ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/28457/21

Провадження № 11-кп/820/515/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002011 від 21 жовтня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 та ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2025 року,-

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Хмельницького, що проживає по АДРЕСА_1 , одруженого, не працевлаштованого, з вищою освітою, раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 та ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України та виправдано у зв`язку із тим, що не доведено, що вчинено кримінальні правопорушення, в яких він обвинувачується.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року (справа № 757/32280/21-к) на майно обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме: автомобіль ВАЗ 210990-20, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; кладову № 11, загальною площею 3,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, - скасовано.

Процесуальні витрати ухвалено віднести на рахунок держави.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що, будучи відповідно до наказу прокуратури Хмельницької області № 966к від 21 липня 2017 року на посаді прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури області, а відповідно до наказу Хмельницької обласної прокуратури № 279-к від 12 жовтня 2020 року переведеним з посади прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Хмельницької області на посаду прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Хмельницької обласної прокуратури, будучи службовою особою, знаючи, що до кола його повноважень, як прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Хмельницької обласної прокуратури, не входить прийняття рішень про зміну обвинувачення, закриття кримінального провадження або звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000349 від 16 грудня 2019 року обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_9 , чи звільнення від відбування покарання з випробуванням та вплинути на прийняття таких рішень він не може, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого в особливо великих розмірах, діючи умисно, з корисливих мотивів 14 вересня 2020 року, близько 12 год., 09 січня 2021 року, близько 15 год., 13 січня 2021 року, близько 09 год., 14 січня 2021 року, близько 10 год. 30 хв., перебуваючи біля зупинки громадського транспорту «Філармонія» за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 82, повідомив ОСОБА_10 завідомо неправдиву інформацію про те, що ОСОБА_9 загрожує призначення покарання у виді позбавлення волі і для того, щоб останній залишився на волі, необхідно надати неправомірну вигоду в розмірі від 20 000 до 30 000 доларів США.

В подальшому 14 січня 2021 о 10 год. 30 хв. під час зустрічі на зупинці громадського транспорту «Філармонія» за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 82, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння шляхом обману чужим майном, ОСОБА_8 дістав блокнот, з якого узяв аркуш паперу білого кольору формату А4, на якому був надрукований текст наступного змісту «5000 грн. на сьогодні» та передав ОСОБА_10 клаптик паперу з надрукованим текстом «5168 7427 3042 9085».

Після цього, 14 січня 2021 року о 19 год. 51 хв. ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні торгового центру «Офіс Центр» за адресою: м. Хмельницький, вул. Подільська, 93, за допомогою терміналу самообслуговування AT КБ «Приватбанк» здійснив перерахунок грошових коштів в розмірі 4946 грн. 62 коп. на банківську карту, номер якої надав ОСОБА_8 .

Надалі, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) в особливо великих розмірах, діючи умисно, з корисливих мотивів, 28 січня 2021 року, близько 12 год., ОСОБА_8 , перебуваючи біля зупинки громадського транспорту «Філармонія» за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 82, повідомив ОСОБА_10 завідомо неправдиву інформацію про те, що необхідно надати неправомірну винагороду в розмірі 70 000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу валют станом на 28 січня 2021 року становить 1 971 564 грн., що на момент вчинення кримінального правопорушення в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. В разі надання зазначеної неправомірної винагороди прокурори у провадженні змінять обвинувачення ОСОБА_9 на ст. 309 КК України, а суддя ОСОБА_11 винесе рішення, яке виключатиме покарання у виді позбавлення волі.

В подальшому, при невстановлених слідством обставинах, ОСОБА_8 отримав інформацію, що про його протиправну діяльність стало відомо правоохоронним органам, а тому з причин, які не залежали від його волі, він не зміг вчинити всіх дій, які він вважав необхідними для заволодіння шляхом шахрайства чужим майном в особливо великих розмірах.

Крім того, ОСОБА_8 15 вересня 2020 року, близько 12 год., перебуваючи біля зупинки громадського транспорту «Філармонія» за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 82, діючи умисно та з корисливих мотивів, з метою підбурювання ОСОБА_9 до надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, повідомив ОСОБА_10 про те, що для призначення ОСОБА_9 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, необхідно надати неправомірну вигоду в розмірі від 20 000 до 30 000 доларів США.

В подальшому, ОСОБА_8 28 січня 2021 року, близько 12 год., перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Філармонія» за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 82, з метою підбурювання ОСОБА_9 до надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, показав ОСОБА_10 клаптик паперу, на якому був рукописний текст «70 000 $», що останній зрозумів як 70 000 доларів США, та повідомив, що в разі надання неправомірної вигоди у вказаному розмірі, прокурори у кримінальному проваджені № 0000349 від 16 грудня 2019 року змінять обвинувачення на ст. 309 КК України, а суддя ОСОБА_11 винесе рішення, яке виключатиме покарання у виді позбавлення волі, тим самим викликав у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 переконання у необхідності надання грошових коштів.

