ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1913/25 Справа № 201/1707/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2025 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ще Заповітне Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, громадянина України, який має неповну середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше неодноразово судимого, останній раз за вироком Запорізького апеляційного суду від 28 квітня 2022 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 06 грудня 2024 року з ДУ «Синельніковська виправна колонія (№94)» по відбуттю строку покарання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який не має постійного місця проживання, останнє місце мешкання за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України і призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік із відбування у кримінально-виконавчій установі.

Крім того, судом вирішено питання про долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського прядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 21 січня 2025 приблизно о 08 годині 30 хвилин у ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп?яніння, у громадському місці поблизу павільйону під назвою «Sorry Vegans донер», що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Михайла Коцюбинського, буд. 20А, раптово виник злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Знаходячись у вказаний час та у вказаному місці, реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_7 будучи у стані алкогольного сп?яніння, підійшов до вхідних дверей павільйону під назвою «Sorry Vegans донер», що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Михайла Коцюбинського, буд. 20А, і діючи з прямим умислом, з мотивів явної неповаги до суспільства, які виражалися в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і норм моральності, зневазі до оточуючих, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка виразилась в нахабному поводженні та пошкодженні майна, з хуліганських спонукань, усвідомлюючи значення своїх дій та їх суспільно небезпечний характер, керуючи ними у повному обсязі та бажаючи діяти саме таким чином, пошкодив склопакет вхідних дверей до приміщення закладу громадського харчування - «Sorry Vegans донер», тим самим пошкодив майно ОСОБА_8 , завдавши матеріальної шкоди власнику - на суму 4,140 гривень.

Після чого, ОСОБА_7 через отвір у дверях потрапив до приміщення закладу громадського харчування - «Sorry Vegans донер», де продовжуючи реалізовувати свій умисел, продовжив вчиняти свої хуліганські дії, а саме розкидав з прилавку порційні соуси, одноразовий посуд, напої, після чого взяв у руки платіжний POS-термінал - «Приватбанк» та умисно з розмаху кинув об стіл, внаслідок чого платіжний POS-термінал - «Приватбанк» був пошкоджений, чим завдано матеріальної шкоди ОСОБА_8 на суму 5,500 гривень. Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_7 тимчасово зупинено діяльність закладу громадського харчування. Та заподіяно матеріальної шкоди ОСОБА_8 на загальну суму 9,640 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник просять вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, пом`якшивши його.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги обвинувачений та захисник посилаються на те, що суд призначаючи обвинуваченому покарання не надав належної оцінки тому, що він повністю визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що судом безпідставно не було враховано, як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому. Також, сторона захисту зазначає, що суд належним чином не з`ясував обставини проживання обвинуваченого в орендованій квартирі та відсутність офіційного працевлаштування та наявність доходу через підробітки. Крім того, сторона захисту наголошує на тому, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, які виявляються в тому, що він не має можливості знаходитися у рідному краю, який на разі окуповано, проживає в орендованій квартирі з дівчиною й через сварку залишився на вулиці, має хронічне захворювання ОСОБА_10 , через, що не може потрапити на військову службу. При цьому, у зв`язку з хворобою обвинувачений потребує постійного оперативного лікування, а знаходження його у кримінально-виконавчій установі призведе до значного погіршення стану здоров`я. Обвинувачений та захисник також наголошують на тому, що станом на цей час у обвинуваченого ще наявна обставина, що пом`якшує покарання, а саме після ухвалення вироку, добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому, що підтверджується розпискою потерпілого, який не має претензій до обвинуваченого ні матеріального ні морального характеру. Відтак сторона захисту вважає, що наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд при призначенні покарання мав застосування положення ст. 69 КК України та призначити обвинуваченому більш м`яке покарання ніж обмеження волі, яке є найсуворішим видом покарання, передбаченим санкцією статті, та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі обвинуваченого.

Також захисник зазначає про те, що через хворобу обвинуваченим було подано до суду клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, яке судом розглянуто не було, чим не забезпечено обвинуваченому використання свого права.

