В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м.Ужгород кримінальне провадження, відомості про яке 07.06.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000421, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеса, Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 28.06.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в сумі 51000,00 гривень,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, -

за участі сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

сторона захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимий за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 28.06.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в сумі 51000,00 гривень, на шлях виправлення не став та знову скоїв злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 , 06 червня 2024 року близько 21 години 00 хвилин знаходячись на території ТОВ «Агротранссервіс» за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, Холмківська територіальна громада, село Минай, вул. Свободи, будинок 9, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, переслідуючи мету грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, реалізуючи свій хуліганський мотив, протипоставляючи себе суспільству, діючи умисно, з особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі в суспільстві правила поведінки та моралі, почав гучно вигукувати нецензурну лайку в сторону потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , діючого працівника-охоронника ТОВ «Агротранссервіс», який в подальшому призвів до конфліктної ситуації між ними.

В подальшому, ОСОБА_3 , уперто не бажаючи припиняти свої хуліганські дії продовжуючи висловлюватись нецензурною лайкою в сторону потерпілого ОСОБА_5 , нахабно, з демонстративною зневагою виявлючи своє зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих .у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, а безпосередньо до потерпілого ОСОБА_5 , перебуваючи на території ТОВ «Агротранссервіс» став штовхати та погрожувати останньому.

Не зупиняючись на зневазі, переслідуючи свій хуліганський мотив відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , в присутності інших осіб, за допомогою рук наніс серію ударів по різних частинах тіла останнього, чим заподіяв ОСОБА_5 тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості у вигляді: ЗЧМТ, струсу головного мозку, перелому 9-го ребра зліва без зміщення та перелому нижньої щелепи зліва. Окрім цього, ОСОБА_3 , діючи з особливою зухвалістю, бажаючи досягнення своєї хуліганської мети, демонструючи грубу силу, схопив лежачого на землі ОСОБА_5 за одяг та став тягнути його по землі, внаслідок чого останній втратив свідомість.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними протиправними діями, зірвав нормальну роботу ТОВ «Агротранссервіс», оскільки охороннику ОСОБА_5 ним було нанесено тілесні ушкодження і в подальшому останній не зміг належним чином виконувати свої обов`язки по охороні території підприємства, оскільки був доставлений до медичного закладу.

У такий спосіб ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, а саме: у хуліганстві, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Окрім цього, ОСОБА_3 , 06 червня 2024 року близько 21 години 00 хвилин знаходячись на території ТОВ «Агротранссервіс» за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, Холмківська територіальна громада, село Минай, вул. Свободи, будинок 9, діючи з хуліганських мотивів, з прямим умислом, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, тобто, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, реалізуючи свій хуліганський мотив, в ході конфліктної ситуації, яка виникла між ним та ОСОБА_5 , завдав останньому тілесні ушкодження, а саме: більше 10-ти ударів рукою зажатою в кулак в область голови та тулуба з лівої сторони, внаслідок чого, не втримавши рівновагу, останній впав на землю.

В подальшому, ОСОБА_3 , не припиняючи злочинний умисел наніс ОСОБА_5 ще удари рукою зажатою в кулак в обличчя в область щелепи з лівої сторони. Після чого ОСОБА_3 , реалізуючи свій хуліганський мотив, підняв ОСОБА_5 із землі та тримаючи останнього в положенні «на колінах», продовжив наносити удари рукою зажатою в кулак в область голови та обличчя в область щелепи з лівої сторони. Після цього, ОСОБА_3 не припиняючи злочинний хуліганський умисел почав тягнути ОСОБА_5 в положенні «на колінах» по землі, внаслідок чого останній втратив свідомість.