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України - незакінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах, та ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України - підбурюванні до надання неправомірної вигоди службовим особам, які займають відповідальне становище за вчинення службовими особами в інтересах того, хто надає таку вигоду дій з використанням наданого їм службового становища.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 та ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 - у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 369 КК України - у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Вирок вважає незаконним, необґрунтованим та невмотивованим у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що докази, наявні у матеріалах справи, повністю підтверджують вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Місцевий суд безпідставно визнав ряд доказів недопустимими, через підбурювання обвинуваченого з боку правоохоронних органів, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

Зокрема, ОСОБА_8 під час спілкування із ОСОБА_10 вживав заходів безпеки від спостереження, а саме: спілкувався через месенджери, зустрічався в громадських місцях, пропонуючи надати йому 70 000 доларів США, користувався надрукованим текстом, номер банківської карти передав на аркуші паперу, цікавився ходом розгляду справи стосовно ОСОБА_9 , дізнавався прізвища судді та прокурорів.

Вказане, на думку прокурора, свідчить саме про зацікавленість та активні спроби ОСОБА_8 отримати грошові кошти, а також відсутність провокації обвинуваченого з боку правоохоронних органів.

Крім того, в ході судового розгляду не вжито жодних заходів для встановлення, особи, працівника СБУ, під контролем якої, за словами ОСОБА_10 , він ініціював зустрічі із ОСОБА_8 . Тому такі покази свідка місцевий суд безпідставно взяв до уваги.

16 червня 2025 року до Хмельницького апеляційного суду надійшли доповнення апеляційної скарги, які узгоджуються із нею.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 17 червня 2025 року подала до суду заперечення на апеляційну скаргу, у яких просила вирок місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з посиланням на зазначені в ній доводи, обвинуваченого та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок місцевого суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ - з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні № 1-р/2019 від 26 лютого 2019 року у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 3682 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo» («у випадку сумніву - на користь обвинуваченого»), згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Стандарт доведення винуватості «поза розумним сумнівом» полягає у тому, що за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, які були досліджені в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Частиною 3 статті 271 КПК України визначено, що під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем. Здобуті в такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово формулював визначення провокації, розкривав її зміст та форми (справи «Раманаускас проти Литви», № 55146/14, 20 лютого 2018 року, «Баннікова проти Росії», № 18757/06, 04 листопада 2010 року, «Матановіч проти Хорватії», № 2742/12, 04 квітня 2017 року).

Із правових позицій цього суду вбачається, що провокація вчинення злочину наявна, якщо злочин не був би скоєний без втручання правоохоронних органів, зокрема у випадках, коли: були активні дії правоохоронних органів; з їх боку мало місце спонукання особи до вчинення злочину (наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування).

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 10 жовтня 2023 року (справа № 185/3086/16-к, провадження № 51-1808км20) у провадженнях, в яких йдеться про можливу провокацію злочину, необхідно враховувати чи існували відносини між надавачем і одержувачем неправомірної вигоди безвідносно до правоохоронних органів, чи існували питання, у вирішенні яких був зацікавлений надавач неправомірної вигоди і які міг або обіцяв вирішити одержувач неправомірної вигоди до того, як правоохоронним органам стало відомо про ці факти. Така інформація дозволить зробити висновок про вплив правоохоронних органів на хід подій і, як наслідок, про наявність або відсутність ознак провокації злочину.

Фактично про провокацію злочину може йтися тоді, коли правоохоронні органи штучно створили ситуацію, з метою спонукати особу до вчинення злочину. Однак якщо правоохоронні органи лише долучилися до фіксації і розслідування на певному етапі розвитку подій, зокрема після подання особою заяви про вчинення злочину, то це свідчить про їх пасивну роль, яка проявилася лише у належній фіксації вчинюваного кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції, дотримуючись вказаних вимог закону, повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до висновку, що усі надані стороною обвинувачення докази, на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 та ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27 та ч. 3 ст. 369 КК України, здобуті внаслідок підбурювання обвинуваченого працівниками правоохоронного органу. Інших належних допустимих та достовірних доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували факт вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не надано.

Так, у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінальних правопорушень заперечив та показав, що працював у прокуратурі Хмельницької області у відділі розгляду звернень на посаді прокурора відділу. Наприкінці літа 2020 року йому зателефонував ОСОБА_10 та попросив про зустріч. Під час неї повідомив, що його хорошого друга на ім`я ОСОБА_12 безпідставно звинувачують в збуті наркотичних засобів. Він в загальних рисах охарактеризував ОСОБА_10 тяжкість обвинувачення, складність ситуації, різноманітність судової практики, можливість зміни кваліфікації або укладення угоди з прокурором тощо.

Восени ОСОБА_10 знову зателефонував йому та запитував щодо застави. Він порадив звернутись до адвоката.

Взимку ОСОБА_10 знову почав йому дзвонити та просив про зустріч. Однак, він не мав бажання зустрічатись, хворів та був зайнятий по роботі. Пізніше ОСОБА_10 знову зателефонував йому на месенджер, попросив переглянути документи у справі та висловити свою думку, оскільки ОСОБА_9 сумнівається в адвокаті.

