Справа № 127/8946/24
Провадження №11-кп/801/553/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в порядку спеціального судового провадження апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2025 року у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000065 від 21.02.2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Кривий Ріг, Дніпропетровської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2025 року, яким було визнано винуватою обвинувачену ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України змінити в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 та її дії кваліфікувати за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111-1 КК України з призначенням міри покарання за даною санкцією статті.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2025 року ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначено їй покарання у виді десяти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю пов`язаною з організаційно-розпорядчими або адміністративно-господарськими функціями на строк десять років та з конфіскацією всього належного їй майна.

Запобіжний захід застосований до обвинуваченої ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України залишено без змін до моменту її затримання на виконання вироку суду.

Початок строку відбування основного покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_7 на виконання вироку.

Строк додаткового покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю, яка пов`язана з наданням публічних послуг обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Згідно вироку суду обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Громадянка України ОСОБА_7 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці на території м. Нова Каховка, Херсонської області, достовірно володіючи інформацією, що з 24 лютого 2022 року підрозділами збройних сил та інших військових формувань російської федерації, здійснено повномасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна та розуміючи, що вчиняються дії, направлені на зміну меж території України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, маючи реальну можливість виїзду на підконтрольну українській владі територію, з мотивів непогодження з політикою чинної влади в Україні та підтримки входження тимчасово окупованих територій України до складу російської федерації, свідомо, добровільно прийняла рішення залишитись на окупованій території та у період воєнного стану перейти на бік окупаційної влади російської федерації, з метою вчинення дій на шкоду державній безпеці України, шляхом працевлаштування в псевдодержавних органах окупаційної адміністрації держави-агресора, допомоги у реалізації політики держави-агресора, направленої на встановлення та утвердження окупаційного режиму на тимчасово захопленій території Херсонської області.

Так, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але після 24.02.2022, громадянка України ОСОБА_7 , перебуваючи на території м. Нова Каховка Херсонської області, діючи добровільно, з метою реалізації власного злочинного задуму, у зв`язку із окупацією названого міста збройними силами російської федерації та створенням окупаційного псевдодержавного органу «Клієнтська служба в Новокаховському міському окрузі Управління організації роботи клієнтських служб Відділення Фонду пенсійного та соціального страхування рф по Херсонській області», з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримання рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором та окупаційною адміністрацією, з метою зайняття керівної посади в незаконному органі влади, працевлаштувалась на посаду керівника окупаційного органу

«Клієнтська служба в Новокаховському міському окрузі Управління організації роботи клієнтських служб Відділення Фонду пенсійного та соціального страхування рф по Херсонській області».

Таким чином, громадянка України ОСОБА_7 перебуваючи на тимчасово окупованій території у м. Нова Каховка Херсонської області з невстановленого досудовим розслідуванням часу орієнтовно з червня 2022 року по даний час виконує обов`язки у незаконному органі влади на посаді «начальника клієнтської служби в Новокаховському міському окрузі Управління організації роботи клієнтських служб Відділення Фонду пенсійного та соціального страхування рф по Херсонській області», що пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих функцій. Зокрема, здійснює керівництво діяльністю «клієнтської служби», розподіл обов`язків між працівниками, контроль за ефективністю і результативністю їх діяльності, проведення навчання підлеглих, подання пропозицій керівництву про призначення, звільнення з посад та переміщення підлеглих працівників, своєчасне заміщення вакансій, заохочення та накладання стягнень, організовує взаємодію з підприємствами та організаціями і органами влади.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що ?в діях обвинуваченої ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Крім того, суд в своєму судовому рішенні в підтвердження вини ОСОБА_7 послався на покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11

3 протоколів огляду, яким досліджено документ під назвою професійний стандарт

спеціаліста клієнтської служби пенсійного фонду російської федерації, судом встановлено, що керівник клієнтської служби пенсійного фонду російської федерації на тимчасово окупованих територіях виконують організаційно-розпорядчі функції.

Зокрема, здійснює керівництво діяльністю « служби », розподіл обов`язків між працівниками, контроль за ефективністю і результативністю їх діяльності, проведення навчання підлеглих, подання пропозицій керівництву про призначення, звільнення з посад переміщення підлеглих працівників, своєчасне заміщення вакансій, заохочення та накладення стягнень, організовує взаємодію з підприємствами та організаціями і органами влади тобто виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції.

Вище зазначені обставини, які викладенні в обвинувальному акті та у вироку суду першої інстанції не відповідають дійсності та тим письмовим та іншим доказам, які безпосередньо досліджувались в судовому засіданні і які надав прокурор до суду в частині ОСОБА_7 , зайняла посаду яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

Згідно посадової інструкції керівника клієнтської служби, то останній здійснює роботу з клієнтами пенсіонерами, які є громадянами України і знаходиться в підпорядкуванні керівника пенсійного фонду, який і здійснює організаційно-розпорядчих функцій - здійснюєкерівництво діяльністю « служби », розподіл обов`язків між працівниками, контроль за ефективністю і результативністю їх діяльності, проведення навчання підлеглих, подання пропозицій керівництву про призначення, звільнення з посад та переміщення підлеглих працівників, своєчасне заміщення вакансій, заохочення та накладення стягнень, організовує взаємодію з підприємствами та організаціями і органами влади.

У зв`язку з вище зазначеними обставинами дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_7 належним чином повідомлялась про час та місце апеляційного розгляду, шляхом опублікування оголошення у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження у газеті «Урядовий кур`єр» в рубриці «Оголошення»

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, вирок суду першої інстанції залишити без змін, захисника ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив її задоволити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Надаючи оцінку апеляційним доводам захисника ОСОБА_6 щодо перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч.5 ст.111-1 КК України на ч.2 ст.111-1 КК України, колегія суддів виходить із правової позиції, висловленої в постанові Верховного суду від 10.09.2020 року у справі № 555/2067/18, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Законодавець вимагає лише, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням, що у даному провадженні було дотримано.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги сторони захисту, встановив, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини та докази вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення і обґрунтовано дійшов висновку про її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 та доведеності її вини у вчиненні кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення, суд обґрунтовано послався на показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Зокрема, свідок ОСОБА_10 , пояснювала, що 24.02.2022 вона працювала в сервісному центрі Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка. ОСОБА_7 , яка працювала в міській раді зайняла посаду керівника пенсійного фонду в окупованому м. Нова Каховка. В червні 2022 року їй зателефонувала ОСОБА_7 і повідомила, що окупанти запропонували їй місце начальника пенсійного фонду, в зв`язку з чим вимагала повернули ключі та погрожувала розправою. Коли вона прийшла до приміщення пенсійного фонду, там була ОСОБА_7 та автобус з російськими військовими, ОСОБА_7 сказала, що росія на даній території буде назавжди та потрібно виживати, після чого, вимагала повернути комп`ютерну техніку та автомобіль. Крім того, зазначила, що ОСОБА_7 пішла на співпрацю з окупантами добровільно, без примусу, оскільки на зайняття посади було оголошено конкурс, на який вона добровільно пішла, а ще агітувала працівників, щоб отримували російські паспорти.

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 , повідомив, що до 24.02.2022 працював у відділі обслуговування громадян в Пенсійному фонді України в м. Нова Каховка. В зв`язку з окупацією виїхав з міста у вересні 2022 року. ОСОБА_7 знав з 2013 року та мав з нею робочі стосунки. Повідомив, що спілкувався з ОСОБА_7 у березні-квітні 2022 року, вона звільнилась з роботи Пенсійного фонду України та влаштувалась до пенсійного фонду росії, набирала штат нових працівників. Крім того, зазначив, що вона співпрацювала з окупаційною адміністрацією добровільно, без жодного примусу.

Захисником не надано суду доказів, які б свідчили про особисту зацікавленість вищезазначених свідків у розгляді цього кримінального провадження, оскільки ці свідки ретельно допитувалися в ході судового розгляду в суді першої інстанції, вони надавали детальні показання щодо обставин, пов`язаних із вчиненим ОСОБА_7 кримінальним правопорушенням за ч.5 ст.111-1 КК України, попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а тому підстав вважати, що свідки мають намір оговорювати обвинувачену немає.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст.7, ч. 1 ст.26 КПК України, однією із загальних засад кримінального провадження є диспозитивність, яка полягає у вільному використанні суб`єктами кримінального провадження своїх процесуальних прав в межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Отже, сторона захисту у змагальному процесі не була позбавлена можливості також задавати свідкам питання, у тому числі з метою підтвердження версії щодо примусу ОСОБА_7 до працевлаштування у незаконно новоствореному органі «Клієнтська служба в Новокаховському міському окрузі Управління організації роботи клієнтських служб Відділення Фонду пенсійного та соціального страхування рф по Херсонській області» , тобто для відстоювання своєї позиції щодо перекваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 .

Колегія суддів не може погодитися з апеляційними доводами сторони захисту щодо необхідності перекваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 з ч.5 ст.111-1 на ч.2 ст.111-1 КК через те, що, як стверджує захисник, обвинувачена ОСОБА_7 займала посаду не пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій.

Такі доводи захисту не ґрунтуються на досліджених місцевим судом матеріалах кримінального провадження.

За ч.5 ст. 111-1 КК України передбачена відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, або добровільне обрання до таких органів, а також участь в організації та проведенні незаконних виборів та/або референдумів на тимчасово окупованій території або публічні заклики до проведення таких незаконних виборів та/або референдумів на тимчасово окупованій території.

За ч.2 ст. 111-1 КК України передбачена відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Апеляційний суд враховує правову позицію ККС ВС, викладену у постанові від 31 січня 2024 року (справа № 638/5446/22, провадження № 51-4092 км23), в якій зазначено, що за частиною 5 ст. 111-1 КК, серед іншого, передбачена відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора. У складі цього правопорушення важливим для кваліфікації є місце його вчинення тимчасово окупована територія України.

У кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК, однак яких суди у цьому кримінальному провадженні не встановили.

З урахуванням визначення у вказаній правовій нормі поняття «окупаційна адміністрація Російської Федерації», наданих стороною обвинувачення та наведених у вироку доказів, а саме те, що ОСОБА_7 , перебуваючи на території м. Нова Каховка Херсонської області, діючи добровільно, з метою реалізації власного злочинного задуму, у зв`язку із окупацією названого міста збройними силами російської федерації та створенням окупаційного псевдодержавного органу «Клієнтська служба в Новокаховському міському окрузі Управління організації роботи клієнтських служб Відділення Фонду пенсійного та соціального страхування рф по Херсонській області», з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримання рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором та окупаційною адміністрацією, з метою зайняття керівної посади в незаконному органі влади, працевлаштувалась на посаду керівника окупаційного органу «Клієнтська служба в Новокаховському міському окрузі Управління організації роботи клієнтських служб Відділення Фонду пенсійного та соціального страхування рф по Херсонській області».

Суд апеляційної інстанції вважає, що сукупність доказів, перевірених судом доводить , що ОСОБА_7 добровільно зайняла посаду керівника окупаційного органу «Клієнтська служба в Новокаховському міському окрузі Управління організації роботи клієнтських служб Відділення Фонду пенсійного та соціального страхування рф по Херсонській області», пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій саме у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території чи в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Вказане підтверджується наступним доказами:

- протоколом огляду від 22.06.2023, згідно якого об`єктом є відомості, щодо посадових обов`язків працівника клієнтської служби пенсійного фонду російської федерації, відповідно до якого було встановлено інформацію щодо об`єднання Пенсійного фонду російської федерації у єдину організацію під назвою Фонд пенсійного і соціального страхування рф на підставі Закону №236 фз від 14.07.2022, а також досліджено документ під назвою професійний стандарт спеціаліста клієнтської служби пенсійного фонду російської федерації, де зокрема, зазначено про основні цілі професійної діяльності та посадові обов`язки працівників пенсійного фонду рф, окремі з них включають виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій;

- протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у кримінальноу провадженні, відповідно до якого встановлено, факт зайняття ОСОБА_12 керівної посади у створеному російською окупаційною владою підрозділі пенсійного фонду, а також, факт зайняття керівних посад у створених російською окупаційною владою підрозділах пенсійного фонду ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ;

- посадовою інструкцією керівника клієнтської служби в Новокаховському міському окрузі Управління організації роботи клієнтських служб Відділі Фонда пенсійного і соціального страхування російської федерації в Херсонській області від 15.02.2023;

- табелем обліку робочого часу Пенсійного фонду в Херсонській області за травень 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_7 зазначена, як начальник УПФ в Новокаховском ГО;

- протоколом огляду від 24.08.2023, протокол огляду від 17.01.2024, об`єктом якого розсекречені матеріали за результатами проведення заходів зі знаття інформації з електронних інформаційних систем за ідентифікаційною ознакою абонентський номер НОМЕР_1 , на який зареєстровано обліковий запис месенджеру «Телеграм», яким користується ОСОБА_12 , відповідно до яких встановлено наявність в списку її контактів ОСОБА_15 , у вкладці «Чати» виявлено листування з абонентом підписаним як ОСОБА_15 , у вказаному чаті обговорюються окремі питання діяльності створених російською окупаційною владою на тимчасово окупованій території Херсонської області підрозділів пенсійного фонду, також, під час листування між вказаними абонентами здійснюється обмін службовими документами;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.01.2024, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 на фото №2 впізнала ОСОБА_7 за формою обличчя, носа, очей та зачіскою.

Отже підстави для перекваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 , на чому наполягає сторона захисту, відсутні.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обставин, які б вказували на наявність підстав для перекваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 з ч.5 ст. 111-1 КК України на ч.2 ст. 111-1 КК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

Для кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 5 ст. 111-1 КК України суд першої інстанції встановив добровільність дій ОСОБА_7 , виконання нею згідно посади керівника клієнтської служби в Новокаховському міському окрузі Управління організації роботи клієнтських служб Відділення Фонду пенсійного та соціального страхування рф по Херсонській області функцій з керівництва діяльністю «служби», розподіл обов`язки між працівниками, контроль за ефективністю і результативністю їх діяльності, проводення навчання підлеглих, подання пропозицій керівництву про призначення, звільнення з посад та переміщення підлеглих працівників, своєчасне заміщення вакансій, заохочення та накладення стягнення, організацію взаємодії з підприємствами та організаціями та органами влади, тобто організаційно- розпорядчих функцій у незаконних органах влади , створених на тимчасово окупованій території.

За приписами п. 6 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України», окупаційна адміністрація Російської Федерації - це сукупність державних органів і структур Російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусі та суб`єктів адміністративних послуг.

З об`єктивного аналізу представлених доказів, що містяться в матеріалах справи слідує, що ОСОБА_7 під час її роботи на посаді керівника окупаціного органу «Клієнтська служба в Новокаховському міському окрузі Управління організації роботи клієнтських служб Відділення Фонду пенсійного та соціального страхування рф по Херсонській області», здійснює керівництво діяльністю «служби», розподіляє обов`язки між працівниками, контролює ефективність і результативність їх діяльності, проводить навчання підлеглих, подає пропозиції керівництву про призначення, звільнення з посад та переміщення підлеглих працівників, своєчасне заміщення вакансій, заохочує та накладає стягнення, організовує взаємодію з підприємствами та організаціями і органами влади.

При цьому, з доказів та показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 встановлено, що ОСОБА_7 укладала трудовий договір з окупаційною владою, виконувала покладені на неї обов`язки, агітувала інших осіб, у тому числі свідків до співпраці з окупантами, що в свою чергу свідчить про те, що вона добровільно виконувала організаційно-розпорядчі функції.

Слід зазначити, що організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки зі здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності.

З огляду на вищенаведене, доводи сторони захисту щодо недоведеності виконання обвинуваченою організаційно-розпорядчих обов`язків є неприйнятними.

Відтак, колегія суддів вважає, що посилаючись на безпосередньо досліджені докази, суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 374 КПК України, у зазначеному рішенні суд обґрунтував, що в даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення були здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя з урахуванням установлених законом особливостей для кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia).

Відтак, судом дотримано права на захист та доступ до правосуддя обвинуваченої ОСОБА_7 , з урахуванням проведення щодо спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження (in absentia).

Покарання визначене судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.50 КК України, ст. 65 КК України.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону (частиною статті) України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», правовими позиціями, сформованими в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 (справа № 757/15167/15-к) врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка як громадянка України, вчинила тяжкий злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і що свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинила цей злочин умисно з прямим умислом, здійснювала колабораційну діяльність на тимчасово окупованій території України на користь держави-агресора, виправдовуючи таким чином злочину діяльність рф проти України та сприяючи її протиправному розвитку, відсутність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшую покарання, відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання.

Перевіривши належним чином всі обставини, які мають значення при призначенні покарання, суд першої інстанції, додержуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, визначив покарання в межах санкції

ч. 5 ст.111-1 КК України, належним чином умотивував своє рішення щодо доцільності призначення покарання у виді позбавлення волі.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України при розгляді судом першої інстанції кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

постановив :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2025 року щодо ОСОБА_7 за ч.5 ст.111-1 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3