За таких обставин, ОСОБА_3 своїми умисними протиправними діями заподіяв ОСОБА_5 тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, а саме: тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ та струс головного мозку, які потребують лікування строком більше 6-ти але менше 21-го дня і за цією ознакою згідно п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; тілесні ушкодження у вигляді перелому 9-го ребра зліва без зміщення та перелому нижньої щелепи зліва тягнуть за собою розлад здоров`я тривалістю більше 21-го дня, так як для зрощення перелому потрібен строк більше 21-го дня і за цією ознакою, згідно з п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. За таких обставин, ОСОБА_3 своїми умисними протиправними діями заподіяв ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді перелому 9-го ребра зліва без зміщення та перелому нижньої щелепи зліва, які тягнуть тягнуть за собою розлад здоров`я тривалістю більше 21-го дня, так як для зрощення перелому потрібен строк більше 21-го дня і за цією ознакою, згідно з п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

У такий спосіб ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме: спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину заперечував. Зазначив, що в той день дійсно був у свого батька в селі Минай з Анатолієм чи то ОСОБА_7 , точно не пам`ятає ім`я особи, разом з яким допомагав батьку поставити водостічні труби. Почув на вулиці крики, вийшов за хвіртку і побачив, що потерпілий свариться з батьком. Потім потерпілий вдарив батька. Від удару батько втратив свідомість і він подумав, що той помер. Зробив потерпілому зауваження в не грубій формі та висловив своє заперечення на претензії потерпілого. Стверджує, що жодних хуліганських дій по відношенню до потерпілого не вчиняв, не ображав його та не наносив йому удари. Винним себе не вважає, а відтак немає в чому каятись та миритися з потерпілим.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 під час дослідження доказів та в судових дебатах стверджував, що обвинувачення ОСОБА_3 не доведено належними та допустимими доказами. Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази того, що він висловлювався в сторону потерпілого нецензурною лайкою, оскільки відеозапис не містить звуку. Стороною обвинувачення також не доведено, що на відеозаписі особою, яка завдає ударів потерпілому, є саме ОСОБА_3 , оскільки не проведено портретну експертизу, яка б це підтвердила. Також звернув увагу на те, що потерпілий не був і на даний час не є працівником ТОВ «Агротранссервіс», а сама подія мала місце не на території підприємства як то стверджує сторона обвинувачення.

Потерпілий ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомив, що того дня підміняв свого знайомого та здійснював охорону території ТОВ «Палинчарня». Побачив, що з подвір`я ОСОБА_9 винесли сміття, на що відреагував та зробив їм зауваження. Ухаль старший попросив спуститися до нього. Під час спілкування з Ухалем старшим отримав від останнього удар по голові. Потім підійшов Ухаль молодший (обвинувачений), який почав його бити, волочити по землі. Благав його зупинитись оскільки є особою з інвалідністю. В якийсь момент втратив свідомість. У той час ймовірно працівник, який теж був території підприємства, викликав поліцію та швидку.

В судовому засіданні потерпілий також повідомив, що з часу події обвинувачений не вибачився, заподіяну шкоду не відшкодував, у зв`язку з чим наполягав на застосуванні до нього покарання у виді позбавлення волі.

Під час судових дебатів прокурор вказав, що всі обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_3 кримінальних правопорушень були всебічно досліджені органом досудового розслідування, перевірені судом під час судового розгляду і знайшли своє підтвердження. Дії обвинуваченого кваліфіковано вірно, а вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст.296 та ч.1 ст.122 КК України, повністю підтверджується належними та допустимими доказами. Прокурор просив визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 та ст. 71 КК України до призначеного обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за даним вироком, повністю приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.06.2023 року та призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на два роки та штрафу в сумі 51000 (п`ятдесят одна тисяча гривень) грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_3 у виді штрафу - виконувати самостійно.

В судовому засіданні досліджено наступні докази:

-Протокол огляду відео документа від 12.06.2024. Об?єктом огляду є відеофайли з камер відеоспостереження, що розташовані із зовнішньої сторони будівлі ТОВ «Агронранссервіс» за адресою: Ужгородський район, с. Минай, вул.Свободи, 9 за 06.06.2024, як відкопійовано на носій інформації - диск «DVD-R, 4,7 GB, 120 min», які також досліджено в судовому засіданні.

