Справа № 298/1003/25
Номер провадження 1-кп/298/54/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року с-ще Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0000112 від 15 липня 2025 року,

про обвинувачення ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Словацької Республіки, уродженця м.Сніна Пряшівського Краю Словацької Республіки, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, судимого 13 березня 2024 року вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області за ч.2 ст.332 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332-2 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ),

перекладача ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Великий Березний в режимі відеоконференції зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ від 05.01.2023 у встановленому чинним законодавством України порядку громадянину Словацької Республіки ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборонено в`їзд на територію України строком на 3 роки.

13 січня та 19 квітня 2023 року громадянин Словацької Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснив спроби перетину державного кордону України в МПП «Малий Березний», проте йому було відмовлено в перетинанні державного кордону на підставі ч.1 ст.8 ЗУ «Про прикордонний контроль» та відповідно вручено письмове рішення про відмову у перетинанні державного кордону України.

Рішенням НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ від 18.11.2023 у встановленому чинним законодавством України порядку громадянину Словацької Республіки ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборонено в`їзд на територію України строком на 10 років.

Однак, ОСОБА_3 ( ОСОБА_9 ), маючи стійкий намір потрапити на територію України та усвідомлюючи неможливість здійснення ним у встановленому порядку перетину державного кордону України та Словацької Республіки через наявну вищевказану заборону, вирішив потрапити в Україну в будь-який спосіб поза пунктами пропусків.

На виконання злочинного задуму 11.07.2025 ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), проживаючий в с. Убля Словацької Республіки, що розташоване в безпосередній близькості до державного кордону України, обравши місце переходу через державний кордон у лісовій місцевості, враховуючи обізнаність щодо форм і методів роботи прикордонних служб на вказаній ділянці державного кордону, беручи до уваги досвід у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон, ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснив незаконне перетинання державного кордону, а саме: між населеними пунктами Малий Березний Ужгородського району Закарпатської області та с.Убля Пряшівського Краю Словацької Республіки та прослідував вглиб території України, здолавши лінії інженерно-загороджувальних споруд.

Однак о 14 год. 00 хв. 14.07.2025 ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) був затриманий військовослужбовцями 94 Чопського ПЗ ДПСУ на відстані 3500 м у смузі місцевості на напрямку 142-го прикордонного знаку (ділянка відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » НОМЕР_1 Прикордонного загону ДПСУ), що знаходиться в околицях АДРЕСА_2 .

Таким чином, своїми умисними протиправними діями, які виразились у перетинанні державного кордону України особою, якій заборонено в`їзд на територію України, поза пунктами пропуску через державний кордон України, ОСОБА_3 ( ОСОБА_9 ), вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.332-2 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) вину за пред"явленим обвинуваченням визнав повністю. Повідомив, що є громадянином Словацької Республіки, проживає в с.Убля, і дійсно в липні 2025 року (точну дату згадати не може) здійснив перетин державного кордону України поза пунктами пропуску, потрапивши на територію України лісистою місцевістю, перейшовши річку, в районі 132-133 прикордонного знаку, але не впевнений, що вказує правильні дані щодо номерів прикордонних знаків, при цьому, чітко усвідомлював, що здійснює перетин державного кордону в незаконний спосіб, знаючи достеменно, що має заборону на в"їзд в Україну і здійснювати перетин кордону поза пунктами пропуску заборонено. Був виявлений та затриманий працівниками прикордонної служби на території України. Підтвердив, що є судимим до двохрічного іспитового строку, після засудження його у 2024 році неодноразово - близько 5 разів здійснював перетин кордону поза пунктами пропуску, оскільки має в Україні брата по лінії мами, який живе у с.Малий Березний, тому час від часу приходив його відвідувати. Вказав, що постанови про заборону в"їзду в Україну були йому вручені в перекладі на словацьку мову, з такими ознайомлений та знав, що має заборону в"їзду в Україну. Наголосив на тому, що щиро розкаюється і шкодує про вчинене, розуміє, що не мав права в незаконний спосіб перетинати державний кордон. Ствердив, що знає про те, що є особою з судимістю і відносно нього діє іспитовий строк з покладеними судом обов"язками.

Із показань свідка ОСОБА_11 суд установив, що останній є працівником прикордонної служби і обіймає посаду у НОМЕР_1 прикордонному загоні, 14.07.2025 здійснював відпрацювання на 142 прикордонному знаку разом з колегою - працівником прикордонної служби капітаном ОСОБА_12 , під час відпрацювання в межах цього прикордонного знаку в лісистій місцевості був виявлений громадянин Словацької Республіки ОСОБА_3 , який не зміг пояснити підстави свого перебування в Україні, надати документи, що підтверджують особу. Вказаного громадянина Словацької Республіки було затримано, доставлено в загін, де здійснено дії по з"ясуванні його особи.

Свідок ОСОБА_12 ствердив про те, що він є працівником прикордонної служби і обіймає посаду у НОМЕР_1 прикордонному загоні, 14.07.2025 здійснював відпрацювання та перевірку околиць населеного пункту с.Малий Березний разом з начальником ПОРВ ОСОБА_11 , під час відпрацювання на околиці н.п. Малий Березний в лісистій місцевості був виявлений громадянин Словацької Республіки ОСОБА_3 , який вже потрапляв в поле зору прикордонників, останній є депортований з України. Вказаного громадянина Словацької Республіки ОСОБА_3 було затримано, доставлено в загін, де здійснено дії по з"ясуванні його особи та повідомлено про цей факт СБУ.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення, визначеним частинами 2 та 4 статті 17 КПК України, за змістом яких ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Отже обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до змісту статті 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

В контексті принципу доведення вини поза розумним сумнівом суд акцентує увагу на тому, що показання свідків, письмові докази, не можуть оцінюватись відокремлено один від одного. Навіть якщо один із доказів не повною мірою підтверджує вину особи у вчиненні злочину, аналіз цього доказу у взаємозв`язку із іншими доказами може свідчити про доведеність такої вини.

Суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) у перетинанні державного кордону України особою, якій заборонено в`їзд на територію України, поза пунктами пропуску через державний кордон України, за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, вказане підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які оцінені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України.

Суд на обґрунтування доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 )проаналізував показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , письмові докази, які були безпосередньо досліджені судом у судовому засіданні.

Окрім показань обвинуваченого ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які узгоджуються між собою, вина обвинуваченого ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332-2 КК України, за встановлених судом обставин повністю підтверджується іншими дослідженими судом доказами, зокрема:

- 15.07.2025 за матеріалами правоохоронних органів було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.332-2 КК України, що підтверджується витягом з ЄДРДР, за фабулою якого 14.07.2025 о 14.00 год. прикордонним нарядом "група реагування" ІНФОРМАЦІЯ_4 у напрямку 142-144 прикордонного знаку на відстані 3500 м від державного кордону виявлено громадянина Словацької Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , який поза межами пункту пропуску незаконно перетнув державний кордон України та якому заборонено в"їзд на територію України;

- згідно повідомлення заступника начальника загону з ОРД - начальника ОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_14 за №05.7/9527-25-Вих від 14.07.2025, начальника СВ УСБУ в Закарпатській області ОСОБА_15 повідомлено про виявлення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332-2 КК України, зокрема, доведено обставини про затримання 14.07.2025 о 14.00 год. прикордонним нарядом " ІНФОРМАЦІЯ_5 " на напрямку 142-144 прикордонного знаку на відстані 3500 м до державного кордону громадянина Словацької Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , який незаконно перетнув державний кордон з Словацької Республіки в Україну, із зазначенням, що вказана особа є судимою вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 13.03.2024 за ч.2 ст.332 КК України по покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки. Також щодо ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявне рішення щодо заборони в"їзду на територію України, відтак в діях останнього вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332-2 КК України;

- даними протоколу про адміністративне затримання від 14.07.2025 підтверджуються обставини виявлення та затримання старшим офіцером (старшим оперуповноваженим) прикордонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дистлокації населений пункт Великий Березний) головного оперативно-розшукового відділу 94 прикордонного закону Держприкордонслужби ОСОБА_12 14.07.2025 о 14.00 год. на околиці населеного пункту Малий Березний в межах прикордонної смуги на напрямку 142-144 прикордонного знаку на відстані близько 3500 м до державного кордону громадянина Словацької Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , який здійснив незаконне перетинання державного кордону з Словацької Республіки в Україну поза встановленими пунктами пропуску в пішому порядку в умовах воєнного стану. ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) затримано з метою з"ясування обставин правопорушення та встановлення особи.

- рішеннями про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 13.01.2023 та від 19.04.2023 начальником 3 групи інспекторів ПК віпс (тип А) ОСОБА_16 та начальником 1 групи інспекторів ПК віпс (тип А) ОСОБА_17 в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення "Малий Березний" громадянину Словацької Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспортний документ НОМЕР_2 від 14.12.2022, відмовлено у перетинанні державного кордону на в"їзд в Україну у зв"язку з наявністю рішення уповноваженого державного органу України про заборону в"їзду в Україну. Примірники цих рішень вручені ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ).

- постановою про заборону в"їзду в Україну від 5 січня 2023 року, винесеною начальником відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_19 , що затверджена начальником НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_20 , відповідно до п.6 ч.1 та ч.3 ст.13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" громадянину Словацької Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборонено в"їзд в Україну строком на 3 (три) роки. Вказана постанова у перекладі на словацьку мову (переклад з української мови на словацьку мову здійснив перекладач ОСОБА_21 , справжність підпису перекладача засвідчено, особу перекладача встановлено, дієздатність та кваліфікацію перевірено приватним нотаріусом ОСОБА_22 ) вручена ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) 21.08.2024, що обвинувачений ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) в тому числі підтвердив в судовому засіданні. У постанові вказується про порушення ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) правил перебування на території України та порядку тимчасового перебування на території України, притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн., та невиконання ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) рішення посадової особи ДПС України, уповноваженої накладати адміністративні стягнення;

- постановою про заборону в"їзду в Україну від 18 листопада 2023 року, винесеною першим заступником начальника відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " ОСОБА_23 , що затверджена в.о.начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_24 , відповідно до ч.3 ст.13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" громадянину Словацької Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборонено в"їзд в Україну строком на 10 (десять) років. Вказана постанова у перекладі на словацьку мову (переклад з української мови на словацьку мову здійснив перекладач ОСОБА_21 , справжність підпису перекладача засвідчено, особу перекладача встановлено, дієздатність та кваліфікацію перевірено приватним нотаріусом ОСОБА_22 ) вручена ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) 21.08.2024, що обвинувачений ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) в тому числі підтвердив в судовому засіданні. У постанові вказується про невиконання ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) постанови про заборону в"їзду в Україну від 5 січня 2023 року, порушення вимог ч.3 ст.13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

- матеріалами особової справи №2 на громадянина Словацької Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), що утримується у спеціальному приміщенні відділу ПС "Великий Березний" тип Б НОМЕР_1 прикордонного загону (особова справа розпочата 05.01.2024, закінчена 05.01.2024, містить документи на 17 аркушах), підтверджено, що 05.01.2024 о 6.30 год. ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) був виявлений та затриманий на околиці населеного пункту Завосино Ужгородського району на відстані 460 метрів до лінії державного кордону в районі 143 прикордонного знаку під час спроби незаконного перетинання державного кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон. ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) був поміщений в спеціальне приміщення "Великий Березний", звільнений 05.01.2024 об 11.10 год. Ухвалою слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 26.12.2023 (справа №298/2161/23, провадження 1-кс/298/318/23) у кримінальному провадженні №0000306 від 15.11.2023 був наданий дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), підозрюваного у вчиненні кримінального праворушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України;

- матеріалами особової справи №367 на громадянина Словацької Республіки ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), що утримується у спеціальному приміщенні відділу ПС "Великий Березний" тип Б НОМЕР_1 прикордонного загону (особова справа розпочата 16.08.2024, закінчена 19.08.2024), підтверджено, що 16.08.2024 об 11.20 год. ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) був виявлений та затриманий на околиці населеного пункту Великий Березний Ужгородського району на відстані 300 метрів до лінії державного кордону в районі 137 прикордонного знаку під час спроби незаконного перетинання державного кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон. ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) був поміщений в спеціальне приміщення "Великий Березний", звільнений 19.08.2024 об 11.05 год.;

- даними паспорта для виїзду за кордон НОМЕР_2 громадянина Словацької Республіки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт виданий 14.12.2022, дійсний до 14.12.2032, на аркуші 5 якого міститься штамп Державної прикордонної служби України "Заборонено в"їзд в Україну" терміном на 3 роки, до 04.01.2026, запис №050/001 від 13.01.2023, на аркуші 6 якого міститься штамп Державної прикордонної служби України "Заборонено в"їзд в Україну" терміном на 10 років, до 04.01.2036, запис №050/007 від 18.11.2023.

- постановою про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 15.07.2025, постановою про визначення слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування від 15.07.2025, повідомленням начальника відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " від 03.01.2023 №102/68/23 про порушення ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) постанови КМУ №150 та невиконання рішення про накладення на нього штрафу, листом заступника начальника загону з ОРД - начальника ОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_14 за №05.7/459 від 17.07.2025 "Про виконання доручення".

Клопотань щодо визнання наданих стороною обвинувачення доказів недопустимими стороною захисту не заявлялось і на це не вказувалось.

Показання свідків та письмові докази в своїй сукупності повно відтворюють картину події та переконливо свідчать про те, що вина ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) у перетинанні державного кордону України особою, якій заборонено в`їзд на територію України, поза пунктами пропуску через державний кордон України, є доведеною, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.332-2 КК України.

Зазначені докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, є такими, що доповнюють одне одного, належними допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, вважає, що діяння у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) мало місце, дії обвинуваченого містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332-2 КК України і становлять перетинання державного кордону України особою, якій заборонено в`їзд на територію України, поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Допитавши обвинуваченого, а також свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що такі поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст.332-2 КК України як перетинання державного кордону України особою, якій заборонено в`їзд на територію України, поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Вина ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доведена і він підлягає покаранню за його вчинення.

У судовому засіданні прокурор просив призначити обвинуваченому ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) за ч.1 ст.332-2 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст.71 КК України врахувати вирок Великоберезнянського районного суду від 13.03.2024 та остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади строком на 1 (один) рік. З такою позицією прокурора погодився обвинувачений ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ).

Захисник вважав за можливе застосувати щодо ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) при призначенні покарання ст.75 КК України, вказуючи на необізнаність останнього щодо перебування під іспитовим строком.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) у відповідності до ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

На переконання суду, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) полягає в суб`єктивному ставленні останнього до вчиненого, зокрема, в тому, що він визнав факт вчинення кримінального правопорушення та негативні наслідки такого, визнав свою провину у вчиненому повністю, висловив щирий жаль з приводу цього, усвідомив протиправність своєї поведінки, щиро вибачився за скоєне.

Має місце активне сприяння розкриттю злочину з боку обвинуваченого ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), що полягає у тому, що останнім органу досудового розслідування та суду повідомлено про відомі обставини вчинення кримінального правопорушення, під час судового розгляду провадження дано послідовні визнавальні показання.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу винного, який є громадянином Словацької Республіки, є судимим, має місце реєстрації та проживання на території Словацької Республіки, є неодруженим, має задовільний стан здоров"я, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Так, санкцією ч.1 ст.332-2 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років.

Суд приходить висновку про призначення покарання необхідного, достатнього для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у межах передбачених санкцією ч.1 ст.332-2 КК України, покарання у виді мінімального покарання, визначеного санкцією даної норми, що буде відповідати тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.

Суд враховує також усталену практику Верховного Суду, згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

На думку суду, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу, характеру вчинених дій, даних про особу винного, таке покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з врахуванням положень ст. 50 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним у подальшому нових злочинів.

У ході розгляду провадження судом установлено, що ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 13 березня 2024 року (справа №298/196/24, провадження №1-кп/298/5/24), що набрав законної сили 15.04.2024, визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п"ять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади строком на 1 (один) рік. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов"язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з"являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Зі змісту вказаного вироку суду від 13.03.2024, в тому числі резолютивної частини такого, слідує, що суд на підставі ст.75 КК України звільнив ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) в цілому від відбування призначеного покарання, тобто призначеного судом як основного, так і додаткового покарання.

Отже, судом враховується, що ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) також не відбув повністю додаткове покарання за вироком від 13.03.2024 у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, оскільки за ухваленим вироком суду від відбування такого був звільнений.

Кримінальне правопорушення ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) в даному розглядуваному судом кримінальному провадженні вчинив 14.07.2025, тобто в період двохрічного іспитового строку, встановленого за вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 13 березня 2024 року.

Суд, зважаючи на те, що ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.332-2 КК України, за цим вироком в період іспитового строку, маючи незняту та непогашену судимість, дійшов висновку, що у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки, на думку суду, призначення такого досягне мети його застосування.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 25 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також, коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

При застосуванні правил ст.71 КК України належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

При цьому відповідно до вимог ст. 71 КК України суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком з тим, щоб остаточне покарання за сукупністю вироків мало бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Крім того, згідно з ч.3 ст.71 КК України призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.

Водночас за змістом ч.3 ст.53 КК України при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове до інших основних покарань, а також у разі застосування статті 77 цього Кодексу, строк додаткового покарання обчислюється з моменту набрання законної сили вироком.

Оскільки ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) вчинив кримінальне правопорушення в період звільнення від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку, призначеного вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 13 березня 2024 року (справа №298/196/24, провадження №1-кп/298/5/24), то остаточне покарання йому слід призначити відповідно до вимог ст.71 КК України, з урахуванням правил складання покарань, визначених ст.72 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому за сукупністю вироків до покарання, призначеного за новим вироком, належить частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком, зокрема, частково приєднати невідбуту частину основного покарання, а також приєднати невідбуте за попереднім вироком додаткове покарання.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) положень ст.ст. 69, 75 КК України суд не знаходить.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, процесуальні витрати відсутні, речових доказів нема.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) в даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, відносно ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2025 року (справа №308/10321/25, провадження №1-кс/308/4237/25) був застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов"язання в межах строку досудового розслідування до 17.09.2025.

Прокурором заявлено клопотання про застосування щодо ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, вказуючи, що ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) може переховуватись від суду з метою ухилення від виконання вироку, усвідомлюючи про неминучість покарання, оскільки кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується було вчинено під час іспитового терміну, і застосування тримання під вартою до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_3 має на меті запобігти ухиленню особи від виконання вироку, перешкоджанню його виконанню або вчиненню нового злочину.

Суд дійшов висновку про необхідність обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили у виді тримання під вартою, оскільки з огляду на неналежну правову поведінку обвинуваченого, схильність до вчинення неодноразових дій щодо незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску на час розгляду справи існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) може переховуватися від суду, перебуваючи на волі, зокрема, може ухилитися від виконання вироку суду в частині відбуття покарання у виді позбавлення волі. Беручи до уваги вищевказані обставини, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобігання цим ризикам.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332-2 КК України, і призначити йому за ч.1 ст.332-2 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 13 березня 2024 року та остаточно призначити ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п"ять) років і 6 (шість) місяців з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади на строк 1 (один) рік.

Обрати ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши під варту в залі суду.

Початок строку відбуття покарання та тримання під вартою ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) рахувати з 24 липня 2025 року з моменту взяття під варту в залі суду.

Утримання ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) до вступу вироку в законну силу проводити у Державній установі «Закарпатська УВП №9».

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду через Великоберезнянський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1