Провадження №: 1-кс/755/2092/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2025 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , вивчивши клопотання адвоката ОСОБА_2 , поданого в інтересах ОСОБА_3 , в порядку ст. 206 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

13.06.2025 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_2 , поданого в інтересах ОСОБА_3 , в порядку ст. 206 КПК України.

Відповідно до ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду було визначено слідчого суддю ОСОБА_1 та передано до провадження - 16.06.2025 року.

Клопотання мотивоване тим, що 12.06.2025 року ОСОБА_3 по дорозі на роботу був зупинений службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 для перевірки військово-облікових документів. Після вказаної процедури ОСОБА_3 було незаконно позбавлено свободи та доставлено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому останній пройшов ВЛК. Після цього ОСОБА_3 було доставлено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 де йому повідомили про успішне проходження військово-лікарської комісії та направили до ІНФОРМАЦІЯ_4, розташовано за адресою: АДРЕСА_1, де він перебував станом на день подання зазначеного клопотання. Із цих підстав просить зобов`язати службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 негайно звільнити ОСОБА_3 , у зв`язку із незаконним затриманням останнього.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно зі ст. 3 КПК України кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, а слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України (ч. 3 ст. 26 КПК України).

За приписами ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.

Відповідно до статті 207 КПК України ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Кожен має право затримати без ухвали слідчого судді, суду будь-яку особу, крім осіб, зазначених у статтях 482 і 482-2 цього Кодексу:1) при вчиненні або замаху на вчинення кримінального правопорушення; 2) безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні.

Кожен, хто не є уповноваженою службовою особою (особою, якій законом надано право здійснювати затримання) і затримав відповідну особу в порядку, передбаченому частиною другою цієї статті, зобов`язаний негайно доставити її до уповноваженої службової особи або негайно повідомити уповноважену службову особу про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.

Підстави затримання особи уповноваженою службовою особою без ухвали слідчого судді встановлені нормою ст. 208 цього Кодексу, якою передбачено, що уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; 3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України. 4) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.

Ще однією підставою затримання особи без ухвали слідчого судді в умовах воєнного стану є наявність обґрунтованих обставин, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину (п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України).

За приписами ст. 209 КПК України, особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення (тримання під вартою) є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Порядок попереднього ув`язнення визначається цим Законом та Кримінальним процесуальним кодексом України.

Стаття 4 цього Закону визначає, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

З огляду на зазначене можна дійти висновку, що передбачені ст. 206 КПК України загальні обов`язки слідчого судді щодо захисту прав людини поширюються не на усі обставини, які розцінюються особою як порушення її права на свободу та особисту недоторканість, а лише на випадки, коли особа позбавляється свободи у процедурі здійснення кримінального провадження.

При дослідженні вказаного клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 , не є затриманим в порядку ст. 208 КПК України, останній не утримується в установі попереднього ув`язнення, внаслідок кримінального переслідування національними правоохоронними органами, а клопотання не містить відомостей про ініціювання стосовно нього кримінального провадження.

Суд наголошує увагу скаржника, що з аналізу вищевказаних правових норм, законодавець наділив слідчих суддів повноваженнями виключно щодо оцінки дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб в рамках певного кримінального провадження, а оцінка дій інших осіб, які кримінально-процесуальним законодавством не включені до переліку осіб, уповноважених на затримання в порядку ст.ст. 207, 208 КПК України, не включені до компетенції інституту слідчих суддів як такого, що унеможливлює надати оцінку законності дій представників територіальних центрів комплектування та підтримки.

Згідно із частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною 3 статті 6 Конвенції, є особливим аспектом права на справедливий судовий розгляд, гарантованого частиною 1 (рішення ЄСПЛ у справах «Дворскі проти Хорватії» від 20.10.2015, «Коррейя де Матос проти Португалії» від 15.11.2001, «Фуше проти Франції» від 18.03.1997).

При цьому належною та дієвою процедурою захисту прав та свобод особи від свавільного втручання національних органів у основоположні права осіб є звернення до відповідних національних органів, з метою їх подальшого реагування в межах наділених повноважень в частині недотримання представниками РТЦК та СП адміністративної процедури призову та/або перевищення останніми повноважень. Окрім того, слідчий суддя звертає увагу, що скаржник не позбавлений можливості звернутися до національних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення та/або до відповідного суду адміністративної юрисдикції в частині порушення процедури призову.

За таких обставин, слідчий суддя зазначає, що КПК України не передбачено право слідчого судді з`ясовувати підстави позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Положеннями Кримінального процесуального Кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку ст. 206 КПК України та на дії осіб, які не є працівниками органу досудового розслідування, слідства чи прокуратури.

Згідно із ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, ч. 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданим клопотанням.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 26, 303-304, 309-310, 392-393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

У відкритті провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_2 , поданого в інтересах ОСОБА_3 , в порядку ст. 206 КПК України - відмовити.

Копію ухвали, разом зі скаргою та усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя: