Справа № 595/1450/24
Провадження № 1-кс/595/76/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Бучач

Слідчий суддя Бучацького районного суду Тернопільської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

підозрюваної ОСОБА_4

захисника підозрюваної, адвоката ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Бучач клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №2 (м. Бучач) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене начальником Монастириського відділу Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_7 , в кримінальному провадженні 0000215, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 серпня 2024 року за ч.2 ст.310 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ відділення поліції №2 (м. Бучач) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000215 від 09 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України, звернувся із клопотанням, погодженим начальником Монастириського відділу Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_7 , в якому просить застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Клопотання мотивує тим, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовується необхідністю забезпечення виконання підозрюваною ОСОБА_4 покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Вказує, що наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування або суду. Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.310 КК України, який є тяжким злочином, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років. Вказана обставина свідчить про те, що ОСОБА_4 усвідомлює негативні юридичні наслідки за вчинене нею діяння, які можуть полягати у засудженні її до покарання у разі визнання її винуватою. Крім того, ОСОБА_4 не працевлаштована, не має на вихованні чи утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, не є опікуном чи піклувальником, не має стійких соціальних зв`язків. Крім того, згідно інформації, отриманої із Державної міграційної служби України на ОСОБА_4 було встановлено, що остання документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 від 25.09.2019 і по даному паспорту виїжджала за межі території України, а тому не виключений ризик її виїзду за межі території України, з метою переховування у будь-якій із країн Європи, з метою уникнення відповідальності за злочин у якому вона підозрюється. Також наявний ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, а саме ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , з метою зміни їх показів, які були дані ними під час досудового розслідування, оскільки знає місце проживання останніх.

Заслухавши прокурора, який клопотання підтримав, підозрювану ОСОБА_4 та її захисника, адвоката ОСОБА_5 , які заперечили щодо застосування відносно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що наведені ризики не підтверджуються доказами, які долучені до клопотання, просили застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання чи домашнього арешту в нічний час, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Як вбачається з клопотання, ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне вирощування рослин коноплі без передбаченого законом дозволу, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечний характер свого діяння, за відсутності ліцензії на здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та норм Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, незаконно вирощувала в період часу, а саме із 26 червня 2024 року по 29 серпня 2024 року на своїй присадибній ділянці, яка розташована біля її домогосподарства, що в АДРЕСА_1 та на земельній ділянці, яка знаходиться за координатами №48.964877, 25.111522 і відноситься до земель запасу (землі лісогосподарського призначення) Монастириської міської ради Чортківського району і знаходиться неподалік її житлового домогосподарства, рослини коноплі, для власних потреб, без мети збуту, доглядаючи за ними шляхом їх культивування, підливання та підв`язування.

В подальшому, на підставі ухвали слідчого судді Бучацького районного суду Тернопільської області справа №595/1450/24, провадження 1-кс/595/401/2024 від 29 серпня 2024 року проведено обшук житлового будинку з надвірними будівлями, спорудами та присадибними ділянками, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого на присадибній ділянці було виявлено та вилучено 42 (сорок дві) рослини, які згідно висновку № СЕ-19/120-24/10102-НЗПРАП від 11.09.2024 мають ботанічні ознаки рослин коноплі (Cannabis) та відносяться до рослин роду коноплі (Cannabis) та містять канабіноїди (канабінол та канабідіол), психоактивний компонент тетрагідроканнабінол.

Окрім цього, на підставі ухвали слідчого судді Бучацького районного суду Тернопільської області справа №595/1450/24 (провадження 1-кс/595/402/2024) від 29 серпня 2024 року проведено огляд земельній ділянці, яка знаходиться за координатами №48.964877, 25.111522 і відноситься до земель запасу (землі лісогосподарського призначення) Монастириської міської ради Чортківського району, під час якого на даній ділянці було виявлено та вилучено 92 (дев`яносто дві) рослини, які згідно висновку № СЕ-19/120-24/10100-НЗПРАП від 10.09.2024 мають ботанічні ознаки рослин коноплі (Cannabis) та відносяться до рослин роду КОНОПЛІ (Cannabis) та містять канабіноїди (канабінол та канабідіол), психоактивний компонент тетрагідроканнабінол.

Жодних заходів ОСОБА_4 щодо протидії незаконному культивуванню наркотиковмісних рослин та їхнього знищення не вживала, маючи на меті забезпечення їхнього дозрівання для подальшого використання в особистих цілях, без мети збуту.

Таким чином, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, а саме - в незаконному вирощуванні рослин коноплі у кількості 134 (сто тридцять чотири) рослини.

Відомості про дане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 серпня 2024 року за № 0000215 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України.

31 грудня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення.

21 січня 2025 року старший слідчий СВ ВП № 2 (м. Бучач) ОСОБА_6 виніс постанову про оголошення в розшук підозрюваного та зупинення досудового розслідування якою підозрювану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оголошено в розшук і відомості про прийняте рішення внесено до ЄРДР. Здійснення розшуку підозрюваної доручено працівникам СКП відділення поліції № 2 (м. Бучач) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області. Також даною постановою зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000215, внесеному до ЄРДР 09 серпня 2024 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України.

Згідно протоколу затримання особи, обвинуваченої у вчинення злочину, винесеної о/у СКП ВП № 2 (м. Бучач) ОСОБА_8 28 травня 2025 року, ОСОБА_4 затримано 28 травня 2025 року об 11 год. 30 хв. в с. Діброва по вул. Ямне Чортківського району Тернопільської області на підставі ухвали слідчого судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2024 року № 595/1450/24, з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За даними постанови старшого слідчого СВ ВП № 2 (м. Бучач) ОСОБА_6 від 28 травня 2025 року досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000215 від 09 серпня 2024 року відновлено.

Вирішення питання слідчим суддею щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, яка відображена, серед іншого, у рішеннях по справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Так, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого їй правопорушення підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, які надані слідчим на виконання вимог п. 3 ч. 1 ст. 184 КПК України а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 12.08.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 12.08.2024; протоколом огляду місцевості від 29.08.2024; протоколом обшуку житла від 29.08.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 30.08.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 30.08.2024; висновком судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/120-24/10102-НЗПРАП від 11.09.2024; висновком судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/120-24/10103-НЗПРАП від 12.09.2024; висновком судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/120-24/10100-НЗПРАП від 10.09.2024; протоколом № 724 від 11.09.2024 за результатами проведення НСРД відносно ОСОБА_4 ; протоколом № 726 від 11.09.2024 за результатами проведення НСРД відносно ОСОБА_4 ; протоколом № 728 від 11.09.2024 за результатами проведення НСРД відносно ОСОБА_4 ..

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

На переконання суду, наведені в клопотанні обставини, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до ст. 178 цього Кодексу при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, репутацію.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 176 цього Кодексу слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Слід зазначити, що, відповідно до рішення у справі "Боротюк проти України" від 16.12.2010 ЄСПЛ в частині правозастосування ст. 5 Конвенції зазначив, що: "… існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи "за" і "проти" такого звільнення не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення у справах "Бойченко проти Молдови" від 11.07.2006, "Худоєров проти Російської Федерації" від 08.11.2005, "Биков проти Російської Федерації" 10.03.2009).

Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (позиція ЄСПЛ у рішеннях по справах "Белевитський проти Росії" від 01.03.2007, "Харченко проти України" від 10.01.2011).

Так, вирішуючи питання про існування ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваної, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

У той же час, слідчий суддя у повній мірі не може погодитися з існуванням ризиків, які б давали підстави для застосування виняткового запобіжного заходу та про які зазначив слідчий у своєму клопотанні, що було підтримано прокурором у судовому засіданні з огляду на наступне.

На переконання сторони обвинувачення, підозрювана, усвідомлюючи міру покарання за вчинене кримінальне правопорушення, з метою уникнення кримінальної відповідальності може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, що повністю підтверджує існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог пунктів 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою.

Так, у справі "МакКей проти Сполученого Королівства" від 03.10.2006 ЄСПЛ зазначив, що основна мета ст. 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

При оцінці позбавлення свободи будь-кого Суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними (рішення у справах "Боцано проти Франції" від 18.12.86, "Ходорковський проти Росії" від 31.05.2011).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.03.2015 "Котій проти України" зазначив, що п. 1 ст. 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства, він також має бути необхідним за конкретних обставин (аналогічна позиція висвітлена в рішеннях у справах "Хайредінов проти України" від 14.10.2010, "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21.04.2011, "Таран проти України" від 17.10.2013, "Нештяк проти Словаччини" від 27.02.2007). Один із встановлених практикою Суду загальних принципів полягає у тому, що тримання під вартою вважатиметься "свавільним" в разі, коли, незважаючи на дотримання букви національного закону, має місце недобросовісність або введення в оману органами влади або коли органи влади нехтують спробами правильного застосування відповідного законодавства (рішення у справі " Руслан Яковенко проти України" від 04.06.2015).

При цьому, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Клішин проти України" від 23.02.2012 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для застосування до особи запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі (рішення у справах "Строган проти України" від 06.10.2016, "Єлоєв проти України" від 06.11.2008, "Свершов проти України" від 27.11.2008, "Тодоров проти України" від 12.01.2012, "W. проти Швейцарії" від 26.01.93, "Панченко проти Російської Федерації" від 08.02.2005, "Бекчієв проти Молдови" від 04.10.2005, "Летельєр проти Франції" від 26.06.91).

Крім того, дане твердження кореспондується з рішенням Конституційного Суду України від 08.07.2003 у справі N 14-рп/2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається як обов`язкова підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Боротюк проти України" від 16.12.2010 у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. Аналогічних висновків ЄСПЛ дійшов у рішеннях по справах "Буров проти України" від 17.03.2011, "Іловецький проти Польщі" від 04.10.2001, "Смірнова проти Російської Федерації" від 24.07.2003, "Вренчев проти Сербії" від 23.09.2008. Ці та інші обставини повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин особи, які виправдовують його тримання під вартою (рішення у справі "Алексанян проти Російської Федерації" від 22.12.2008), мати конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення у справах "Клішин проти України" від 20.06.2012, " Бекчієв проти Молдови" від 04.10.2005).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах "Бекчієв проти Молдови" від 04.10.2005, "Смірнови проти Російської Федерації" від 24.07.2003). Крім того, на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (рішення у справі "Пунцельт проти Чехії" від 25.04.2000). При цьому відсутність в особи роботи та сім`ї не є доказом того, що вона може схилитись до вчинення нових злочинів. Так само як і сама по собі відсутність постійного місця проживання не є доказом того, що особа зникне (рішення у справах "Пшевечерський проти Російської Федерації" від 24.05.2003, "Сулаоя проти Естонії" від 15.02.2005). Не може бути доказом можливої втечі особи і наявність кількох місць проживання (рішення у справі " Олександр Макаров проти Російської Федерації" від 12.03.2009).

Крім того, сторона обвинувачення вказує на наявність ризику ймовірного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

З указаним твердженням слідчий суддя в повній мірі не може погодитись з огляду на наступне.

Слідчий суддя відмічає, що з огляду на початкову стадію досудового розслідування такий ризик гіпотетично може існувати, проте настання таких дій з боку підозрюваного можливо уникнути шляхом покладення на нього обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні. До того ж, ЄСПЛ у своєму рішенні "Москаленко проти України" від 20.05.2010 зазначає, що ризик того, що заявник примушуватиме свідків давати неправдиві показання має вимірюватися наявністю достатніх підтверджуючих даних. Він не може ґрунтуватися лише на ймовірності суворого покарання, а повинен бути пов`язаний із конкретними фактами (рішення у справі "Мерабішвілі проти Грузії [ВП]" від 28.11.2017).

Не достатньо покладатися лише на якусь абстрактну можливість, не підкріплену якими-небудь доказами. У рішенні ЄСПЛ від 10.01.2012 у справі "Сокуренко проти Російської Федерації" зазначено, що внутрішньодержавні суди повинні показати, що протягом відповідного періоду ув`язнення особи має місце і продовжує залишатися в силі істотний ризик залякування свідків. Суд також має проаналізувати доречні факти, зокрема прогрес у розслідуванні або судовому провадженні, особу обвинуваченого, його поведінку до та після затримання, а також будь-які інші конкретні чинники в обґрунтування ризиків, пов`язаних із тим, що він може зловживати повернутою свободою за допомогою дій із метою фальсифікації або знищення доказів, чи спричиненням тиску на потерпілих (також рішення у справах "W. проти Швейцарії" від 26.01.93, "Юдаев проти Російської Федерації" від 15.01.2009).

Оцінюючи заявлені стороною обвинувачення ризики переховування від органу досудового розслідування та/або суду та незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, слідчий суддя, з огляду на положення КПК України та прецедентну практику ЄСПЛ, враховуючи повідомлені стороною захисту дані про особу підозрюваної, в світлі запровадженого в Україні воєнного стану відмічає, що стороною обвинувачення не надано переконливих доказів на підтвердження існування таких ризиків, які б давали беззаперечні підстави для застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, вказані твердження є формальними та сумнівними, з урахуванням встановлених обставин, ґрунтуються на припущеннях та не можуть свідчити про настільки високу ймовірність їх настання, що для їх запобігання неможливо застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Частиною 4 ст. 194 КПК України передбачено, що у разі, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами 5 та 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За викладених обставин, вбачається, що клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів сторони обвинувачення про наявність у підозрюваної наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до його застосування.

Враховуючи викладене, беручи до уваги тяжкість інкримінованого злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , суворість можливого покарання, дані про особу останньої (вік, стан здоров`я, наявність місця проживання, відсутність судимостей, працевлаштованої, оскільки, як повідомив захисник, ОСОБА_4 з 18.05.2025 працює у ТОВ «Імперово Фудз»), відсутність відомостей, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 негативно характеризується за місцем проживання, зважаючи на цілі та принципи кримінального провадження, з метою забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, з огляду на те, що за результатами судового розгляду стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри та частково доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зважаючи на позицію ЄСПЛ у справі "Манчіні проти Італії" від 02.08.2001, відповідно до якої за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюється до позбавлення волі для цілей ст. 5 § 1 (с) Конвенції, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період доби з 22.00 год. до 06.00 год. на строк до 04 липня 2025 року включно, з покладенням на підозрювану ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 цього Кодексу, оскільки вважає, що встановлені в ході судового розгляду обставини у своїй сукупності свідчать про те, що такий вид запобіжного заходу буде достатнім для виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 205, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №2 (м. Бучач) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період доби з 22.00 год. до 06.00 год. на строк до 04 липня 2025 року включно.

Покласти обов`язки на підозрювану ОСОБА_4 :

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзд в Україну.

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_4 , що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Копію ухвали направити для виконання відділенню поліції №2 (м. Бучач) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області для контролю за поведінкою підозрюваної.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу.

Вручити копію цієї ухвали підозрюваній ОСОБА_4 .

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошено 05 червня 2025 року о 09 год. 20 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1