справа № 631/891/25
провадження № 1-кп/631/169/25
У Х В А Л А
за результатами розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу
26 серпня 2025 року селище Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з боку сторони обвинувачення:
прокурора ОСОБА_2 ,
з боку сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
На виконання приписів частини 1 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленої 25 серпня 2025 року призначено підготовче судове засідання.
У зв`язку із спливом строку, на який був застосований відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, прокурор Берестинської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 звернулась із дотриманням вимог частини 2 статті 35 Кримінального процесуального кодексу України із письмовим клопотанням, зареєстрованим за вхідним № 5098/25-вх. від 26 серпня 2025 року, щодо продовження застосованого запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченому у певний період доби, яке надійшло у повній відповідності до строків та порядку, визначених Кримінальним процесуальним кодифікованим законом України.
Клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_3 обґрунтоване тим, що до суду направлений обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України, а саме у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану та у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому з проникненням у приміщення.
Звертаючись до суду із клопотанням, прокурор зазначає, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 , а саме: обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за якими передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років; обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, а саме за умови застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, встановити контакт із свідками та потерпілим у кримінальному провадженні й шляхом погроз вплинути на них, тиснути з метою надання ними неправдивих свідчень суду. Крім того, обвинувачений може вчинити інше кримінальне, оскільки останній раніше засуджений, а саме 10 червня 2025 року Нововодолазьким районним судом Харківської області за частиною 1 статті 125 КК України до 120 (сто двадцяти) годин громадських робіт та обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, тому не продовживши раніше обраний запобіжний захід, останній може продовжити свою злочинну діяльність.
Тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги неможливість запобігання вищезазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж домашній арешт, прокурор просила продовжити у відношенні обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певній час доби, а саме з 23 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин, строком на 60 діб, з огляду на наявність передумов, передбачених статтями 177, 178, пунктами 1 3 частини 1 статті 194, статтями 199, 315 Кримінального процесуального кодексу України.
Також прокурор просила суд покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки, передбачені статтею 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: 1) прибувати до прокурора, суду за першою вимогою; 2) утримуватись від спілкування зі свідками; 3) в період часу з 23 години 00 хвилин по 05 годину 00 хвилин не залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні прокурор Берестейської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_2 , якому згідно з приписами статей 36 і 37 Кримінального процесуального кодексу України надані відповідні повноваження та який діє на підставі постанови про зміну групи прокурорів, прийнятої 25 серпня 2025 року виконувачем обов`язки керівника Берестинської окружної прокуратури ОСОБА_7 , вважав, що клопотання слід задовольнити, посилаючись на його обґрунтованість та неможливість іншим шляхом запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України. Разом з тим прокурор вважав, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, як то можливість переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та незаконний вплив на потерпілих й свідків, які на даний час в установленого законом порядку не допитані, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.
Потерпілий ОСОБА_8 у підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до приписів статті 135 Кримінального процесуального кодексу України. Разом з тим, ОСОБА_8 звернувся на адресу суду з заявою, що була зареєстрована за вхідним № 5102/25-вх., відповідно до якої просив суд підготовче судове засідання та розгляд кримінального провадження по суті провести за його відсутності.
Уповноважений представник потерпілої особи АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРТЕЛЕКОМ» у підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у відповідності до приписів статті 135 Кримінального процесуального кодексу України.
Обвинувачений ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби не заперечував, на пропозицію суду щодо призначення йому захисника відмовився від адвоката, посилаючись на те, що буде самостійно відстоювати свої інтереси, при цьому судом були роз`ясненні обвинуваченому його права, передбачені Конституцією України та нормами Кримінального процесуального законодавства України.
Заслухавши позиції сторін з приводу заявленого клопотання, дослідивши клопотання прокурора, а також матеріали кримінального провадження в межах питання, яке вирішується, проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішенні питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, суд приходить до наступного.
Згідно з частиною 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (частина 2 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України).
Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Підготовче провадження у суді першої інстанції здійснюється відповідно до приписів глави 27 розділу ІV Кримінального процесуального кодексу України, якою визначено, що завданням стадії підготовчого судового провадження є, зокрема, перевірка матеріалів досудового розслідування, оцінка змісту і форми обвинувального акту, з метою успішного проведення судового розгляду.