В січні 2021 року вони зустрілися біля його будинку. ОСОБА_10 приніс та передав документи по справі ОСОБА_9 (копії обвинувального акту, ухвал, клопотань захисника та ін.).

Через певний час після цього він домовився про зустріч з адвокатом ОСОБА_13 , щоб той переглянув документи і виклав свою думку з приводу цієї справи, та передав йому папери, надані ОСОБА_10 .

Згодом, ОСОБА_10 почав йому дзвонити та наполягати на зустрічі, на що він повідомив про відсутність будь-якої інформації. Однак, 13 січня 2021 року останній приїхав на зупинку «Філармонія», подзвонив та сказав «я тут». Ввечері того ж дня він зустрівся з адвокатом ОСОБА_13 . На його запитання скільки коштуватиме консультація, останній повідомив, що він готовий викласти свою позицію, консультація коштуватиме 3500 грн.

Наступного дня він зустрівся із ОСОБА_10 та дав йому клаптик паперу, на якому написав: «консультація адвоката - 3500 грн.» та номер своєї банківської карти. Ввечері ОСОБА_10 перерахував на карту 5000 грн. та через деякий час подзвонив в месенджері і попросив переказати назад зайву частину коштів, надавши реквізити картки на ім`я ОСОБА_14 . Вранці 15 січня 2021 року він переказав на вказану карту 1500 грн.

Через декілька днів він зустрівся з адвокатом ОСОБА_13 , який виклав своє бачення захисту в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 . На його запитання чи взявся б він за цю справу, адвокат погодився та назвав гонорар в 2000 доларів США, який необхідно внести одразу. Він заплатив ОСОБА_13 за консультацію 3500 грн. Після цього, зустрівся із ОСОБА_10 та передав зміст консультації і порад від адвоката, а також розповів про його позицію та умову вступу в справу.

Після цієї зустрічі ОСОБА_10 неодноразово телефонував йому, писав повідомлення в месенджерах, наполягаючи на черговій зустрічі. Два рази останній чекав його на вулиці, під під`їздом його будинку та біля прокуратури.

Під час першої зустрічі біля під`їзду він сказав ОСОБА_10 , щоб той звертався до адвоката. Однак, останній запитав чи можна домовитись з кимось в прокуратурі, щоб вже точно була гарантія. ОСОБА_15 повідомив, що це не його сфера роботи та нічого такого він не може зробити.

Під час наступної зустрічі ОСОБА_10 знову просив допомогти, нервував та висловив бажання самому йти до обласного прокурора, домовлятися. Він злякався, оскільки подумав, що ОСОБА_10 може показати прокурору папірець з написаним ним текстом «консультація адвоката - 3500 грн.» та номером картки. У зв`язку із цим, він вирішив обманути ОСОБА_10 , вдаючи, що займається вирішенням питання, хоча насправді не збирався цього робити. Просив його не гарячкувати та повідомив, що спробує щось зробити.

Ввечері ОСОБА_10 знову подзвонив на месенджер і запитав, кому треба буде дати гроші - прокурорам чи судді. Він сказав, що гроші треба дати йому, а як він домовиться - його не має обходити. Він вирішив назвати ОСОБА_10 нереальну суму «за вирішення його питання» і вийде ніби він хотів допомогти, а це вони з ОСОБА_9 не змогли виконати умов домовленості.

Зустрівшись із ОСОБА_10 28 січня 2021 року, обвинувачений повідомив, що вирішення питання коштуватиме 70 000 доларів США. Таку непомірно велику суму назвав навмисно, оскільки розумів, що для ОСОБА_9 і сума в 70 000 грн. була великою, а ця - нереальною. Усі наступні розмови із ОСОБА_10 вів несерйозно. Вважав, що після того, як він озвучить таку величезну суму ОСОБА_10 залишить його в спокої. Останній одразу сказав, що це дуже багато. Він намагався підтримати цю тему і звертав увагу на те, що там по справі можна добитися перекваліфікації.

ОСОБА_10 продовжував дзвонити і писати, однак він перестав відповідати на дзвінки та повідомлення

03 березня 2021 року, перебуваючи біля свого гаражу, він побачив ОСОБА_10 , який йшов до нього та вирішив припинити з ним спілкуватися щодо цієї теми. Коли ОСОБА_10 підійшов, обвинувачений одразу сказав, що питання знімається, бо там хтось стоїть на прослуховуванні і пішов до авто, а ОСОБА_10 пішов, з його слів, шукати закладки. Насправді він не знав ні про яке прослуховування, а таким чином вирішив припинити з ним всілякі відносини. ОСОБА_10 після цього ще дзвонив і писав, але він його всюди заблокував.

Допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_10 показав, що тривалий час знайомий з працівниками Служби безпеки України (далі - СБУ), зокрема, близько 4-5 років з ОСОБА_16 та близько 5-7 років з ОСОБА_17 , який користується мобільним телефоном з номером НОМЕР_3 (далі - ОСОБА_12 та працівник СБУ ОСОБА_12 ).

ОСОБА_8 є його сусідом по гаражу. Про це довідався працівник СБУ ОСОБА_12 та вирішив скористатись ситуацією з ОСОБА_9 , направивши його до ОСОБА_8 , щоб схилити останнього до отримання неправомірної вигоди.

Заяву про вчинення кримінального правопорушення він подав під впливом працівників СБУ, які для цього відвезли його до м. Києва. Особисто заяву про кримінальне правопорушення він не писав, підписував документи, не читаючи. Вказана в заяві інформація про те, що ОСОБА_8 вимагає 20-30 тисяч доларів США не відповідає дійсності.

Працівники СБУ примушували його брати участь у слідчих діях, зокрема, погрожували притягненням до кримінальної відповідальності, надавали наркотичні засоби та грошові кошти. Також, вони давали йому інструкції як спілкуватись із обвинуваченим, змушували дзвонити йому, спонукали до нових зустрічей з метою уточнення деталей.

Працівники СБУ телефонували до нього та давали вказівки дзвонити до ОСОБА_8 . Після цього, він передзвонював до працівників СБУ ОСОБА_12 чи ОСОБА_19 і доповідав зміст розмов. Так будувалась уся комунікація. Якщо ж він не відповідав, то працівники СБУ підлаштовували нібито випадкову зустріч.

Правоохоронці платили йому за це, інформація про перерахунки грошових коштів від « ОСОБА_20 » та « ОСОБА_21 » відповідає дійсності, але це лише частина, були й інші перерахунки і до, і після цього.

Також, вони пообіцяли ОСОБА_9 , що його кримінальне провадження буде закрито в разі, якщо той буде співпрацювати.

Грошові кошти передавав ОСОБА_8 , для консультації з юристом - 5000 грн., які отримав від працівників СБУ. Однак, попросив повернути частину коштів, близько 1000 грн. та надав номер карти своєї знайомої ОСОБА_22 .

Після вивчення документів на його питання чим можна допомогти в цій ситуації, ОСОБА_8 погодився вирішити питання ОСОБА_9 , але сказав, що це буде дуже дорого, а потім назвав суму в 70 000 доларів США. Грошові кошти він не вимагав.

Крім того, свідок повідомив, що перед допитом у суді першої інстанції прокурор ОСОБА_23 та працівниця СБУ на ім`я ОСОБА_24 викликали його та надали вказівку не повідомляти суду про його відносини з працівниками СБУ.

У судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_9 показав, що ОСОБА_10 познайомив його із працівниками СБУ на ім`я ОСОБА_19 та ОСОБА_12 . Вони пообіцяли допомогти отримати умовне покарання у кримінальному провадженні щодо нього за те, що він допоможе «задокументувати» прокурора ОСОБА_8 . Ні до цієї розмови, ні після він з ОСОБА_8 не зустрічався та не спілкувався. Обвинувачений не висував вимоги надати грошові кошти в сумі 20-30 тисяч доларів США за сприяння у вирішенні його кримінального провадження ні безпосередньо, ні через інших осіб, зокрема й ОСОБА_10 . Заяву про вчинення кримінального правопорушення він підписав на вимогу працівників правоохоронних органів, не читаючи. Від ОСОБА_10 йому стало відомо, що працівники СБУ спонукали останнього до наполегливих телефонних дзвінків та зустрічей з ОСОБА_8 . Він намагався уникати таких зустрічей, переховувався від працівників СБУ. Інколи шукали ОСОБА_10 і через нього.

Свідок ОСОБА_25 , захисник ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, показала, що провадження щодо нього закінчено, ухвалено вирок. Навесні 2021 року вона довідалась, що ОСОБА_9 є заявником в справі щодо ОСОБА_8 , оскільки останній начебто вимагав у нього гроші за допомогу по його справі. Він повідомив, що ніякого ОСОБА_8 ніколи не бачив і не спілкувався з ним, жодного разу до нього не звертався. Також, ОСОБА_9 розповів, що знайомий на ім`я ОСОБА_26 познайомив його з працівниками СБУ, які пообіцяли допомогти, якщо він напише заяву на прокурора. ОСОБА_9 підписав усе, що йому дали, не читаючи. Більше нічого не робив.

Таким чином, із показів вищевказаних свідків вбачається, що усі контакти ОСОБА_15 та ОСОБА_10 відбувались за ініціативою останнього, якого до цього спонукали працівники СБУ.

Свідок ОСОБА_13 показав, що до нього звернувся ОСОБА_8 , повідомивши, що в його знайомого є кримінальне провадження про обвинувачення за статтею 307 КК України. Він запитував чи не зміг би він взятися за цю справу та цікавився яка зараз адвокатська практика. Сказав, що в хлопця не дуже з грошима, і як для свого, чи може він сказати, чи є у справі перспектива. ОСОБА_13 запропонував попередньо оцінити документи. Через деякий час ОСОБА_8 приніс обвинувальний акт, повідомлення про підозру та ще якісь процесуальні документи. Прізвище обвинуваченого було ОСОБА_27 , справу розглядала суддя ОСОБА_11 , з ним був ще один обвинувачений, якого захищав адвокат ОСОБА_28 . Адвокатом ОСОБА_9 була ОСОБА_25 ( ОСОБА_25 ). На його думку у кримінальному провадженні були застосовані безпідставні кваліфікуючі ознаки, закупок не було - тобто можна було працювати. Свою позицію він написав у вигляді письмової консультації, в оплату якої ОСОБА_8 передав заздалегідь обумовлену суму 3500 грн., але сказав, що для людей гонорар дуже великий, вони думають. Потім ще телефонував, запитував, чи можна виплатити гонорар частинами, але він відмовив. Більше розмов з цього приводу не було.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 - працівники Хмельницької обласної прокуратури, та свідок ОСОБА_11 - суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, показали, що ОСОБА_8 кримінальним провадженням щодо ОСОБА_9 у них ніколи та ні в який спосіб не цікавився.

Окрім того, стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_15 надано об`єктивні докази, які суд визнав недопустимими, у зв`язку із тим, що такі здобуті в умовах провокації. Зокрема:

- заяви ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про вчинення ОСОБА_15 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (т. 2, а.к.п. 6-9)

- протокол огляду та вручення грошових коштів від 14 січня 2021 року, з якого вбачається, що ОСОБА_10 вручено 5000 грн. для переказу їх, як неправомірної вигоди, на банківський рахунок, номер якого надав ОСОБА_15 (т. 2, а.к.п. 27-82);

- клаптик паперу з надрукованим текстом « НОМЕР_4 » (т. 2, а.к.п. 34);

- квитанція ПАТ КБ «ПриватБанк» від 14 січня 2021 року про перерахунок 4900 грн. на рахунок отримувача ОСОБА_8 (т. 2, а.к.п. 35);

- протокол обшуку службового кабінету ОСОБА_8 від 05 березня 2021 року, в ході якого вилучено, зокрема, належний останньому мобільний телефон «Redmi by Xiaomi» з карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_5 та жорсткий диск «Western Digital» (т. 2, а.к.п. 44-54);

- протокол обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 від 05 березня 2021 року, під час якого обвинувачений добровільно видав банківську картку з номером НОМЕР_4 (т. 2, а.к.п. 60-70);

- завірену копію наказу № 966к від 21 липня 2015 року, з якого вбачається, що ОСОБА_8 призначено на посаду прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури області (т. 3, а.к.п. 3);

- завірену копію наказу № 279к від 12 жовтня 2020 року, з якого вбачається, що прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Хмельницької області ОСОБА_8 переведено на посаду прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Хмельницької обласної прокуратури (т. 2, а.к.п. 81);

- завірену копію Розподілу обов`язків між працівниками відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Хмельницької обласної прокуратури, у якому відображені зокрема обов`язки прокурора відділу ОСОБА_8 (т. 2, а.к.п. 77-80, т. 3, а.к.п. 5-8);

- характеристику на прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_8 , з якої вбачається, що останній за час роботи в органах прокуратури чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання службових обов`язків. З огляду матеріалів його особової справи жодних компрометуючих матеріалів не встановлено. ОСОБА_8 успішно пройшов таємні перевірки доброчесності за 2016-2018 роки (т. 2, а.к.п. 82);

- інформацію АТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів по картковому рахунку № НОМЕР_4 , відповідно до якої 14 січня 2021 року о 19 год. 51 хв. 14 сек. на вказаний рахунок надійшли кошти в сумі 4900 грн. через термінал, що по вул. Подільській, 93 в м. Хмельницькому від платника з номером телефону ( НОМЕР_6 ; 15 січня 2021 року о 08 год. 39 хв. 06 сек. з цього рахунку здійснено переказ 1500 грн. на банківську карту отримувача ОСОБА_22 (т. 2, а.к.п. 92-98);

- висновок комп`ютерно-технічної експертизи № 192/2 від 09 квітня 2021 року: мобільного телефону «Redmi by Xiaomi», на якому у журналах дзвінків програмного забезпечення «Viber» та «WhatsApp» виявлені записи щодо дзвінків (вхідні, вихідні, пропущені) між телефонними номерами НОМЕР_7 ( ОСОБА_10 ) та НОМЕР_5 ( ОСОБА_8 ); жорсткого диску «Western Digital», на якому виявлено файл із зображенням банківської картки та її номеру НОМЕР_4 . Згідно з цим висновком та роз`ясненнями експерта ОСОБА_33 в судовому засіданні переважна більшість дзвінків була здійснена з телефонного номеру НОМЕР_7 , належного ОСОБА_10 , на номер НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_8 (т. 2, а.к.п. 99-109);

- висновок експерта № 57/4 від 12 листопада 2021 року - матеріалів і засобів звукозапису, згідно з якого вбачається, що ОСОБА_8 брав участь у розмовах, зафіксованих у протоколах негласних слідчих (розшукових) дій (далі - НСРД) (т. 2, а.к.п. 129-146);