Дані відеофайли були отримані на підставі постанови слідчого про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису від 10 червня 2024 року. Задля зручності та зрозумілості перебігу подій, під час огляду буде зазначатись дата та час, яка вказана на відео файлі.

На диску наявні відеофайли під найменуванням:

?«Camera_01_DVR_DVR_ 0328_0347_261988», розмір файлу складає 857 КБ, тривалість відеозапису 19 секунд;

?«Camera_01_DVR_DVR_0346_0424_263782», розмір файлу складає 1,58 МВ, тривалість відеозапису 38 секунд.

З відеозапису під назвою «Camera_01_DVR_DVR_0328_0347_261988» встановлено, що на екрані з лівої сторони зверху наявний напис «06-06-2024», знизу з правої сторони екрану наявний напис «Camera 01».

В ході проведення огляду встановлено, що запис проводиться на вулиці у вечірню пору доби в умовах штучного освітлення. На початку відеозапису видно, як три особи чоловічої статі розмовляють між собою та сваряться на відрізку часу 00:00:05 секунд (додаток до протоколу огляду-ілюстративна таблиця, ілюстрація №1). Після цього на відрізку часу 00:00:15 секунд особа чоловічої статі одягнута у світлу сорочку та світлі шорти (встановлено в ході досудового розслідування ОСОБА_11 ) підходить до особи чоловічої статі, яка досудового розслідування одягнута у світлу футболку, брюки та білі кросівки (встановлено в ході застосуванням ОСОБА_12 ) та щось пояснює із жестикуляції рук. Позаду ОСОБА_11 знаходиться особа чоловічої статі, яка одягнута у футболку темного кольору, брюки та шльопанці білого кольору (встановлено в ході досудового розслідування ОСОБА_3 ) (ілюстрація №2). Після чого на відрізку часу 00:00:16 секунд ОСОБА_11 наносить удар головою в область обличчя ОСОБА_5 в цей момент ОСОБА_3 знаходиться позаду ОСОБА_11 (ілюстрація №3).

На відрізку часу 00:00:18 секунд ОСОБА_5 після отримання удару від ОСОБА_3 відходить в сторону, а ОСОБА_11 так і знаходиться позаду ОСОБА_3 (ілюстрація №4) та на відрізку часу 00:00:19 секунд відеозапис закінчується.

Також встановлено, що відеозапис проводиться без звукозапису.

З відеозапису «Camera_01_DVR_DVR_0346_0424_263782» встановлено, що на екрані з лівої сторони зверху наявний напис «06-06-2024», знизу з правої сторони екрану наявний напис «Camera 01».

В ході проведення огляду встановлено, що запис проводиться на вулиці у вечірню пору доби в умовах штучного освітлення. На початку відеозапису на відрізку часу 00:00:01 секунда видно, як ОСОБА_5 у відповідь наносить удар ОСОБА_11 (ілюстрація №5). Після цього на відрізку часу 00:00:03 секунди ОСОБА_11 , не втримавши рівновагу, падає на землю, а ОСОБА_3 підходить до ОСОБА_5 та наносить йому удари в різні частини тіла (ілюстрація №6). ОСОБА_3 продовжує наносити удари ОСОБА_5 , ОСОБА_11 продовжує лежати на землі відрізок часу 00:00:05 секунд (ілюстрація №7). На відрізку часу 00:00:06 ОСОБА_3 продовжує наносити удари ОСОБА_5 в різні частини тіла, внаслідок чого ОСОБА_5 втрачає рівновагу, в цей час ОСОБА_11 продовжує лежати на землі (ілюстрація №8).

На відрізку часу 00:00:08 секунд ОСОБА_3 продовжує наносити удари ОСОБА_5 та не дає йому піднятись, ОСОБА_11 продовжує лежати на землі (ілюстрація №9).

На відрізку часу 00:00:13 секунд ОСОБА_5 знаходиться в положенні на «колінах» та ОСОБА_3 продовжує наносити йому удари в різні частини тіла (ілюстрація N?10). Після чого на відрізку часу 00:00:23 секунди ОСОБА_3 починає тягнути по землі ОСОБА_5 (ілюстрація N?11). Також встановлено що відеозапис проводиться без звукозапису.

