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 23.12.2024 року, з якого вбачається, що ОСОБА_5 ознайомлювався із матеріалами досудового розслідування з 20.20 год. 23.12.2024 року до 20.35 год. 23.12.2024 року, й на якому наявний особистий підпис ОСОБА_5 с( том 2 а.с. 81).

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, вислухавши доводи сторін кримінального провадження, суд дійшов до висновку, що вони не доводять наявності складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_5 , передбаченого ст.126-1 КК України, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Так, прояв домашнього насильства відповідно до ст.126-1 КК України полягає у систематичних умисних діях винної особи по вчиненню фізичного, психологічного або економічного насильства, зокрема щодо особи, з якою вона перебуває у сімейних відносинах.

Систематичність передбачає три і більше подібних випадків, внаслідок чого дії особи розцінюються такими, що несуть більшу суспільну небезпеку, та за які настає суворіша відповідальність кримінальна, в порівняні з адміністративною відповідальністю.

Тобто, предметом доказування вини особи у вчиненні домашнього насильства у кримінальному провадженні полягає у доведеності трьох і більше фактів умисного вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства суб`єктом кримінального правопорушення.

Обов`язковими є також настання наслідків: фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Проте, докази вчинення психологічного, як і фізичного насильства, як складової домашнього насильства, не доведені стороною обвинувачення поза розумним сумнівом, достатніми належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст. 1 Закону України " Про запобігання та протидію домашньому насильству"обов`язковими наслідками виключно психологічного насильства є побоювання потерпілої особи за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, емоційна невпевненість, нездатність захистити себе або шкода психічному здоров`ю особи.

У практиці ЄСПЛ зазвичай беруться до уваги обставини, що завдають моральної шкоди, зокрема: незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; психічне напруження тощо.

Під розладом здоров`я слід розуміти розлад фізичного здоров`я або психічний розлад послідовно розвинутий хворобливий процес, безпосередньо обумовлений заподіянням тілесного ушкодження. Розлад здоров`я завжди поєднується з втратою працездатності, яка може бути стійкою або тимчасовою (незначною). Залежно від ступеню втрати працездатності (до 10%, від 10% до 33%, понад 33%) діяння підлягає додатковій кваліфікації за статтями КК, які передбачають умисне заподіяння легкого, середньої тяжкості чи тяжкого тілесного ушкодження.

Зміст таких наслідків, як психологічні страждання, емоційна залежність, погіршення якості життя потребують конкретизації на основі узагальнення судової практики у відповідних справах.

Зокрема, психологічні страждання можуть бути оцінені судом за допомогою таких критеріїв, які можуть бути встановлені під час допиту самої потерпілої особи, свідків, вивчення документів, а також на підставі проведення психологічної експертизи:

- емоційна дезадаптація і дезорієнтація: потерпіла особа внаслідок насильства почала відчувати хронічне почуття провини, «вигоряння» нездатність переживати позитивні емоції, депресію, високу тривожність, з неї витиснута потреба в любові вона і хоче тепла, і боїться близьких відносин, потерпілу особу переслідує песимізм, почуття невдалого, «нещасного» життя, в неї знизились самооцінка і концентрація, виникли негативні переживання та зникли позитивні емоції;

- пов`язані з цим психосоматичні порушення: у потерпілої особи виникли ожиріння або, навпаки, різка втрата ваги на тлі порушення апетиту; при емоційному (психічному) насильстві, особливо у дітей, з`явились шкірні висипки, алергійні реакції, виразка шлунка, непояснені болі внизу живота, нервово-психічні захворювання тики, заїкуватість тощо.

Під емоційною залежністю слід розуміти, зокрема, залежність від відносин з агресором, яка водночас може бути поєднана і з сильними любовними почуттями до нього ж. Така залежність проявляється в неможливості вибору у відносинах, які є руйнівними (часто на ґрунті ревнощів), але з іншого боку потерпілу особу переслідує нестерпний страх самотності, відчай, цей стан описується психологами як «чорна незаповнена діра в душі».

Погіршення якості життя потерпілої особи може бути визначене за такими критеріями:

- фізичні: потерпіла особа втратила енергійність, у неї виникли втома, фізичний дискомфорт, посилилась залежність від ліків і лікування, алкоголю чи інших психоактивних речовин, водночас можуть мати місце поганий сон і загалом нездатність до спокійного відпочинку;

- інтелектуальні дисфункції: у потерпілої особи виникли негнучкість, некритичність, вузькість мислення, знизилась концентрація уваги, погіршилась пам`ять тощо;

- соціальна дезадаптація і дезорієнтація: у потерпілої особи послабились соціальні зв`язки поступово зникли друзі, інші близькі люди, з якими вона могла б поділитися і від яких можна одержати допомогу, коло соціальних контактів і відносин гранично звузилось; знизилась соціальна активність, виникли безпорадність, нездатність до самостійних рішень і відповідальних дій; посилилась безініціативність в роботі й особистому житті; зменшилась працездатність;

- економічна недостатність як наслідок економічного насильства.

При цьому, погіршення якості життя повинно мати комплексний характер для його оцінки як наслідку домашнього насильства. Наявності лише одного з названих критеріїв (наприклад, втоми і поганого сну або послаблення соціальних зв`язків, або економічної недостатності) недостатньо для оцінки діяння як злочину.