У частині 3 статті 315 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
При цьому суд враховує положення частини 1 статті 131 вищевказаного нормативного акту України, які обумовлюють, що заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України).
Перелік запобіжних заходів, які підлягають застосуванню наведений у статті 176 Кримінального процесуального кодексу України
Так, за змістом пункту 4 частини 1 статті 176 та частини 1 статті 181 Кримінального процесуального кодексу України домашній арешт є одним із видів запобіжних заходів та полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Відповідно до частини 2 статті 181 Кримінального кодексу України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Згідно з частиною 2 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Приписами статті 178 Кримінального процесуального кодексу України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.
Відповідно до статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені пунктами 1 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого та визначені у пунктах 1 12 частини 1 вказаної статті.
В даному випадку, за обставин, викладених у сформульованому обвинуваченні, у вказаному кримінальному провадженні було висунуто обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, у тому числі з конфіскацією майна або без такої за частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України, а отже вказані кримінальні правопорушення з огляду на приписи статті 12 Кримінального кодексу України відносяться до тяжких злочинів.
Судом з`ясовано, що під час досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою слідчого судді Берестинського районного суду Харківської області ОСОБА_9 , постановленої 02 липня 2025 року у справі з єдиним унікальним № 626/1627/25 (провадження № 1-кс/626/975/2025) був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, без застосування електронного засобу контролю, строком на 60 днів з покладенням обов`язків: прибувати до прокурора, суду за першою вимогою; утримуватись від спілкування зі свідками; з 23 години 00 хвилин по 05 годину 00 хвилин не залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 протягом строку дії даної ухвали. Строк дії ухвали визначений до 26 серпня 2025 року включно.
Як вбачається зі змісту наведеного судового рішення, слідчий суддя при обрані підозрюваному ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час доби, виходив із існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, як то: можливість переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
В ході обговорення питання доцільності продовження застосування обраного запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до обвинувального акту та долучених до клопотання матеріалів встановлено такі відомості: ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Старовірівка, Нововодолазького району Харківської області, громадянин України, має середню освіту, не одружений, доказів щодо наявності на його утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків суду не надано. За станом здоров`я обвинувачений не має специфічних особливостей, до осіб з інвалідністю не відноситься, на обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває. ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, суб`єктом господарської діяльності не зареєстрований, зі слів на життя заробляє виконуючи роботу по найму. Обвинувачений має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де характеризується формально.
Також судом встановлено, що 06 червня 2025 року відносно ОСОБА_3 складений та направлений до суду обвинувальний акт про притягнення до кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України.
Отже, обвинувачений на час вирішення питання щодо продовження строку застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді домашнього арешту за своїм станом здоров`я не має специфічних особливостей, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та прийнятну репутацію.
Відповідно, аналізуючи указані фактори у цьому провадженні в їх сукупності на предмет перевірки дійсності у справі обставин, визначених частиною 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, суд ураховує, що застосування до підозрюваного, обвинуваченого будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри.
Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що передбачено частиною 5 статті 9 Кримінального процесуального кодексу України.
Обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися, або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні. З огляду на що, суд на даній стадії судового провадження (підготовче судове засідання) не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри (обвинувачення) шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.
Враховуючи наведені вище критерії, на обґрунтованість обвинувачення для вирішення питань на даній стадії кримінального провадження, вказує те, що в результаті проведеного досудового розслідування ОСОБА_3 було повідомлено про підозру, а згодом висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень тяжких злочинів, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану та незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому з проникненням у приміщення.
Строк дії ухвали слідчого судді Берестинського районного суду Харківської області ОСОБА_9 , постановленої 02 липня 2025 року про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час доби, без застосування засобу контролю, спливає 26 серпня 2024 року, закінчити розгляд кримінального провадження до цієї дати є неможливим.
На цей час в даному кримінальному провадженні обвинуваченого, потерпілих та свідків не допитано, докази передбачені статтею 84 Кримінального процесуального кодексу України з боку сторони обвинувачення та захисту, не досліджені, у зв`язку з чим, враховуючи наведені дані суд вважає, що обставини регламентовані статтею 177 вказаного Кодексу є дійсними, беручи до уваги наявні дані, які підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що обвинувачений має певне відношення до подій відображених в обвинувальному акті (суд не удається на цій стадії до оцінки його дій та ролі з точки зору норм Кримінального кодексу України, а лише констатує факт, того, що вони пов`язані з цими подіями).
