ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025року

м. Київ

справа № 711/166/24

провадження № 51-1770 км 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на вирок Черкаського апеляційного суду від 14 березня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00033394, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на неї відповідні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вирішено цивільний позов, питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Вироком Черкаського апеляційного суду від 14 березня 2025 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано і ухвалено свій, яким ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Крім того, задоволено частково цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 719 600 грн. В решті вирок суду залишено без зміни.

За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за те, що вона, 30 жовтня 2023 року приблизно о 17:40 год, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21093» д.р.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. В`ячеслава Чорновола в м. Черкаси зі сторони вул. Садової в напрямку вул. Надпільної, порушивши вимогу п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами і доповненнями, проїжджаючи біля перехрестя з вул. Нарбутівська біля будинку № 56 по вул. В`ячеслава Чорновола, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшила швидкість, та не зупинилась, щоб дати дорогу пішоходам, допустивши наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримала численні тілесні ушкодження, в результаті який настала її смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити вирок апеляційного суду з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначення покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості та звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням. Вказує, що апеляційний суд, скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначеного покарання, не взяв до уваги всіх характеризуючих даних щодо засудженої, яка раніше не судима, не перебуває на спеціальних обліках, заміжня, позитивно характеризується як за місцем роботи так і за місцем проживання, вину визнала, її поведінка під час досудового розслідування цього кримінального правопорушення, яка намагалась добровільно відшкодувати частково моральну шкоду потерпілому. Зазначає, що апеляційним судом також не взято до уваги досудову доповідь органу пробації. Стверджує, що апеляційним судом переконливо в судовому рішенні не зазначено обставин, які свідчать про неможливість виправлення ОСОБА_7 шляхом відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком, а обґрунтування про реальне позбавлення волі останньої ґрунтується виключно на позиції потерпілого, яке не є вирішальним, відповідно до практики Верховного Суду.

Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_6 висловив доводи на підтримання касаційної скарги та просив звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши положення ст. 75 КК України.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 вважала за необхідне касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду - без зміни.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За частиною 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Статтею 438 КПК України визначено, що предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доведеність винуватостіОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, юридична кваліфікація її дій, у касаційній скарзі захисника не оспорюються, а тому не є предметом розгляду касаційного суду.

Разом із тим, доводи поданої касаційної скарги щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої ОСОБА_7 внаслідок суворості, тобто доводи фактично про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), які колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що беруться до уваги при призначенні покарання

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон, відповідно до ст. 12 КК України, вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення в санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд під час призначення покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, зважуючи на його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

За частиною 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків передбачених цією статтею, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається зі змісту вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого нею кримінального правопорушення, дані про її особу, зокрема й те, що вона раніше не судима, її молодий вік, позитивні характеристики. Також було взято до уваги висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченої без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також взяв до уваги відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Не погодившись з вироком місцевого суду, представник потерпілого подав апеляційну скаргу на нього, в якій просив скасувати вирок в частині призначеного покарання та постановити свій, яким засудити ОСОБА_7 до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Крім того, просив стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 800 000 грн.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції перевірив посилання й доводи, наведені в апеляційній скарзі представника потерпілого, та, встановивши підстави для скасування вироку місцевого суду в частині призначеного покарання, обґрунтовано його скасував в цій частині та постановив свій вирок, де засудив ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Також апеляційним судом було вирішено цивільний позов.

Приймаючи таке рішення, суд апеляційної інстанції у вироку зазначив, що місцевим судом, обираючи ОСОБА_7 покарання та звільняючи її від відбування на підставі ст. 75 КК України, не в повній мірі врахував конкретні обставини справи, у зв`язку з чим потерпілий просив її суворо покарати та у зв`язку з цим подав через своїх представників апеляційну скаргу.

Наведені в касаційній скарзі захисника доводи не спростовують правильності висновків, викладених у рішенні апеляційного суду, і не містять переконливих доводів, які би дозволили Суду дійти висновку, що це рішення було постановлено з неправильним застосуванням кримінального закону та необхідністю звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням.

Отже, на переконання колегії суддів, призначеннязасудженій ОСОБА_7 апеляційним судом реального покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для її виправлення й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, справедливим та таким, що не суперечить ст. 65 КК України. З огляду на положення ст. 50 КК України це покарання узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність і принципами співмірності та індивідуалізації, відповідає основній його меті як заходу примусу.Підстав уважати призначене засудженій покарання явно несправедливим через його суворість, про що вказано в касаційній скарзі захисника, не вбачається.

Будь-яких інших доводів на спростування висновків суду апеляційної інстанції про можливість виправлення засудженого лише в умовах ізоляції від суспільства в касаційній скарзі не наведено.

Вирок апеляційного суду є належно вмотивованим та обґрунтованим, його зміст відповідає вимогам статей 370, 420 КПК України, у ньому наведено мотиви, з яких виходив цей суд, та положення закону, якими він керувався при постановленні рішення.

Зважаючи на те, що неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які є підставами для зміни вироку апеляційного суду, колегією суддів не встановлено, а тому касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Вирок Черкаського апеляційного суду від 14 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3