Проте, прокурором в судовому засіданні не надано жодних доказів на підтвердження завдання психологічних страждань та душевних переживань і в чому це виразилось.

У судовому засіданні прокурор та потерпіла не навели суду жодних доводів, які б свідчили про наявність в останньої емоційного пригнічення, погіршення психологічного самопочуття та погіршення якості життя, емоційної дезадаптації і дезорієнтації, пов`язаних з цим психосоматичних порушень, інтелектуальних дисфункцій, соціальної дезаптації і дезорієнтації тощо.

Так, доказів звернення потерпілої ОСОБА_4 до медичної установи матеріали справи не містять. Швидку медичну допомогу після сварок потерпіла ОСОБА_4 не викликала.

Свідок обвинувачення не був очевидцем сварок між потерпілою та обвинуваченим, а про сварки знає лише зі слів потерпілої.

Тому свідчення потерпілої ОСОБА_4 , що після сварок, у неї підвищується тиск не підтвержено належними доказами.

Крім того, з характеристики обвинуваченого, наданою старостою села, де проживають потерпілий та обвинувачений, не вбачається, що обвинувачений зловживає спиртними напоями, що між матір`ю та сином виникають сімейні сварки, конфлікти, і внаслідок чого є скарги сусідів матері.

Доказів дій обвинуваченого, які б свідчили про те, що вони доводять дорослу людину до стану емоційної невпевненості, втрати здатності захистити себе, матеріали справи не містять. Нецензурні висловлювання у зв`язку із сімейною сваркою не є достатнім доказом домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення психологічного насильства, щодо особи, з якою обвинувачений перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.

Є незрозумілим з чого виходив прокурор при викладених фактичних обставинах кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, в обвинувальному акті, формуючи обвинувачення за ст. 126 - 1 КК України, в тому числі як вчинення обвинуваченим саме фізичного насильства щодо особи, з якої підозрюваний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних страждань потерпілої.

Крім того, суд акцентує увагу, що матеріали справи не містять протоколу огляду місця події, як первинної слідчої дії, на підтвердження місця вчинення злочину.

Відсутні і документи на підтверження родинного зв`язку між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим.

При цьому склад ст.126-1 КК України не передбачає систематичність притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства.

Суд вважає, що для доведеності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення за ст.126-1 КК України потрібно довести кожен випадок насильства, які в сукупності носять характер систематичних.

Доказ притягнення особи до адміністративної відповідальності та накладення на особу адміністративного стягнення може бути одним з видів доказів вини особи, але не виключно тільки він.

Дані, що здобуваються під час притягнення особи до адміністративної відповідальності не передбачають їх збір з допитом осіб з попередженням про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих доказів та відмову від дачі доказів, рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності може прийматися без обов`язкової участі особи, яка притягується до відповідальності, без допиту всіх свідків, та потерпілої, які давали письмові пояснення, а відтак, висновки і обставини викладені в таких постановах суду, у кримінальному провадженні повинні доводитися за правилами, передбаченими кримінальним процесуальним законом, чого в даному випадку не відбулося.

Судом не може бути прийнятий до уваги висновок експерта Красноградського відділення КЗОЗ ХОБСМЕ № 12-14/49-КР/23 від 10.05.2023 року, оскільки ОСОБА_5 не інкримінуються події, що мали місце 03.05.2023 року о 19.00 год., де ніби то у ході сварки з ОСОБА_4 . ОСОБА_5 наніс їй один удар полотном штикової лопати по голові з лівої сторони, внаслідок чого остання відчула запаморочення в голові, але свідомість не втратила, з урахуванням матеріалів досудових розслідувань, даних із медичної документації, ОСОБА_4 мала такі тілесні ушкодження: травматичний набряк м`яких тканин та забійна рана на голові.

В ході судового слідства стороною обвинувачення не було заявлено клопотань про проведення судово - психологічної експертизи потерпілої особи.

Будь-які інші докази, які могли би свідчити на користь обвинувачення, в матеріалах провадження відсутні, а прокурор у своїй промові в судових дебатах не зробив аналіз і не дав оцінку зібраним і дослідженим у справі доказам, що підтверджують, на його думку, пред`явлене обвинувачення.

Таким чином, провівши перевірку усіх доказів, наданих прокурором, суд вважає, що вони фактично ґрунтуються на припущеннях та суб`єктивних оцінках стороною обвинувачення наявних матеріалів справи, а тому є безпідставними.

У п. 65 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Коробов проти України, п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі Кобець проти України зазначено: при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, що є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

У силу положень ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, п.п. 18,19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року " Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

За таких обставин суд вважає, що сторона обвинувачення не довела наявність в діях ОСОБА_5 об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, а саме в умисному систематичному вчиненні фізичного, психологічного насильства, щодо особи, з якою підозрюваний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних, психологічних страждань потерпілої особи, як складової домашнього насильства, яка передбачена ст.126-1 КК України, а тому його слід визнати невинуватим та виправдати.

На підставі викладеного, керуючись ст. 373, 374, 376, 615 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та виправдати його на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю того, що в діянні ОСОБА_5 є склад кримінального правопорушення.

Речові докази у справі відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід відносно виправданого не обирався.

Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Сахновщинський районний суд Харківської області протягом 30 діб з дня його проголошення, а виправданим у той самий строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя