Справа №705/3269/25
1-кп/705/884/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ;

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань кримінальне провадження № 0000525 від 16.04.2025року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сіпотень, Калараського району Республіки Молдова, українця, громадянина України, із середньою освітою, вдівця, пенсіонера, інваліда ІІ групи, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 , 15 березня 2025 року, близько 15 години 00 хвилин, у м. Умані Черкаської області, знаходячись у приміщенні ангару, розташованого на території ПП «Вторма» по вул. Старицкого, буд. 6, керуючи електричним трициклом «Dozer-Model 1800W», рухаючись ним заднім ходом, діючи необережно, будучи неуважним, не слідкуючи за дорожньою обстановкою та відповідно не реагуючи на її зміну, не дотримуючись безпечного інтервалу, не переконавшись у безпечності подальшого руху та небезпеки для інших учасників дорожнього руху, порушуючи вимоги п.п. 2.3 б), 10.1., 10.9., 13.1. та 13.3. Правил дорожнього руху України, згідно з якими: «2.3 6). Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; «10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»; «10.9. Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.»; 13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.»; 13.3. «Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху», виконання яких було необхідною умовою для запобіганню наслідків свого діяння, змінив напрямок свого руху, зблизившись лівою боковою частиною електричного трициклу із правою боковою частиною автомобіля «ГАЗ-53», р.н. НОМЕР_1 , який нерухомо стояв у цьому ж ангарі, в результаті чого, пасажиру електричного трициклу «Dozer-Model 1800W» - ОСОБА_6 , що сиділа зліва від ОСОБА_4 , притиснуло великий палець лівої руки.

В результаті таких дій водія ОСОБА_4 , пасажир ОСОБА_6 , отримала тілесні ушкодження, у виді відкритого перелому проксимальної фаланги І пальця правої кисті, які згідно висновку експерта №05-7-01/177, відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм електричного трициклу «Dozer-Model 1800W», ОСОБА_4 , а саме: вимог п.п. 2.3 б), 10.1., 10.9., 13.1., 13.9. Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням наслідків у вигляді отриманням потерпілою ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, для виконання яких він перешкод технічного характеру не мав

Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 291 КК України, як порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, якщо це спричинило інші тяжкі наслідки.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим їй злочином, свою вину визнав у повному обсязі, підтвердив обставини її скоєння, викладені в обвинувальному акті та погодився з кваліфікацією його дій. Зокрема, повідомив, що здійснюючи рух заднім ходом електричним трициклом «Dozer-Model 1800W» притис великий палець лівої руки пасажирці, яка сиділа зліва від нього ОСОБА_6 .

ОСОБА_4 вказав, що шкодує про те, що зробив та просив суд його суворо не карати.

Вислухавши позицію прокурора, думку обвинуваченого, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення злочину, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст. 291 КК України, тобто порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, якщо це спричинило інші тяжкі наслідки.

При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_7 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За місцем проживання, згідно довідки-характеристики б/н від 24.04.2025, наданої квартальним комітетом №8 обвинувачений ОСОБА_4 характеризується умовно позитивно.

Таким чином, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, вчинив нетяжкий злочин, пенсіонер, інвалід ІІ групи, будь-яких осіб на утриманні немає, за місцем проживання характеризується умовно позитивно; вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся.

Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, враховуючи дані про особу обвинуваченого, виходячи з принципів та засад призначення покарання, суд вважає за необхідне у вказаному випадку призначити ОСОБА_4 покарання за ст. 291 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на засудженого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме такий вид покарання відповідає вимогам ч. 2 ст. 65 КК України, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення винної особи, запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Крім того, згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 328 від 28.05.2025 ОСОБА_4 на 15.03.2025 виявляв ознаки органічного, посттравматичного психічного розладу (внаслідок ЧМІ в 2000 р.) з легко-помірно вираженою когнітивною недостатністю, емоційно-вольовими розладами, що обмежувало на той час його здатність у повній мірі усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними; за своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_4 виявляє ознаки такого ж розладу, що обмежує на теперішній час його здатність у повній мірі усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, обмежує його здатність самостійно здійснювати свої процесуальні права та обов`язки під час проведення з ним слідчих дій в судовому процесі; за своїм психічним станом ОСОБА_4 потребує надання йому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку з метою обов`язкового лікування та запобіганню вчинення ним суспільно-небезпечних дій.

Враховуючи вищевказаний висновок, суд вважає, що наявне у ОСОБА_4 на час скоєння психічне захворювання, обмежувало, але не позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто ОСОБА_4 відповідно до ст. 20 КК України є обмежено осудним.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 93 КК України, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані до осіб, які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення.

Згідно рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду. Відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду, така допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, та здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

Враховуючи викладене суд вважає, що обвинувачений дійсно є обмежено осудною особою та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у психіатричному закладі охорони здоров`я за місцем проживання останнього.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні належить стягнути з обвинуваченого.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обирався.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України, та призначити йому покарання у виді у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, у період якого зобов`язати відповідно до ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч. 2 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Виконання вироку в частині застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку - здійснювати за місцем його фактичного проживання, а саме КНП «Уманська психіатрична лікарня» Уманської міської ради.

Речові докази:

- електричний трицикл «Dozer-Model 1800W», що знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_4 - залишити останньому за належністю.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз в сумі 8741 гривні 04 копійки.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: ОСОБА_1