Житомирський апеляційний суд
Справа №287/447/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/88/25
Категорія ч.1 ст.382 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №287/447/23 за апеляційною скаргою прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 06.09.2024 відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зубковичі, Олевського району, Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.382 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, згідно формулювання обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті та підтриманого прокурором під час розгляду кримінального провадження, у відповідності до ч.1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на території України.

Постановою Олевського районного суду Житомирської області по справі №287/1839/21 від 26.01.2022 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 17000 (сімнадцять тисяч гривень) 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

В той же час, за версією органу досудового розслідування, ОСОБА_8 , будучи належним чином ознайомленим з вказаною постановою суду, діючи умисно, в порушення вимог ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не виконав вказане судове рішення в частині позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік та 18.10.2022 року, о 16 год. 21 хв., усвідомлюючи протиправність своїх дій, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, керував транспортним засобом, а саме автомобілем марки KIA SPORTAGE, державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Лесі Українки, в с. Варварівка, Коростенського району, Житомирської області та був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, відповідно чого на останнього було складено постанову серії БАВ № 334884 від 18.10.2022 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, сторона обвинувачення вказує, що 04.12.2022 року, о 22 год. 45 хв. ОСОБА_8 продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на невиконання постанови Олевського районного суду Житомирської області по справі № 287/1839/21 від 26.01.2022 року керував транспортним засобом, а саме автомобілем марки KIA SPORTAGE, державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Молодіжній, в с. Варварівка, Коростенського району, Житомирської області та був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області за порушення Правил дорожнього руху, відповідно чого на останнього складено постанову серії БАД № 638364 від 04.12.2022 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.2 ст.122 та ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Вказані дії ОСОБА_8 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 382 КК України як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.382 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст.382 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень. Звертає увагу, що стороною обвинувачення здобуто достатньо доказів, які вказують на наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 інкримінованого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України. Наголошує, що ОСОБА_8 був обізнаний про наявність відносно нього постанови Олевського районного суду Житомирської області №287/1839/21 від 26.01.2022, якою його було позбавлено права керування транспортними засобами, постанова набрала законної сили, проте всупереч судовому рішенню здійснював керування транспортним засобом і був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП 18 жовтня 2022 року, та за ст.ст. 122,126 КУпАП 04 грудня 2022 року, що свідчить про умисне ухилення останнього від виконання постанови суду, що є однією з форм невиконання судового рішення як підстави для притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.382 КК України. Зазначає, що постанови про накладення адміністративного стягнення винесені інспектором СРПП ВП №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 , яка в ході допиту в суді підтвердила факт складання вказаних документів, належним чином завірені слідчим СВ відділення поліції №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 . Наголошує, що орган досудового розслідування вжив усіх можливих заходів для вручення ОСОБА_8 повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень. Так, слідчий СВ відділення поліції №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 , який був викликаний до суду за клопотанням прокурора для дачі особистих пояснень, у судовому засіданні пояснив, що він сам особисто погоджував у прокурора та направляв ОСОБА_8 повідомлення про підозру. Вирішив скористатися послугами ТОВ «Нова Пошта» при направленні повідомлення про підозру ОСОБА_8 . Ним за місцем проживання ОСОБА_8 - АДРЕСА_1 , 15.12.2022 згідно експрес- накладної з відділення № 2 «Нової пошти» (м. Олевськ) № 3724 було направлено повідомлення про підозру ОСОБА_8 , яке отримав представник ТОВ «Нова пошта» ОСОБА_12 15.12.2022 в 15:41:06 год., в якому міститься примітка «повідомлення про підозру». Перед тим, як відправити повідомлення про підозру засобами поштового зв`язку намагався зв`язатися із ОСОБА_8 за допомогою мобільного зв`язку, а також, що він разом зі свідками виїжджав за місцем проживання останнього для вручення такого повідомлення особисто ОСОБА_8 або ж повнолітнім членам його сім`ї, проте не зміг цього зробити, оскільки нікого вдома не було. Звертає увагу і на те, що системою автоматизованого розподілу справ Олевського районного суду справу щодо ОСОБА_8 розподілено судді ОСОБА_1 , яким 20.02.2023 винесено ухвалу про призначення підготовчого судового засідання по вказаному обвинувальному акту на 24.02.2023, яке відбулося 06.03.2023, судом розгляд обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 було призначено на 15 березня 2023 року. У подальшому в ході судового розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 , судом було задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 про відкриття матеріалів кримінального провадження прокурору відповідно до положень ст.290 КПК України та надано копію рішення Олевського районного суду від 01.06.2023 (судова справа № 287/773/23), ухвалене головуючим суддею ОСОБА_1 , яким за результатами розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_8 до ГУНП в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, серії БАД, № 638364 від 04.12.2022, суд позов задовольнив, постанову інспектора ОСОБА_10 , серії БАД, № 638364 від 04.12.2022 про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гри. 00 коп. - скасовано, провадження в адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 за ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп. - закрито. Також, стороною захисту надано копію рішення Олевського районного суду (суддя ОСОБА_1 ), (судова справа № 287/776/23) від 01.06.2023 відповідно до якого адміністративний позов ОСОБА_8 до ГУНП у Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАВ, № 3344884 від 18.10.2022 задоволено, постанову інспектора СРПП відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 , серії БАВ, № 334884 від 18.10.2022 про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. - скасовано, провадження в адміністративній справі закрито. Посилаючись на зазначене, вважає, що вказані дії судді ОСОБА_1 прямо порушують принцип змагальності сторін, який передбачає що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконанню обов`язків. Враховуючи прийняті суддею ОСОБА_1 рішення в адміністративних справах, суддя мав заявити самовідвід у кримінальній справі, або щонайменше повідомити сторони кримінальної справи про прийняті в адміністративному судочинстві рішення, задля надання можливості сторонам висловитися про наявність відводів. На думку сторони обвинувачення, суддя не міг розглядати кримінальну справу, оскільки вже сформував свою думку про вказані події при розгляді адміністративних позовів ОСОБА_8 . Звертає увагу і на те, що будучи допитаною у судовому засіданні, свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що працює інспектором сектору реагування патрульної поліції. В силу виконання своїх службових обов`язків їй відома особа обвинуваченого, оскільки саме вона складала адміністративні матеріали відносно останнього, які і покладені в основу обвинувачення. Точної дати коли вона зупиняла автомобіль марки KIA SPORTAGE, повідомити не може, оскільки не пам`ятає. Під час перебування на чергуванні ними було помічено автомобіль марки KIA SPORT AGE, водій якого порушив Правила дорожнього руху, а саме не увімкнув світловий покажчик повороту при зміні напрямку руху. На законну вимогу працівників поліції водій вказаного автомобіля ОСОБА_8 не зупинився в с. Варварівка, а тому був зупинений шляхом переслідування. Коли працівники поліції підбігли до автомобіля ОСОБА_8 вже стояв надворі, намагався уникнути розмови з працівниками поліції та зайти до себе на подвір`я. З якої сторони автомобіля вийшов ОСОБА_8 після зупинки транспортного засобу не пам`ятає. В салоні автомобіля також знаходилася дружина ОСОБА_8 . Ірина. Чи пересідала вона на водійське сидіння також повідомити не може. У зв`язку із виявленням у ОСОБА_8 ознак алкогольного сп`яніння останньому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, проте ОСОБА_8 від проходження огляду відмовився. Відносно останнього були складені відповідні адміністративні матеріали та направлені до суду. У всіх випадках відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» здійснювалася відеофіксація на бодікамеру поліцейського та вказані відеоматеріали долучалися до відповідних адміністративних матеріалів.

В свою чергу, будучи допитаним у судовому засіданні, свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що восени, перебуваючи у складі ГРИП разом з інспектором СР11П ОСОБА_10 ними було зупинено автомобіль KIA SPORTAGE за порушення Правил дорожнього руху не увімкнувши поворот в с. Варварівка Коростенського району. З керма автомобіля вийшов ОСОБА_8 , проте в салоні автомобіля знаходилася також його дружина ОСОБА_8 , яка згодом пересіла з пасажирського на водійське сидіння. ОСОБА_8 на вимогу працівників поліції відмовився надавати документи, під час спілкування з водієм у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. ОСОБА_8 заперечував факт керування транспортним засобом, а відтак і факт порушення ним Правил дорожнього руху. ОСОБА_10 особисто складала постанову. Ним було відомо, що ОСОБА_8 було судом притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП і було його позбавлено прав керування транспортним засобом, вони складали на нього матеріали відносно ОСОБА_8 і відсторонили його від права керування транспортним засобом. Наступного разу автомобіль КІА SPORTAGE було зупинено у грудні 2022 року. Причиною зупинки було порушення водієм Правил дорожнього руху, а саме водій вказаного автомобіля при зміні напрямку руху не увімкнув світловий покажчик повороту, водій ОСОБА_8 мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: невиразна мова та запах алкоголю з порожнини рота. Відносно ОСОБА_8 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП та постанову про накладення адміністративного стягнення. Після цього, особисто він ОСОБА_8 не зупиняв. В обох випадках, відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» велась відеофіксація на портативну бодікамеру поліцейського. Про даний факт він повідомляв орган досудового розслідування при допиті. Чи виконана постанова суду в частині позбавлення ОСОБА_8 права керування йому невідомо, оскільки цим займається відділ адмінпрактики.

Крім того, в ході судового розгляду суддею необґрунтовано було відхилено клопотання сторони обвинувачення щодо надання для відкриття матеріалів кримінального провадження, а саме: записів диска DVD+R 16х, 4,7 GB, 120 min в кількості 4 файлів від 18.10.2022 стороні захисту та обвинуваченому, з метою долучення даних записів в якості доказів по кримінальному провадженню до матеріалів справи. Виходячи із вищенаведеного, відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора, судом порушено принцип рівності сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який частково підтримав подану апеляційну скаргу, просив вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Зі змісту ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок Олевського районного суду Житомирської області від 06.09.2024 року щодо ОСОБА_8 постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, виходячи з наступного.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вислів «встановлений законом» стосується не лише правових підстав самого існування суду, але й дотримання цим судом особливих правил, якими він має керуватися, а також складу суду в кожній справі (рішення ЄСПЛ у справах «Посохов проти росії», «Бускаріні та інші проти Сан-Марино»).

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.75 КПК суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що безсторонність (неупередженість) суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення ЄСПЛ у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії», «Пуллар проти Сполученого Королівства», «Мироненко і Мартенко проти України»).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення ЄСПЛ у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення ЄСПЛ у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення ЄСПЛ у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

У рішеннях у справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «де Куббер проти Бельгії» Європейський Суд з прав людини зазначив, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Згідно з п. 2.5. Бангалорських принципів, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Аналогічні норми закріплено у ч.1 ст.80 КПК України, згідно яких за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 20.02.2023 року на адресу Олевського районного суду Житомирської області засобами поштового зв`язку надійшов обвинувальний акт, складений в межах кримінального провадження №0000174 від 07.02.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2023 року головуючим суддею у даному провадженні визначено суддю ОСОБА_1 , який розглянув цю справу по суті та 06.09.2024 року ухвалив оскаржуваний вирок.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується тому, що будучи належним чином ознайомленим із постановою Олевського районного суду Житомирської області по справі №287/1839/21 від 26.01.2022 року, за якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 17000 грн 00 коп з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, діючи умисно, в порушення вимог ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не виконав вказане судове рішення в частині позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік та 18.10.2022 року, о 16 год 21 хв та 04.12.2022 року, о 22 год 45 хв керував транспортним засобом, а саме автомобілем марки KIA SPORTAGE, державний номерний знак НОМЕР_1 по вул.Лесі Українки та по вул.Молодіжній, в с. Варварівка, Коростенського району, Житомирської області та був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, відповідно чого на останнього було складено постанову серії БАВ №334884 від 18.10.2022 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.4 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та постанову серії БАД №638364 від 04.12.2022 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.2 ст.122 та ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідно.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що у подальшому в ході судового розгляду даного кримінального провадження, головуючим суддею ОСОБА_1 було паралельно розглянуто адміністративні справи (судова справа №287/776/23 та судова справа №287/773/23) за позовом ОСОБА_8 до ГУНП в Житомирській області про скасування постанов про накладення на нього адміністративних стягнень серії БАВ, №334884 від 18.10.2022 року та серії БАД, №638364 від 04.12.2022 року.

За результатами розгляду даних матеріалів адміністративних справ суддею ОСОБА_1 01 червня 2023 року прийнято рішення про задоволення позовів ОСОБА_8 про скасування вищевказаних постанов про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП у справі №287/776/23, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП у справі №287/773/23 та про закриття провадження.

При цьому слід відмітити, що на недопустимість участі судді у справі, який на її попередніх етапах вже висловив свою думку з відповідного питання звертав увагу Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10 березня 2010 року), зазначивши, що ця обставина «може позначитися на його безсторонності в разі повторного направлення йому матеріалів цієї справи для розгляду», констатувавши порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини 11 липня 2013 року постановив рішення у справі «Рудніченко проти України». Цим рішенням констатовано, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції через відсутність безсторонності суду першої інстанції, який виніс обвинувальний вирок заявнику.

Велика Палата Верховного Суду у справі №1-96/2007 (провадження № 13-13зво18) врахувала висновок ЄСПЛ про те, що національний суд, ухвалюючи вирок у справі, не був безстороннім (п. 113 Рішення ЄСПЛ).

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду відмітила те, що ЄСПЛ зауважив, що суддя, яка одноособово визнала заявника винним, раніше розглядала по суті справу про обвинувачення іншої особи, в межах якої вона виразила своє ставлення щодо участі та ролей цієї особи та заявника, зазначивши, серед іншого, що вони діяли за попередньою змовою та що заявникові належала ініціатива красти разом з зазначеною особою обладнання з автомобілів. Обидві вищезазначені справи стосувалися тих самих подій і означали оцінку тих самих доказів.

За таких обставин ЄСПЛ погодився з тим, що ця ситуація могла спричинити появу у заявника об`єктивно обумовленого внутрішнього сумніву щодо безсторонності цієї судді (див. «Морел проти Франції» (Morel v. France), заява № 34130/96, п. 44, ЕСНR2000-VІ).

Відповідно ЄСПЛ вважав, що цього достатньо, щоб зробити висновок, що суд, який визнав заявника винним, не може розглядатись як безсторонній і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (п. 119-120).

Крім того Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2018 року у справі №552/4932/17 констатував порушення п.4 ч.1 ст.75 КПК України та пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові №13-13зво18 від 14 листопада 2018 року у справі №1-96/2007, оскільки суддя, який 25 вересня 2017 року ухвалив вирок щодо особи, 28 серпня 2017 року прийняв рішення в адміністративній справі про притягнення цієї ж особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. Під час розгляду даної справи суддя з`ясовував питання, пов`язані з подіями 09 червня 2017 року та стосунками між цією і іншою особою, які передували подіям кримінального провадження. Надалі у вироку, обґрунтовуючи висновок про винуватість особи, суддя аналізував показання потерпілого і свідків, аналогічні наведеним у вищезазначеному рішенні в адміністративній справі, ухваленим тим же суддею. Тобто, суддя сформував свою думку про події 09 червня 2017 року і не відступив від неї при розгляді кримінального провадження.

Аналізуючи наведену практику Європейського суду з прав людини та практику Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що обґрунтовані сумніви у стороннього спостерігача можуть виникнути саме за умов попереднього висловлювання суддею своєї думки чи наданні оцінки подіям, які передували подіям кримінального провадження.