- протокол огляду від 09 червня 2021 року матеріалів наглядового провадження № 04/2/4-7/7-19 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 грудня 2019 року за № 0000349 щодо ОСОБА_9 (копії постанов про визначення та зміну групи прокурорів; копію обвинувального акту, згідно з яким ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 309 ч. 1, 307 ч. 2 КК України) (т. 3, а.к.п. 9-31);

- протокол огляду від 28 вересня 2021 року оптичного диску з інформацією ПрАТ «Київстар» стосовно абонентських номерів НОМЕР_7 ( ОСОБА_10 ), НОМЕР_5 ( ОСОБА_8 ) та НОМЕР_8 ( ОСОБА_9 ), з якого вбачається, що за період з 14 серпня 2020 року по 11 квітня 2021 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 зафіксовано 64 прямих зв`язків; між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 - 436 прямих зв`язків (т. 3, а.к.п. 58-154);

Також, стороною обвинувачення надано протоколи проведення НСРД:

- про результати проведення НСРД - контролю за вчиненням злочину в формі спеціального слідчого експерименту від 15 січня 2021 року № 72/14/162/2-115, з якого вбачається, що 14 січня 2021 року обвинувачений ОСОБА_8 передав ОСОБА_10 клаптик паперу з надрукованим текстом «5168 7427 3042 9085». В подальшому ОСОБА_10 здійснив переказ грошових коштів в розмірі 4900 грн. (комісія 46,62 грн.) на вказану банківську карту (т. 4, а.к.п. 24-26);

- про хід та результати проведення НСРД - аудіоконтролю ОСОБА_10 № 72/14/162/2-120, № 72/14/162/2-121, № 72/14/162/2-124, № 72/14/162/2-126 від 18 січня 2021 року; про хід та результати проведення НСРД - аудіоконтролю ОСОБА_8 № 72/14/162/2-122, № 72/14/162/2-123, № 72/14/162/2-125 від 18 січня 2021 року; про хід та результати проведення НСРД - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж № 72/14/162/2-127, № 72/14/162/2-128 від 18 січня 2021 року, на яких зафіксовані розмови ОСОБА_8 із ОСОБА_10 09 січня 2021 року, 13 січня 2021 року та 14 січня 2021 року (т. 4, а.к.п. 27-29, 31-33, 40-42, 47-48, 35-36, 37-39, 44-46, 50-58, 60-63);

- про хід та результати проведення НСРД - спостереження за особою у публічно доступних місцях з використанням відеозапису № 72/14/162/2-131 від 18 січня 2021 року, на якому зафіксовано як 15 січня 2021 року ОСОБА_8 знаходився біля банкомату АТ КБ «Приватбанк» по вул. Гагаріна, 7 в м. Хмельницькому (т. 4, а.к.п. 65-66);

- про хід та результати проведення НСРД - аудіо-, відеоконтролю ОСОБА_10 та ОСОБА_8 № 72/14/162/2-657, № 72/14/162/2-658 від 15 березня 2021 року, про хід та результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - спостереження за ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у публічно доступних місцях з використанням відеозапису № 72/14/162/2-659 та № 72/14/162/2-660 15 березня 2021 року, згідно з якими 28 січня 2021 року, близько 12 год. ОСОБА_34 та ОСОБА_10 зустрілись поблизу зупинки громадського транспорту «Філармонія» за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 82. Під час цієї зустрічі ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_10 про необхідність надання винагороди в розмірі 70 000 доларів США за призначення ОСОБА_9 умовного покарання за ст. 307 КК України (т. 4, а.к.п. 68-70, 72-75, 76-78, 80-82);

- про хід та результати проведення НСРД - аудіо-, відеоконтролю ОСОБА_8 та ОСОБА_10 № 72/14/162/2-661 та № 72/14/162/2-662 від 15 березня 2021 року; про хід та результати проведення НСРД- спостереження за особою у публічно доступних місцях з використанням відеозапису № 72/14/162/2-663 та № 72/14/162/2-664 від 15 березня 2021 року, відповідно до яких 02 лютого 2021 року ОСОБА_34 та ОСОБА_10 зустрілись поблизу зупинки громадського транспорту «Філармонія» за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 82, де останній повідомив обвинуваченому, що названа ним раніше сума для ОСОБА_9 є дуже великою та запитує про можливість її сплати частинами. На це ОСОБА_8 відповів негативно (т. 4, а.к.п. 83-85, 87-89, 90-92, 94-96);

- про хід та результати проведення НСРД - аудіо-, відеоконтролю ОСОБА_8 та ОСОБА_10 № 72/14/162/2-665 та № 72/14/162/2-666 від 15 березня 2021 року відповідно, на яких зафіксована розмова ОСОБА_8 із ОСОБА_10 09 лютого 2021 року, під час якої останній повідомив, що гроші будуть (т. 4, а.к.п. 97-99, 101-103);

- про хід та результати проведення НСРД - аудіо-, відеоконтролю ОСОБА_8 та ОСОБА_10 № 72/14/162/2-667 та № 72/14/162/2-668 від 15 березня 2021 року відповідно, якими зафіксована розмова ОСОБА_8 із ОСОБА_10 03 березня 2021 року, під час якої обвинувачений повідомив останньому, що «...то питання знімається...», він більше не буде зустрічатися та спілкуватися з ним (т. 4, а.к.п. 104-105, 107-109).

