Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/396/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 404/604/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2025 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 06 серпня 2025, якою стосовно,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чкаловськ, Республіка, Таджикистан, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 240 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті складає 60 560 гривень, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді із клопотанням у кримінальному провадженні №0000248 за ч.3 ст.240 КК України, про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста тисяч) грн.

За наслідком розгляду вказаного клопотання ухвалою слідчого судді Фортеченого районного суду м. Кропивницького від 06 серпня 2025 застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті складає 60 560 гривень, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Рішення слідчого судді мотивовано тим, що саме такий розмір застави з покладенням обов`язків у разі її внесення, не є непомірним з урахуванням всіх обставин справи, тяжкості злочину, що інкримінується підозрюваному, і забезпечить стимулюючий ефект цього запобіжного заходу, належну процесуальну поведінку підозрюваного під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання підозрюваним обов`язків.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб що дорівнює 908 400 грн.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що ОСОБА_8 , займаючи посаду директора МП «Армікс» у формі ТОВ являючись службовою особою, використовуючи своє службове становище організував та здійснив незаконне видобування корисних копалин місцевого значення за межами дії спеціального дозволу на користування надрами №4062 від 18.10.2006 в межах земельної ділянки з кадастровим номером: :02:000:8020, яка розташована в с. Первозванівка, Кропивницького району Кіровоградської області, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 , займаючи посаду директора МП «Армікс» у формі ТОВ являючись службовою особою, використовуючи своє службове становище, достовірно знаючи, що основним видом діяльності підприємства є видобуток корисних копалин, який здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами №4062 від 18.10.2006, виданого Державною службою геології та надр України, межі якого визначені кутовими точками, географічні координати яких зазначені у спеціальному дозволі на користування надрами №4062 від 18.10.2006, не повідомляючи органи гірничого нагляду та не розробляючи плану гірничих робіт, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 01.06.2024 (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) вирішив здійснити незаконний видобуток корисних копалин місцевого значення на території Коноплянського родовища, розташованого 0,6 км на південній захід від с. Коноплянка Кропивницького (Кіровоградського) району Кіровоградської області в межах земельної ділянки з кадастровим номером: :02:000:8020.

Згідно висновку судової інженерно-екологічної експертизи № 643/25-27 від 24.07.2025 розмір збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного видобутку корисних копалин місцевого значення - супіску загальною масою 13059,7 т поза межами ділянки надр - Коноплянського родовища піщано-глинястих порід, за адресою с. Первозванівка, межі якого визначені спеціальним дозволом на користування надрами №4062 від 18.10.2006, наданого МП «Армікс» у формі TOB, , в період з 01.06.2024 по 01.09.2024, становить 20 915 109 гривень 55 копійок, та розмір збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного видобутку корисних копалин місцевого значення - піску в об`ємі 9875,28 м3 поза межами ділянки надр - Коноплянського родовища піщано- глинястих порід, за адресою с. Первозванівка, межі якого визначені спеціальним дозволом на користування надрами №4062 від 18.10.2006, наданого МП «Армікс» у формі ТОВ, , в період з 01.06.2024 по 01.09.2024, становить 8 170 806 гривень 67 копійок.

Так, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000248 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України.

Як встановлено в ході досудового розслідування, підозрюваний ОСОБА_8 , будучи директором МП «Армікс» у формі ТОВ, організував та здійснив незаконний видобуток корисних копалин, а саме: супіску та піску, які відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 № 827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» входить до переліку корисних копалин - місцевого значення, що завдало збитків державі на загальну суму 29085916 гривень 22 копійки.

Клопотання прокурора належно обґрунтовано, доведені ризики передбачені ст. 177 КПК України, що підтверджуються відповідними доказами, безпосередньо у самому клопотанні та в ході судового розгляду прокурором доведено необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 908 400 грн. та неможливість застосування більш м`якого, однак слідчий суддя мотивував своє рішення лише доводами сторони захисту, які ґрунтуються лише на поясненні підозрюваного, які останній надав у ході розгляду клопотання.

Прокурор вважає, що передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України максимальний розмір застави щодо особи підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, становить вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 грн, та явно не співмірно розміру отриманих доходів від продажу незаконного видобутих корисних копалин, та свідчить про не здатність застави забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків.

Зазначені обставини вказують про необхідність визначення слідчим суддею в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а враховуючи розмір заподіяних збитків та отриманих доходів від продажу незаконного видобутих корисних копалин, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, доцільним є визначення застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 908 400 грн.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, підозрюваного та його захисника, які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу суду без зміни, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні відділення поліції №2 (м.Кропивницький) Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 0000248 від 25.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , будучи директором МП «Армікс» у формі ТОВ, , використовуючи свої адміністративно-господарські функції, шляхом залучення до виконання робіт з видобутку корисних копалин водія екскаватора, який не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_8 та за допомогою спеціальної техніки (екскаватора), в порушення вимог ст. ст.. 19, 24, 56 Кодексу України про надра, ст. ст. 19, 24 Гірничого закону України, в період часу з 01.06.2024 по 01.09.2024 вчинив дії, безпосередньо спрямовані на незаконний видобуток корисних копалин, а саме: супіску та піску, які відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 №827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» входить до переліку корисних копалин місцевого значення, що завдало збитків державі на загальну суму 29 085 916 гривень 22 копійки, що у сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, та відповідно до примітки ст.240 Кримінального кодексу України являється великим розміром.

Дії ОСОБА_8 , кваліфіковані органом досудового розслідування, за ч.3 ст.240 КК України.

31.07.2025 в порядку ст.278 КПК України ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.240 КК України.

Повідомлення про підозру ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні обґрунтовується доказами, зібраними під час здійснення досудового розслідування, які дослідженні слідчим суддею.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що на даний час, за наявними доказами по справі, наявна обґрунтована підозра ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.240 КК України.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри, як підставу для продовження запобіжного заходу, колегія суддів зважає на усталену практику Європейського суду з прав людини, де у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", зазначено термін "обґрунтована підозра", який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" від 28 жовтня 1994 року, "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року).

На даному етапі досудового розслідування долучені матеріали можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа про, яку йдеться могла вчинити злочин, тому підозра стосовно ОСОБА_8 за ч.3 ст. 240 КК України, є обґрунтованою.

Апеляційний суд також вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що ОСОБА_8 може ухилятися від органу досудового розслідування та суду, оскільки злочин, який йому інкримінують, передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до шести років. Тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_8 займає керівну посаду, має необхідні зв`язки, тому ризик, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, є імовірним.

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ризик впливу на свідків, експерта існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Отже, ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На переконання колегії суддів, ризик переховування обвинуваченого від суду, є підтвердженим, оскільки тяжкість імовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000р, у рішенні ЄСПЛ «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Таким чином наявність доведених ризиків з урахуванням обставин правопорушення, за яким особі оголошено підозру, стадії досудового розслідування, висновки слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу на початковому етапі розслідування є виправданими та обґрунтованими.

Що стосується розміру визначеного слідчим суддею застави, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Також згідно з практикою ЄСПЛ, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на підозрюваного, та покликаний забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність останнього як на досудовому та і судовому слідстві.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, врахував рівень обґрунтованості підозри, доведеність існування ризиків, обставини та наслідки вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим та прийшов до висновку, що запобіжний захід у вигляді застави у повній мірі зможе запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо ОСОБА_9 обмежувального заходу, то з огляду на наявні в матеріалах провадження дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Отже, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді застави.

При цьому, кримінальне правопорушення за ч.3 ст.240 КК України карається позбавленням волі на строк від трьох до шести років.

Згідно з ч.5. ст.12 КК України тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Відповідно до вимог ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається, зокрема, у таких межах, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розглядаючи клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді застави, слідчий суддя задовольнив його частково та визначив мінімальний розмір застави 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

При цьому абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України містить застереження про те, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з цим, слід зазначити, що застава в жодному разі не виконує функції покарання особи або ж відшкодування збитків, адже обрання цього заходу не означає доведення її вини, натомість її розмір повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в такому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Кримінальний процесуальний закон саме на слідчого суддю (суд) покладає обов`язок під час визначення розміру застави перевіряти, чи він не є завідомо непомірним для підозрюваного.

Розмір застави повинен бути встановлений з урахуванням належної особі власності, якою вона може безперешкодно і без шкоди для близьких розпоряджатися для внесення застави, її майнового і сімейного стану.

Таким чином необхідно виокремити обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу у вигляді застави та визначенні її розміру, серед яких: спосіб життя періодичність перетину кордону, наявність у підозрюваного соціальних зв`язків поза межами країни тощо; сім`я та особи на утриманні для призначення застави суд обов`язково повинен врахувати наявність на утриманні непрацездатних осіб або дітей; наявність або відсутність у підозрюваного постійного місця роботи або законних джерел доходу (розмір офіційної заробітної плати, надходження від дивідендів, депозити в банках тощо); житло наявність у підозрюваного власного житла або такого, яке він законно орендує.

За приписами ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Застосовані загальні принципи щодо обґрунтування тримання підозрюваного під вартою та визначення розміру застави наведені, зокрема, в рішенні у справі «Корбан проти України» від 04 липня 2019 року, де йдеться про те, що гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючим фактором, щоб позбавити його бажання втекти. Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим статтею 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави.

Також у рішенні «Істоміна проти України» від 13.01.2022 (заява 23312/15) Суд вважав, що, зосереджуючись на розмірі шкоди, не здійснивши ретельної оцінки всіх відповідних факторів, у тому числі її спроможність сплатити визначений розмір застави, і відсутність задовільного пояснення, чому застава була визначена у такому надзвичайно великому розмірі, національні суди не дотрималися зобов`язання навести відповідне та достатнє обґрунтування для своїх рішень про визначення розміру застави, як вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції.

Натомість у даному провадженні встановлено, що відповідно до клопотання про обрання запобіжного заходу, підтриманого прокурором, а також апеляційної скарги прокурора, необхідність визначення застави в розмірі триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, обґрунтовується виключно тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та розміром імовірної заподіяної майнової шкоди. При цьому розмір застави, на визначенні якого наполягає прокурор, визначений виключно розміром імовірної майнової шкоди в наслідок кримінального правопорушення. Між тим, інших вагомих обставин, в обгрунтування визначення застави, яка виходить за межі, установлені п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, ані у клопотанні, ані в апеляційній скарзі не наведені.

В то же час, зважаючи на обставини кримінального правопорушення, зокрема, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється ОСОБА_8 на загальну суму 29 085 916 гривень 22 коп., майновий стан підозрюваного наявність у володінні нерухомого майна, апеляційний суд вважає, що заставу у 25 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб слід збільшити до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який відповідає приписам ч.5 ст.182 КПК України та здатен забезпечити достатні гарантії належної процесуальної поведінки з метою дисциплінування поведінки підозрюваного та мінімізації ризику можливого ухилення від органу досудового розслідування, прокурора чи суду.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Разом із цим, відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвалу суду, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 177-178 КПК України, ст.ст. 5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а ухвалу слідчого судді слід скасувати.

Керуючись ст. 376 ч.2, 177, 183, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 06 серпня 2025 року, якою стосовно ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 гривень, яку підозрюваний або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Кропивницького апеляційного суду (UA 0086310 в ДКС України м. Київ, , код банку отримувача (МФО) 820172 ), та надати документи, що підтверджують сплату застави прокурору та суду.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно ч.5 ст.194 КПК України, наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого судді, слідчого та прокурора у кримінальному провадженні; не відлучатися за межі Кіровоградської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити строк дії покладених обов`язків до 30.09. 2025 року.

Роз`яснити, що підозрюваний, не пізніше п`яти днів, з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, або прокурору. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, підозрюваний, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

Застава, яка була сплачена на підставі ухвали слідчого судді Фортеченого районного суду м. Кропивницького від 06 серпня 2025 року (справа № 404/604/25) у розмірі 60 560 гривень, слід повернути заставодавцеві.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, прокурора.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4