У даному ж випадку суддя ОСОБА_1 у рішеннях суду від 01.06.2023 року у адміністративних справах вже висловив свою думку з приводу обставин зазначених у постановах про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП у справі №287/776/23 та за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП у справі №287/773/23, надав оцінку наявним у вказаних справах доказам з приводу наявності чи відсутності вини ОСОБА_8 у вчиненні адміністративних правопорушень.

Отже, під час розгляду даних адміністративних справ суддя ОСОБА_1 з`ясовував питання, які беззаперечно стосуються подій 18.10.2022 року та 04.12.2022 року щодо керування транспортним засобом ОСОБА_8 , який був позбавлений права керування транспортними засобами, які є предметом дослідження даного кримінального провадження, яке в свою чергу вже перебувало на розгляді цього судді.

Надалі у вироку, обґрунтовуючи висновок про виправдання ОСОБА_8 , суддя ОСОБА_1 аналізував обставини подій 18.10.2022 року та 04.12.2022 року, аналогічні наведеним у вищезазначених рішеннях в адміністративних справах, ухваленим тим же суддею, які стали предметом доказування у кримінальному провадженні, надав оцінку як доказам цим власним рішенням у адміністративних справах, які фактично поклав в основу виправдувального вироку.

Тобто, суддя ОСОБА_1 вже сформував свою думку про події 18.10.2022 року та 04.12.2022 року під час розгляду адміністративних справ і не відступив від неї при розгляді кримінального провадження. Викладене вище свідчить, що суддя ОСОБА_1 в ході розгляду вказаних адміністративних справ досліджував, надавав оцінку та висловив свою думку щодо обставин, які ставляться в провину ОСОБА_8 у рамках кримінального провадження №0000174 від 07.02.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

Під час розгляду даного кримінального провадження головуючим суддею мають бути досліджені і інші докази, які стосуються притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, у тому числі докази, які вже були предметом розгляду та безпосередніми об`єктами дослідження головуючим суддею ОСОБА_1 із наданням їх оцінки у адміністративних справах №287/776/23 та №287/773/23 відносно ОСОБА_8 , що є дотичним до формулювання пред`явленого обвинувачення у даному кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, в даному випадку має місце порушення п.4 ч. 1 ст.75 КПК України та пункту 1 ст. 6 Конвенції.

Зазначений висновок апеляційного суду повністю узгоджується з вищенаведеною позицією Верховного Суду та практикою Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів також звертає увагу, що сторона обвинувачення двічі порушувала питання про відвів судді ОСОБА_1 , посилаючись на незаконний склад суду та упередженість судового розгляду, які в порушення вимог законодавства, були поверхнево розглянуті суддями першої інстанції і за відсутності належної перевірки доводів сторони обвинувачення, були безпідставно залишені без задоволення, оскільки судді не надали належної оцінки наведеним обставинам, не встановили фактичних підстав для відводу та, не вдаючись до їх аналізу, ухвалили формальні рішення без наведення належного обґрунтування та мотивів прийняття таких рішень.

Згідно з коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням V з`їзду суддів України 24.10.2002 року (у редакції, затвердженій XI черговим з`їздом суддів України 22.02.2013), затвердженим рішенням Ради суддів України №1від 04.02.2016, необхідно пам`ятати, що інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Відповідно до п.3 Європейського статуту судді, «Суддя не тільки повинен бути неупередженим, але і повинен сприйматися будь-ким як неупереджений».

З огляду на наведене, підстав вважати, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 було розглянуто законним складом суду, не вбачається.

Вищенаведені порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ч.1 ст.412, п.2 ч.2 ст.412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судове рішення ухвалено незаконним складом суду і відповідно до п.3 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.415 КПК України - є підставами для скасування вироку з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

У зв`язку з призначенням нового розгляду провадження в суді першої інстанції інші доводи апеляційної скарги прокурора апеляційним судом не досліджуються, оскільки їх оцінка можлива тільки після усунення зазначених порушень.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, повно й всебічно перевірити доводи поданої апеляційної скарги прокурора, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення відповідно до приписів ст.370 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 06.09.2024 відносно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :