ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2134/25 Справа № 201/7759/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Центрального районного суду м. Дніпра від 08 травня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у виді домашнього арешту, або зменшити розмір застави.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, вказує, що рішення суду не відповідає нормам законодавства та є таким, що підлягає скасуванню.

Оскаржуваною ухвалою Центрального районного суду м. Дніпра від 08 травня 2025 року, зокрема, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 на шістдесят днів, а саме до 05 липня 2025 року, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 250 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 757 000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч), із покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України: прибувати за викликом до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілою, свідками та іншим обвинуваченим у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у разі невиконання яких судом буде вирішено питання про звернення застави у дохід держави.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що раніше встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання цьому обвинуваченому виключного запобіжного заходу, продовжують своє існування, а саме вбачаються ризики переховування від органів слідства та суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого злочину. Також враховано тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, які відносяться зокрема до категорії особливо тяжких злочинів, та за які передбачено суворе покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості. Зазначено про дані стосовно особи обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про те, що останній схильний до вчинення кримінальних правопорушень.

Вказав, що обвинувачений може переховуватися від суду, приймаючи до уваги суворість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих злочинів; може незаконно впливати на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні. Окрім того, взяв до уваги надану у клопотанні прокурора інформацію, щодо негативної поведінки, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду даного кримінального провадження у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, під час якого за порушення порядку та невиконання розпоряджень головуючого останнього неодноразово видаляли з зали судового засідання, що свідчить про наявність ризику можливого перешкоджання обвинуваченим розгляду кримінального провадження іншим чином.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які апеляційну скаргу підтримали та наполягали на її задоволенні; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження виключного запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 прийшов до об`єктивного висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, які відносяться зокрема до категорії особливо тяжких злочинів, та за які передбачено суворе покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості, а отже з метою уникнення покарання він може переховуватись від суду, намагатися впливати на свідків та потерпілого, інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, вчинити інший злочин.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть спростувати або підтвердити його існування, і підлягає оцінці у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Аналізуючи фактичні обставини справи, зокрема тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, та відомості про особу цього обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що ризик переховування останнього від суду існує і є вагомим.

Також щодо останнього існує ризик впливу на свідків з метою надання ними показань певного змісту з огляду на те, що їх допит тільки розпочато, а також незаконно вплинути на інших обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні. Про особливу вагомість цього ризику свідчить і те, що ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних із застосуванням насильства.

Крім того існує і ризик вчинення ОСОБА_7 іншого злочину, оскільки він був неодноразово засудженим, зокрема за вчинення тяжких корисливих злочинів, що у свою чергу свідчить про стійкість його протиправної поведінки та схильність до вчинення злочинів.

Ризик перешкоди кримінальному провадженню іншим шляхом також знайшов своє підтвердження з огляду на те, що ОСОБА_7 має п`ять судимостей за вчинення умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, що з огляду на відсутність будь-яких інших позитивних характеристик, створює йому відповідну негативну репутацію. Відтак ОСОБА_7 , намагаючись уникнути покарання, зможе завадити розгляду даного кримінального провадження.

Так, з метою затягування кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово вдавався до протиправних дій, а саме: грубо порушував порядок у залі судового засідання, не підкоряючись розпорядженням головуючого, намагався зривати судові засідання, вдавався до агресивних дій, використовував фізичну силу, розбивав скло у місці для тримання обвинувачених (підсудних), за що його неодноразово видаляли із зали судових засідань.

Отже, ризик перешкоди кримінальному провадженню іншим шляхом є вагомим, та дії ОСОБА_7 беззаперечно вказують на те, що останній не має наміру належним чином виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та те, що будь-який інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить їх виконання цим обвинуваченим.

Колегія суддів звертає увагу на відомості про особу ОСОБА_7 , який не працевлаштований, а тому не має легального джерела доходів, не одружений, утриманців не має, у зв`язку з чим не обтяжений міцними соціальними зв`язками, які б могли слугувати додатковим важелем стримування останнього від порушення покладених процесуальних обов`язків.

Що стосується доводів апелянта стосовно можливості застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, то слід зазначити, що вказаний запобіжний захід, зважаючи на ризики, які продовжують своє існування, та з урахуванням запровадженого на всій території України військового стану, не буде достатнім.

З огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і те, що з часу обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 вони продовжують існувати і не зменшилися, суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку про необхідність продовження строку дії застосованого до цього обвинуваченого запобіжного заходу.

Колегія суддів оцінює вищенаведені обставини як виключно вагомі і такі, що поза розумним сумнівом підтверджують продовження існування встановлених ризиків, і те, що запобігти їх реалізації можливо тільки шляхом продовження застосування до цього обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Що стосується доводів апелянта про необхідність зменшення розміру застави, то слід зазначити, що висновки суду першої інстанції про можливість визначення обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб є правильними, оскільки зроблені з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 182 КПК України.

Жодних нових обставин, які б вказували на обґрунтованість поданої апеляційної скарги у цій частині, апеляційним переглядом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого у своїй сукупності не спростовують наявність і вагомість існуючих ризиків з переліку встановлених судом та є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянта як особи, зацікавленої у вирішенні порушеного питання на свою користь, та не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

У зв`язку з викладеним підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Дніпра від 08 травня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _______________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4