Обвинувачений в свою чергу в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що суд не вирішивши клопотання обвинуваченого про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, не дивлячись на те, що будівля суду за час повномаштабного вторгнення рф вже двічі була обстріляна, свідомо наражав учасників судового провадження на небезпеку. Крім того, обвинувачений зазначає, що суд 24.03.2025 безпідставно задовольнив усне клопотання прокурора про привід обвинуваченого в судове засідання, з огляду на те, що матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей про належний виклик обвинуваченого у судове засідання, а виклик обвинуваченого через направлення йому смс повідомлення не є належним викликом у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 не подавав до суду жодних заяв про надсилання йому судових повісток шляхом смс.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав апеляційні скарги та з підстав, викладених у них, просив їх задовольнити та пом`якшити призначене йому покарання.

Прокурор та представник потерпілого заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, а вирок суду вважали законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просили залишити його без змін.

Захисник, будучи повідомлений належним чином про дату, час та місце апеляційного перегляду, до зали суду не з`явився, заяв та клопотань про відкладення розгляду провадження не подавав. При цьому, обвинувачений та інші сторони судового провадження не заперечували проти проведення апеляційного розгляду за відсутністю захисника.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які визнавались обвинуваченим в судовому засіданні, та на підставі чого судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а також вказані обставини не оспорюються і в апеляційних скаргах, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Перевіривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вказане положення закону повністю кореспондується з вимогами ч. 2, 3 ст. 65 КК, відповідно до якого, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, окрім зазначеного, враховуються також й обставини, що пом`якшують та обтяжують його, у відповідності до ст. 66 - 67 КК.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції в повній дотримався вказаних положень закону України про кримінальну відповідальність та, при призначенні покарання належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який починаючи з 2007 року неодноразово судимий за вчинення умисних переважно тяжких корисливих злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, звільнившись з місць позбавлення волі 06 грудня 2024 року по відбуттю строку покарання, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин через півтори місяці після звільнення, не одружений, офіційно не працевлаштований, має реєстрацію на тимчасово окупованій території у Запорізькій області, проживає у м. Дніпро, однак постійного місця мешкання не має, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, а також позицію потерпілого ОСОБА_8 , та те, що розмір заподіяних останньому збитків у сумі суму 9,640 гривень обвинуваченим не відшкодовані.

Разом з цим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого суд визнав є рецидив злочину та вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Цим обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді обмеження волі, в межах санкцій ч. 1 ст. 296 КК України, на мінімальний строк, з його реальним відбуванням, й відсутність підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Що стосується посилань обвинуваченого та захисника на те, що суд не надав належної оцінки тому, що обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, вчинив кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, й суд безпідставно не визнав вказані обставини, як такі, що пом`якшують покарання, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки щире каяття обвинуваченого було визнано судом, як обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченому та враховано судом при його призначенні.

Водночас активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Між тим, як видно з матеріалів провадження та оскаржуваного вироку ставлення обвинуваченого до вчиненого виразилося лише у тому, що він не заперечував вчинення ним кримінального правопорушення та визнав вину. До того ж зі змісту обвинувального акта не вбачається, що ОСОБА_7 надавав добровільну допомогу слідству та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що збіг тяжких особистих, сімейних чи інших обставин означає наявність таких негативних обставин, які заподіюють особі страждання, негативно впливають на її психіку, можуть викликати у неї стан розпачу, надмірну дратівливість, гарячковість, що не сприяє належному здійсненню самоконтролю поведінки. Конкретного переліку вказаних обставин законом не визначено, проте судова практика визнає ними, зокрема: смерть або тяжку хворобу рідної чи близької особи; хворобу винного; втрату ним роботи; складні житлові умови; подружню зраду або іншу подію, що спричинила конфлікт у сім`ї; важкий матеріальний стан; проживання підлітка в сім`ї п`яниць чи наркоманів.

При цьому, для визнання вчинення кримінального правопорушення через збіг тяжких особистих, сімейних чи інших обставин необхідно встановити об`єктивний зв`язок між даними обставинами і вчиненим кримінальним правопорушенням.

Між тим, обвинувачений та його захисник не наводять в апеляційних скаргах належних обґрунтувань того, які саме обставини (особисті, сімейні чи інші) стали підставою для вчинення хуліганських дій, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, які виразилися у пошкодженні майна закладу громадського харчування та проникнення до його приміщення, враховуючи, зокрема те, що ні з працівниками закладу, ні з його власником, ні з іншими відвідувачами закладу, обвинувачений не був знайомий та не мав неприязних стосунків, та як сам пояснив суду, вчинив кримінальне правопорушення, через те, що в нього був агресивний настрій та він перебував в стані алкогольного сп`яніння. Водночас захисник зазначаючи про сімейну сварку обвинуваченого та неможливість обвинуваченого жити за місцем реєстрації, через окупацію, не вказує, яким саме чином вказане могло призвести до скоєння інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення. Сам же обвинувачений у своїй апеляційній скарзі лише зазначає про наявність таких обставин, не вказавши про те, які саме обставини призвели до такої поведінки.