Натомість, стороною захисту також надано місцевому суду оптичний диск «Київстар вх. 16110 вих. 10919/311», на якому міститься інформація про вхідні та вихідні дзвінки за абонентськими номерами НОМЕР_5 ( ОСОБА_8 ), НОМЕР_7 , НОМЕР_9 ( ОСОБА_10 ), НОМЕР_8 ( ОСОБА_9 ) у період часу з 22 квітня 2020 року до 02 липня 2021 року (т. 5, а.к.п. 75).

Із досліджених місцевим судом доказів, наданих сторонами, вбачається, що спілкування ОСОБА_8 із ОСОБА_10 розпочалось ще до моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зокрема, зі змісту телефонних розмов ОСОБА_8 із ОСОБА_10 та записів їх зустрічей вбачається, що уся ініціатива надходила від останнього. Натомість, ОСОБА_15 жодним чином не був зацікавлений у їх спілкуванні.

Як правило, спілкування будувалось за такою схемою: працівник СБУ ОСОБА_12 телефонував до ОСОБА_10 , він у свою чергу дзвонив ОСОБА_8 та після закінчення розмови знову телефонував працівнику СБУ. Якщо ж обвинувачений не брав слухавки, працівник СБУ через деякий час знову телефонував ОСОБА_10 , він повторно дзвонив ОСОБА_8 , а потім звітував працівнику СБУ. Жодного разу дзвінок ОСОБА_10 до ОСОБА_8 не відбувся без попередніх вхідних дзвінків працівника СБУ.

Також, ОСОБА_10 отримував грошові кошти він працівників СБУ за свою діяльність.

Зокрема, 29 січня 2021 року на рахунок ОСОБА_10 надійшли грошові кошти в сумі 1500 грн. від ОСОБА_35 , 31 січня 2021 року - 500 грн. від ОСОБА_36 , 02 лютого 2021 року - 200 грн. від ОСОБА_36 , 03 лютого 2021 року -1000 грн. від ОСОБА_36 , 09 лютого 2021 року - 200 грн. від ОСОБА_36 , 17 лютого 2021 року - 520 грн. від ОСОБА_36 .

Вказане узгоджується із показами ОСОБА_10 та даними протоколу НСРД № 72/14/162/2-758 (диск 90/1719, звукові файли «28_01_2021_00_19__47 _Н_2855192_Хмельницький_(СБД)95228410_00», «28_01_2021_00_25_44__Н_ 2855192_Хмельницький_(СБД)95229377_00»), на якому зафіксовано розмову ОСОБА_10 із ОСОБА_9 , під час якої він повідомив останньому, що працівники СБУ сплачують йому грошові кошти за його провокаційну діяльність щодо ОСОБА_8 .

Таким чином, докази, досліджені місцевим судом, в сукупності із показами свідків підтверджують, що саме оперативні працівники направили ОСОБА_10 до ОСОБА_8 , щоб спровокувати останнього на вчинення кримінального правопорушення та в подальшому його викрити.

А тому, місцевий суд дійшов до правильного висновку про те, що правоохоронці, не маючи відомостей про можливе вчинення ОСОБА_8 будь-якого злочину, штучно створили ситуацію, а не приєднались до розпочатого останнім кримінального правопорушення, при цьому не обмежились пасивним розслідуванням, а з метою створення злочину та отримання доказів на підтвердження його вчинення, впливали на ОСОБА_8 , схиляючи його до вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 та ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27 і ч. 3 ст. 369 КК України, та створюючи обстановку для вчинення цих злочинів, які в іншому випадку не були би вчинені.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із рішенням місцевого суду про необхідність визнання усіх доказів, наданих стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_8 , недопустимими, оскільки такі отримані внаслідок підбурювання обвинуваченого працівниками правоохоронного органу, та виправдання ОСОБА_15 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку із тим, що не доведено, що кримінальні правопорушення були вчиненні.

Враховуючи вищевикладене, доводи прокурора про те, що місцевий суд безпідставно визнав ряд доказів недопустимими, через підбурювання обвинуваченого з боку правоохоронних органів, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.

Що стосується тверджень прокурора про те, що докази, наявні у матеріалах справи свідчать саме про зацікавленість та активні спроби ОСОБА_8 отримати грошові кошти, а також відсутність провокації обвинуваченого з боку правоохоронних органів, то апеляційний суд виходить з наступного.

Так, із матеріалів проведення негласних слідчих дій вбачається, що саме ОСОБА_10 наполягав на зустрічах із ОСОБА_8 , а останній намагався їх уникати, виправдовуючись тим, що хворіє або зайнятий по роботі, а також не відповідав на його дзвінки.

Крім того, відповідно до інформації про вхідні та вихідні дзвінки, наданої стороною захисту, усі контакти ОСОБА_8 із ОСОБА_10 , яким надано кримінально-правову оцінку, відбувались саме з ініціативи останнього. Виключенням є лише події 14 січня 2021 року, коли дзвінки ОСОБА_8 викликані непунктуальністю ОСОБА_10 , та 15 січня 2021 року, коли ОСОБА_8 повернув ОСОБА_10 частину грошових коштів на карту і зателефонував, щоб повідомити про це.

Усі дзвінки ОСОБА_10 до ОСОБА_8 супроводжувались попереднім дзвінком від працівника СБУ, та після розмови із ОСОБА_8 він вже сам телефонував йому.

Отже, матеріали справи підтверджують, що саме ОСОБА_10 , дії якого координувались працівниками правоохоронних органів, був зацікавлений у спілкуванні з ОСОБА_8 . Натомість, останній уникав такого спілкування та не вчиняв жодних дій, які б свідчили про його зацікавленість в отриманні неправомірної вигоди.

Твердження прокурора про те, що місцевий суд безпідставно взяв до уваги покази свідка ОСОБА_10 , оскільки під час судового розгляду не було вжито жодних заходів для встановлення особи працівника СБУ, під контролем якої, за словами свідка, він ініціював зустрічі із ОСОБА_8 , колегія суддів до уваги не бере, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду даного кримінального провадження, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у поданні доказів, клопотань, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України, в тому числі правом на виклик та допит свідків.

Як вбачається із матеріалів провадження, у судовому засіданні 11 січня 2024 року свідок ОСОБА_10 показав, що на нього здійснювали тиск працівники СБУ, зокрема ОСОБА_37 , ОСОБА_12 , який користується номером мобільного телефону НОМЕР_3 , та ОСОБА_38 . Також, ОСОБА_10 повідомив суду, що перед судовим засіданням прокурор ОСОБА_23 та працівниця СБУ на ім`я ОСОБА_24 викликали його та дали вказівку не згадувати у свої показах про відносини із працівниками СБУ.

Після допиту свідка ОСОБА_10 прокурор ОСОБА_23 заявив клопотання про виклик для допиту свідків ОСОБА_39 та ОСОБА_40 .

Адвокат ОСОБА_7 просила залишити таке клопотання без розгляду та оголосити перерву у справі, для надання можливості звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення прокурором ОСОБА_23 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 384 КК України, оскільки в ході допиту свідка ОСОБА_10 стали відомі обставини можливої причетності прокурора до його вчинення.

Місцевий суд задовольнив клопотання захисника та залишив без розгляду клопотання прокурора.

02 лютого 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, працівниками УСБУ в Хмельницькій області та Хмельницької обласної прокуратури за №0000055 та розпочато досудове розслідування.

У зв`язку із цим, сторона захисту заявила відвід прокурору, який ухвалою суду від 28 березня 2024 року було задоволено.

Постановою Першого заступника Генерального прокурора від 10 квітня 2024 року у кримінальному провадженні змінено групу прокурорів.

Однак, жодних інших клопотань про допит свідків ОСОБА_39 та ОСОБА_41 від сторони обвинувачення не надходило.

Натомість, суд позбавлений процесуальної можливості з власної ініціативи викликати сторін для допиту чи в інший спосіб збирати докази на користь будь-якої зі сторін провадження.

Разом з тим, варто зазначити, що покази свідка ОСОБА_10 щодо здійснення на нього тиску працівниками СБУ, узгоджуються, зокрема, із матеріалами проведення НСРД та показами свідка ОСОБА_9 , такі його покази стороною обвинувачення не спростовані.

Враховуючи наведене, місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги покази свідка ОСОБА_10 .

Що стосується клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Так, ч. 3 ст. 404 КПК України визначено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 18 вересня 2024 року (справа № 496/6393/22, провадження № 51-2708км24), відсутність обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів, за умови того, що в оскарженому вироку суд дав оцінку всім доказам, на неправильну оцінку яких посилається сторона на стадії апеляційного оскарження вироку, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч. 3 ст. 404 КПК України.

У постанові від 16 березня 2021 року (справа № 154/2975/17, провадження № 51-437км20) Верховний Суд зазначив, що сам по собі факт незгоди прокурора із висновками суду першої інстанції з приводу висунутого обвинувачення, не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді.

Тобто, у розумінні вказаної правової норми кримінального процесуального закону повторне дослідження доказів є саме правом, а не обов`язком апеляційного суду. Окрім того, незгода прокурора з оцінкою доказів також не є підставою для їх обов`язкового повторного дослідження.

У даному кримінальному провадженні прокурор у своєму клопотанні не навів аргументованих доводів щодо необхідності повторного дослідження доказів, не вказав які саме порушення допустив місцевий суд під час їх дослідження, зокрема, які докази дослідив не повністю, а які з порушенням вимог закону. Натомість, апеляційний суд таких порушень під час дослідження доказів судом першої інстанції не встановив.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3