-Висновок судово-медичного експерта №209 від 24.06.2025 з якого встановлено, що на момент судово - медичного обстеження на тілі гр. ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: саден на шкірних покривах волосистої частини голови в правій тім?яній ділянці, чола посередині та зліва, спинки носа, лівої надбрівної дуги, лівої виличної ділянки, правого ліктьового суглобу, тильної поверхні 5-го пальця правої кисті; ділянки здирання на шкірних покривах правої лопаткової ділянки спини; синців на шкірних покривах лівої та правої орбітальної ділянки, передньо-внутрішньої поверхні лівого плеча, передньої поверхні грудної клітки в проекції лівої реберної дуги; крововиливу в білкові оболонки лівого очного яблука. Згідно даних медичної документації, в нього встановлено: ЗЧМТ. Струс головного мозку.

Множинні забійні садна голови та обличчя, лівобічна параорбітальна гематома. Перелом спинки носа. Перелом нижньої щелепи зліва. Закрита тупа травма грудної клітки. Перелом 9-го ребра зліва без зміщення.

Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути, голова, затиснуті в кулак руки та обуті ноги сторонньої людини.

По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження, згідно даних медичної документації, вкладаються в час події, яка мала місце 06.06.2024 року.

Тілесні ушкодження у вигляді «Перелому 9-го ребра зліва без зміщення. Перелому нижньої щелепи зліва» тягнуть за собою розлад здоров?я тривалістю більше 21-го дня, так як для зрощення перелому потрібен строк більше 21-го дня і за цією ознакою, згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затвердженнях Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р. кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Тілесні ушкодження у вигляді «ЗЧМТ: Струсу головного мозку. Перелому спинки носа» потребують лікування строком більше 6-ти але менше 21-го дня і за цією ознакою згідно п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р., кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Інші тілесні ушкодження мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6- ти днів і за цією ознакою згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень «затвердженнях Наказом N6б МОЗ України від 17,01.1995 р.

У судовому засіданні допитаний свідок сторони захисту ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько обвинуваченого, який повідомив, що проживає в АДРЕСА_3 . У той день, коли мала місце подія, у нього вдома перебував син зі своїм знайомим, які допомагали йому по господарству лагодили водостічну трубу. Почувши крик вийшов з подвір`я. Охоронець ( ОСОБА_8 ) почав висловлювати претензії щодо викидання сміття на територію підприємства. Охоронець вдарив його чимось по голові (припускає можливо якийсь металевий предмет, кастет тощо) від чого він втратив свідомість. Зазначає, що був трохи на підпитку. Що відбувалось далі не пам`ятає, оскільки був без свідомості. Після цієї події тривалий час проходив лікування. Звертався до органів поліції з приводу дій ОСОБА_8 однак жодної реакції не було.

Окрім того, судом досліджені матеріали, подані стороною обвинувачення, які характеризують особу обвинуваченого, а саме:

- паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , орган, що видав 2123, з якого встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , в м.Одеса, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

- характеристику та довідку Холмківської сільської ради, з яких встановлено, що ОСОБА_3 характеризується позитивно, проживає разом зі своєю мамою та сестрою.

- вирок Ужгородського міськрайонного суду від 28.06.2023, з якого встановлено, що ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у сумі 51000грн.

Згідно ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в рішенні «Коробов проти України» ЄСПЛ зазначив, що при оцінці доказів Суд як правило застосовує критерій доведеності вини поза розумним сумнівом, та така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, в даній конкретній ситуації констатує, що стороною обвинувачення доведена: подія кримінального правопорушення, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини.

При кваліфікації дій обвинуваченого суд виходить з наступного.

Хуліганство - це суспільно небезпечні діяння, що грубо порушують громадський порядок, правила поведінки в суспільному житті і побуті та посягають на нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок.

