ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1425/25 Справа № 183/608/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000012 від 08.01.2025 року, за апеляційною скаргою прокурора Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, Запорізької обл., громадянина України, з середньою освітою, не одружений, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 16 вересня 2024 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк три роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК України покарання у виді 200 годин громадських робіт.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, із застосуванням п. 4, 5 ч. 1 ст. 72 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.09.2024, остаточно призначити покарання у виді 3 років 1 дня пробаційного нагляду, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обгрунтування апеляційних вимог вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме те, що суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений вчинив злочин у період відбуття покарання за попереднім вироком, та у порушення вимог ст. 71 КК України не приєднав повністю або частково до призначеного покарання невідбуте покарання за попереднім вироком від 16.09.2024 року, тим самим не застосувавши закон, який підлягав застосуванню.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2024 року (справа № 183/9410/24) визначено виконувати самостійно.

ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 27 грудня 2024 року приблизно о 09 годині 00 хвилин ОСОБА_10 разом з колегою ОСОБА_11 знаходились поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 , де до останніх підійшов ОСОБА_7 та почав розмовляти. Під час розмови у ОСОБА_7 раптово виник умисел спрямований на завдання фізичного болю ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій прямий умисел, ОСОБА_7 , 27 грудня 2024 року приблизно о 09 годині 00 хвилин, знаходячись біля домоволодіння АДРЕСА_2 , діючи умисно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, наблизився до ОСОБА_10 та наніс останньому один удар долонею правої руки по лівій частині обличчя, не спричинивши ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, але завдавши останньому фізичного болю.

Зазначені дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання удару, який завдав фізичний біль і не спричинив тілесних ушкоджень.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково, посилаючись на часткове відбуття обвинуваченим покарання за попереднім вироком суду; обвинуваченого та захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК України, доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурор фактично не оспорює законність та справедливість за видом та розміром призначеного обвинуваченому покарання за вказаний злочин, оскільки за новим вироком він просить призначити його у тому самому виді та розмірі, натомість обгрунтування апеляційних вимог зводиться до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання за сукупністю вироків.

Доводи прокурора у цій частині колегія суддів вважає такими, що знайшли підтвердження у межах апеляційного розгляду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Цих вимог закону про кримінальну відповідальність суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не дотримався, в порушення вимог ч. 1 ст. 71 КК України не призначив остаточне покарання шляхом повного або часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як було встановлено під час апеляційного перегляду, інкриміноване за оскаржуваним вироком кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинив 27.12.2024 року, тобто в період відбуття покарання у виді пробаційного нагляду, визначеного йому вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.09.2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України.

За таких обставин суду першої інстанції належало призначити ОСОБА_7 покарання за новий злочин та відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України до цього покарання повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.09.2024 року, при цьому за правилами ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Не призначивши ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України, суд першої інстанції у розумінні п. 1 ст. 413 КПК України припустився неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у виді незастосування закону, який підлягав застосуванню, що згідно із п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України у разі необхідності застосування більш суворого покарання суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок.

У зв`язку із вищенаведеним апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а допущене судом першої інстанції порушення підлягає усуненню у межах повноважень апеляційного суду шляхом скасування оскаржуваного вироку в частині призначення покарання та ухвалення у цій частині нового вироку.

При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 продовжує відбувати покаранння за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2024 року. Згідно із повідомленням Новомосковського районного відділу Філії державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області від 15.05.2025 року № 21/19/2974-25, вказаний вирок суду прийнятий до виконання, початок строку відбуття покарання 01.11.2024 року, кінець строку 01.11.2017 року. Відтак на час апеляційного розгляду невідбута його частина, що підлягає повному або частковому приєднанню до покарання за цим вироком за правилами ст. 71 КК України, складає 2 роки 4 місяці та 13 днів пробаційного нагляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 126 КК України у вигляді 200 годин громадських робіт.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, із застосуванням ст. 72 КК України, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2024 року та остаточно призначити ОСОБА_7 до відбування покарання у виді 2 років 5 місяців пробаційного нагляду, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з дня його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3