Таким чином, під час розгляду заявленого клопотання прокурора, суд вважає, що в даному конкретному випадку продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.
Так, ОСОБА_3 може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки останній обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, які в силу приписів статті 12 Кримінального кодексу України відносяться до категорії тяжких злочинів, за які передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
Те, що сама по собі суворість передбаченого покарання не є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, однак в цій ситуації слід урахувати, що обвинувачений обізнаний, шо санкції інкримінованих статтей передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що свідчать про обставини, які можуть бути підставою та мотивом для навмисного переховування від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Разом з тим суд враховує, що існування ризику переховування не залежить виключно від можливості перетину державного кордону, оскільки особа може вживати заходів щодо переховування як на території країни, так і поза її межами.
Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.
При цьому, Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого.
Та з його урахуванням суд погоджується з аргументами прокурора про наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню шляхом ухилення від суду.
Слушним є і ризик впливу на одного із потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, які особисто відомі обвинуваченому, а отже перебуваючи на волі він буде мати можливість здійснювати на них незаконний вплив.
Так, оцінюючи наявність цього ризику у кримінальному провадженні, суд виходить з встановленої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання показань від потерпілого та осіб, які є свідками у кримінальному провадженні на різних його етапах, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1 та 2 статті 23, статті 224, 352, 353 Кримінального процесуального кодексу України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 Цивільного процесуального кодексу України, тобто якщо свідки чи потерпілий допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, окрім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 Кримінального процесуального кодексу України (частина 4 статті 95 Кримінального процесуального кодексу України).
Ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, але й на стадії судового провадження до моменту безпосереднього отримання судом показань потерпілого, свідків та їх дослідження.
Наразі потерпілі та свідки у кримінальному провадженні не допитані, триває підготовче судове провадження. Суд враховує, що обвинуваченому ОСОБА_3 вже відкриті матеріали досудового розслідування, тому він обізнаний про осіб, які дали показання в цьому кримінальному провадженні, зміст їхніх свідчень та їхні персональні дані, що створює передумови для можливої спроби поза процесуального впливу на останніх.
Отже, залишається загроза того, що обвинувачений може здійснити дії, спрямовані на вплив у поза процесуальний спосіб на одного із потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні з метою ненадання суду достовірних показань щодо обставин можливого вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень для уникнення останнім кримінальної відповідальності.
Також, доречним є ризик вчинення ОСОБА_3 іншого кримінального правопорушення, оскільки як було встановлено у судовому засіданні обвинуваченому інкримінується вчинення ряду корисливих злочинів проти власності, крім того 06 червня 2025 року відносно ОСОБА_3 складений та направлений до суду обвинувальний акт про притягнення до кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України, тому не продовживши раніше обраний запобіжний захід, останній може продовжити свою злочинну діяльність.
Встановлені під час розгляду клопотання обставини у своїй сукупності дають підстави визнати, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, продовжують на даний час існувати на доволі високому рівні.
Враховуючи викладене у сукупності, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, проаналізувавши наявні дані, що характеризують обвинуваченого як особу, його соціальні зв`язки та репутацію у сукупності з обставинами інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд доходить висновку, що вказані обставини об`єктивно вказують на наявність продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, як то: переховування від суду, незаконний вплив на потерпілого та свідків та вчиненні іншого кримінального правопорушення, що виправдовує подальше продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби без застосування електронного засобу контролю.
З огляду на викладене, суд у ракурсі установлених фактичних обставин вважає, що на даному етапі кримінального провадження даний запобіжний захід буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та зможе запобігти ризикам, передбаченим положеннями статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, та які були встановлені судом.
Як вже зазначалось, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створюватимуть загрозу суспільству. Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме або вже здійснив відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього додаткових процесуальних обов`язків є суттєвим чинником, який стимулює обвинуваченого дотримуватись належної процесуальної поведінки.
Під час вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, крім встановлених ризиків кримінального провадження, передбачених пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, суд враховує існування інших обставин, визначених статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:
1) тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінального правопорушення;
2) вік обвинуваченого, відсутність відомостей про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_3 ;
3) відсутність відомостей про застосування раніше до ОСОБА_3 запобіжних заходів та про наявність повідомлення йому про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.
Отже, встановлені під час розгляду клопотання обставини в своїй сукупності дають підстави стверджувати про те, що застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості кримінального провадження.
Разом з тим суд переконаний, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж домашній арешт, буде недостатнім для запобігання доведених ризиків, передбачених пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.
Так, особистого зобов`язання для запобігання ризикам переховування від суду та впливу на потерпілого, свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення буде недостатньо, оскільки виконання покладених на обвинуваченого обов`язків залежатиме виключно від волі самого ОСОБА_3 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків. Застосування особистої поруки є неможливим, оскільки відсутні особи, які б висловили готовність надати письмове зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до приписів статті 194 Кримінального процесуального кодексу України і зобов`язуються за необхідності доставити його в суд на першу про те вимогу.
Окрім іншого, слід звернути увагу, що до обвинуваченого наразі застосований домашній арешт із забороною залишати житло лише у період доби з 23 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин, що з урахуванням введення в Україні режиму воєнного стану та комендантської години на території Харківської області, не видається надмірно обтяжливим.
За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора в частині продовження строку дії домашнього арешту ОСОБА_3 , оскільки лише цей запобіжний захід зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Водночас суд вважає, що застосування цього запобіжного заходу без покладення на обвинуваченого окремих обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, на даний час не є достатнім для подальшого забезпечення його безумовної участі в судових засіданнях і запобіганню наявним ризикам.
Оцінюючи необхідність продовження строку дії покладених на обвинуваченого обов`язків у сукупності та взаємозв`язку із встановленими ризиками, суд вважає, що такі обов`язки як: прибувати до Нововодолазького районного суду Харківської області або прокурора за першою вимогою та повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи сприятимуть мінімізації ризику, передбаченого пунктами 1 та 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.
На переконання суду, покладені на обвинуваченого обов`язки не є надмірним втручанням у його права та є необхідними для досягнення дієвості кримінального провадження.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.
Таким чином, обставини регламентовані статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України, у світлі даних про особу обвинуваченого, не є такими, що вказують на відсутність передумови визначеної пунктом 3 частини 1 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України у поєднанні з характером висунутого обвинувачення та проведеним комплексом досліджених у цій справі доказів та тих, які тільки мають бути в ньому вчинені.
Як наслідок, на даний час наявні обставини визначені статтею 177, пунктам 1 3 частини 1 статті 194, статті 315 Кримінального процесуального кодексу України, які в своїй сукупності вказують на дійсність обставин, як слушних щодо викладу обставин, які дають підстави обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення.
Приймаючи до уваги, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу встановленого ОСОБА_3 строку домашнього арешту, суд вважає за доцільне на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів та оцінених в сукупності з усіма обставинами, у тому числі визначеними статтями 177, 178, 181, 194, 315 Кримінального процесуального кодексу України, продовжити застосований під час досудового розслідування відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби у межах строків визначених Кримінальним процесуальним кодексом України.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 1 29, частинами 1 та 11 статті 31, статтею 33, статтею 35, частиною 2 статті 110, статтями 131 132, 134 138, 176 178, 181, 186, 193 194, 196, 291, 314 316, 369 372, частиною 2 статті 392, частиною 5 статті 532, статтею 533 Кримінального процесуального кодексу України,
Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.
Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати житло за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 23 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин наступного дня, строком на 60 днів, а саме до 24 жовтня 2025 року (включно), за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги та прибуття до укриття чи бомбосховища обумовленого сиреною та/або повідомленням «Повітряна тривога» в регіоні проживання обвинуваченого.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
1) прибувати до Нововодолазького районного суду Харківської області або прокурора за першою вимогою;
2) повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи;
Термін дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_3 , визначити до 24 жовтня 2025 року включно.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що:
1) в разі невиконання ним вищевказаних зобов`язань до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
2) відповідно до частини 5 статті 181 Кримінального процесуального кодексу України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Копію ухвали суду передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 , роз`яснивши про необхідність негайно поставити на облік особу, щодо якої продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суд.
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її постановлення. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачені частини 1 статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала, що набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 28 серпня 2025 року о 15 годині 30 хвилин.

Суддя ОСОБА_1