Що стосується захворювання обвинуваченого а саме ОСОБА_11 й наданих стороною захисту документів, то колегія суддів зазначає, що вказані медичні документи суду першої інстанції надані не були, й до того ж з вказаних медичних документів видно, що зазначене захворювання у обвинуваченого було виявлено 21.01.2025 року, в той час як інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення було вчинено приблизно о 8:30 годині 21.01.2025, й як він вказує вночі він вживав алкоголь, тобто захворювання обвинуваченого аж ніяк не могло перебувати в об`єктивному зв`язку між вчиненим кримінальним правопорушенням.

При цьому, посилання сторони захисту на те, що в умовах перебування обвинуваченого в кримінально-виконавчій установі призведе до значного погіршення стану здоров`я, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що обвинувачений матиме можливість отримувати належне лікування в цій установі.

Відтак колегія суддів погоджується з висновками суду, що в цьому кримінальному провадженні відсутні підстави для визнання в якості обставин, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин.

Що стосується добровільного відшкодування потерпілому шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, які сторона захисту просить визнати, як обставину, що пом`якшує покарання, колегія суддів зазначає таке.

Добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, яке полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди.

Факт відшкодування завданої злочином, як матеріальної, так і моральної шкоди повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Як видно з оскаржуваного вироку з часу вчинення обвинуваченим кримінального провадження по день ухвалення вироку, обвинувачений не відшкодував та навіть не намагався відшкодувати потерпілому розмір заподіяних останньому збитків у сумі суму 9,640 гривень навіть частково, та як пояснював обвинувачений під час судового розгляду не робив цього через відсутність у нього матеріальної можливості.

До того ж, як видно з наданої стороною захисту розпискою (т. 1 а.п. 111) обвинуваченим потерпілому було відшкодовано матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в повному обсязі лише 18.04.2025, тобто після ухвалення оскаржуваного вироку та призначення йому покарання.

Разом з цим, колегія суддів додатково до обставин, які враховані судом першої інстанції враховує стан здоров`я обвинуваченого, а саме його захворювання ОСОБА_10 , та відшкодування шкоди потерпілому, після ухвалення вироку, однак вважає, що наявність вказаних обставин, а так само і надані суду договір підряду від 24.06.2025 та договір оренди квартири, в сукупності з іншими не свідчить про істотну диспропорцію й неадекватність визначеного судом у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання за ст. 336 КК України відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень, й підстав для застосування положень ст. 69 КК України колегія суддів у цьому конкретному випадку не вбачає, з огляну на таке.

Статтею 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Частина 1 цього положення надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

У цьому випадку, колегія суддів, як і суд першої інстанції не встановив обставин, які істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та таких обставин, які б вказували на їх зв`язок з вчиненим злочином і чому вони та в який спосіб істотно знизили його тяжкість, що було б підставою для застосування положень ст. 69 КК України. Не зазначено таких обставин й в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого, як і зазначено, яке саме покарання чи на який строк, враховуючи положення Загальної частини КК України та санкцію ч. 1 ст. 296 КК України, вони вважають таким, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення інших кримінальних правопорушень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що санкцією ч. 1 ст. 296 КК України за вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, визначено покарання у виді штрафу від 1000 до 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, пробаційного нагляду на строк до 5 років, або обмеження волі на той самий строк.

Посилання захисника на визнання обвинуваченим своєї провини, його щире каяття, враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та враховуються також й апеляційним судом, однак в апеляційних скаргах не зазначено, а апеляційним судом не встановлено, що вищевказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Доводи сторони захисту стосовно допущених судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, внаслідок не розгляду клопотання обвинуваченого про проведення судових засідань в режимі відеоконференції та безпідставного оголошення приводу обвинуваченого, через його неналежне повідомлення про дату та час судового засідання, є надуманими та такими, що не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку й не можуть бути підставами для скасування чи зміни судового рішення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок ухвалений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим відсутні підстави для його зміни, а доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованим та скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2025 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4