В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби винятковість, чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Грубе порушення громадського порядку має місце тоді, коли йому заподіюється істотна шкода, коли хуліганство пов`язане з посяганням на інші правоохоронювані цінності, задля збереження яких підтримується громадський порядок, коли це зачіпає важливі інтереси чи інтереси багатьох осіб, коли відновлення порядку вимагає значних, тривалих зусиль.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 "Про судову практику у справах про хуліганство", слід відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи.

Надаючи оцінку показанням обвинуваченого про те, що він не ображав потерпілого та не наносив йому удари, суд ставиться до них критично та розцінює виключно, як позицію захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення.

Крім цього, вказані показання спростовуються комплексом зібраних у кримінальному провадженні чітких, логічних, послідовних , переконливих та узгоджених між собою доказів.

Сам обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує той факт, що 06.06.2024 року він був на місці вчинення злочину, мав конфлікт із потерпілими. Потерпілий упізнав обвинуваченого. Відтак відсутність портретної експертизи сама по собі не вставить в залежність належність та допустимість відеозапису яку доказу винуватості.

Суб`єктивна сторона злочину відображає процеси, які відбуваються у свідомості особи в зв`язку з вчиненням нею злочину і свідчать про спрямування її волі та про її ставлення до суспільно небезпечного діяння та його наслідків.

З досліджених у судовому засіданні доказів, пояснень потерпілого установлено, що обвинувачений ОСОБА_3 діючи з хуліганських мотивів, з прямим умислом, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, тобто, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, реалізуючи свій хуліганський мотив, в ході конфліктної ситуації, яка виникла між ним та потерпілим ОСОБА_5 , завдав останньому тілесні ушкодження, а саме: більше 10-ти ударів рукою зажатою в кулак в область голови та тулуба з лівої сторони, внаслідок чого, не втримавши рівновагу, останній впав на землю.

В подальшому, ОСОБА_3 , не припиняючи злочинний умисел наніс ОСОБА_5 ще удари рукою затиснутою в кулак в обличчя в область щелепи з лівої сторони. Після чого ОСОБА_3 , реалізуючи свій хуліганський мотив, підняв ОСОБА_5 із землі та тримаючи останнього в положенні «на колінах», продовжив наносити удари рукою затиснутою в кулак в область голови та обличчя в ділянку щелепи з лівої сторони. Після цього, ОСОБА_3 не припиняючи злочинний хуліганський умисел почав тягнути ОСОБА_5 в положенні «на колінах» по землі, внаслідок чого останній втратив свідомість.

За таких обставин, ОСОБА_3 своїми умисними протиправними діями заподіяв ОСОБА_5 тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, а відтак вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, а саме: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Інтелектуальні ознаки прямого умислу полягають в усвідомленні суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків, тому обвинувачений ОСОБА_3 свої дії розумів та повинен був розуміти в момент вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_5 , оскільки завдав останньому не менше 10 ударі затиснутою в кулак рукою та не припиняючи злочинний умисел почав тягнути ОСОБА_5 в положенні «на колінах» по землі не дивлячись на неодноразові прохання потерпілого припинити свої дії.

Вказані дії перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із наслідками таких дій у вигляді спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та по давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження, згідно даних медичної документації, вкладаються в час події, яка мала місце 06.06.2024 року.

Позицією захисту також не визнається кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 296 КК України. Однак, як вбачається з постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» при вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно ч. 1 ст. 296 КК України хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодження майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 під час розмови з потерпілим, який представився працівником-охоронником ТОВ «Агротранссервіс», почав гучно вигукувати нецензурну лайку в його сторону, що в подальшому призвело до конфліктної ситуації між ними.

В подальшому, ОСОБА_3 , уперто, не бажаючи припиняти свої хуліганські дії, продовжуючи висловлюватись нецензурною лайкою в сторону потерпілого ОСОБА_5 , нахабно, з демонстративною зневагою виявлючи своє зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих .у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, а безпосередньо до потерпілого ОСОБА_5 , перебуваючи на території ТОВ «Агротранссервіс» став штовхати та погрожувати останньому.

Не зупиняючись на зневазі, переслідуючи свій хуліганський мотив відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , в присутності інших осіб, за допомогою рук наніс серію ударів по різних частинах тіла останнього, чим заподіяв ОСОБА_5 тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості у вигляді: ЗЧМТ, струсу головного мозку, перелому 9-го ребра зліва без зміщення та перелому нижньої щелепи зліва. Окрім цього, ОСОБА_3 , діючи з особливою зухвалістю, бажаючи досягнення своєї хуліганської мети, демонструючи грубу силу, схопив лежачого на землі ОСОБА_5 за одяг та став тягнути його по землі, внаслідок чого останній втратив свідомість.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними протиправними діями, зірвав нормальну роботу ТОВ «Агротранссервіс», оскільки охороннику ОСОБА_5 ним було нанесено тілесні ушкодження і в подальшому останній не зміг належним чином виконувати свої обов`язки по охороні території підприємства, оскільки був доставлений до медичного закладу.

Суд критично оцінює доводи сторони захисту висловлені під час дослідження доказів стосовно того, що ОСОБА_5 на час вчинення відносно нього кримінального правопорушення не був і на даний час не є працівником ТОВ «Агротранссервіс», оскільки навіть за відсутності офіційного оформлення трудових відносин, потерпілий фактично виконував функції охоронця (чергував, стежив за порядком, реагував на конфлікти тощо) і саме так його сприймав обвинувачений. Для кваліфікації дій обвинуваченого має значення фактична поведінка і роль особи, а не лише її формальний статус.

Важливим є те, що особа, яка постраждала, намагалася зупинити правопорушення, відновити публічний порядок, а дії обвинуваченого були зухвалими, грубими і порушували громадський спокій.

Також не заслуговують на увагу доводи захисника про відсутність доказів на підтвердження висловлювання його підзахисним нецензурної лайки в бік потерпілого, оскільки відсутність звукозапису на відеозаписі не є беззаперечним доказом того, що таких висловлювань не було. Крім того, про наявність таких висловлювань вказав у своїх показах потерпілий. Також кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч.1 ст.296КК України суд виходив із сукупності вищенаведених дій обвинуваченого ОСОБА_3 . У такий спосіб ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України, а саме: хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Розглянувши повно і всебічно кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, у тому числі перевіривши і оцінивши усі доводи учасників судового провадження, а також, аналізуючи всі наведені докази, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_3 в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, та в заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, і кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 296 та ч. 1 ст. 122 КК України.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться відповідно до кримінального проступку та нетяжкого злочину, дані про його особу та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочину. Обставин, що пом`якшують обвинувачення, судом не встановлено.

Окрім наведених вище мотивів при призначенні покарання судом враховуються індивідуальні особливості вчиненого діяння, позицію сторони обвинувачення, відсутність даних про намагання обвинуваченого будь-яким способом відшкодувати завдану шкоду потерпілому, відсутність розкаяння та критичного ставлення до своїх дій.

З урахуванням наведеного, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, в межах санкції частин статей, за якими його засуджується та на підставі вимог ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі, оскільки вважає, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства.

На підставі ч. 4 ст. 70 та ст. 71 КК України до призначеного обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за даним вироком, також слід повністю приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.06.2023 року та призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік та штрафу в сумі 51000 (п`ятдесят одна тисяча гривень) грн.

Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Визначене судом покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена також в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити відповідно до статті 100 КПК.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.

Керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінально процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 та ст. 71 КК України до призначеного обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за даним вироком, повністю приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.06.2023 року та призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік та штрафу в сумі 51000 (п`ятдесят одна тисяча гривень) грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_3 у виді штрафу - виконувати самостійно.

Строк відбування покарання обвинуваченому рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Речові докази:

- носій інформації - диск «DVD-R, 4,7 GB, 120 min» з відеозаписами- залишити при матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1