Номер провадження 11-сс/816/284/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - рішення прокурора про закриття кримінального провадження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 17 квітня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову прокурора Сумської обласної прокуратури ОСОБА_7 від 21 жовтня 2024 року про закриття кримінального провадження № 00001273,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 17 квітня 2025 року, відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову прокурора Сумської обласної прокуратури ОСОБА_7 від 21 жовтня 2024 року про закриття кримінального провадження № 0001273.

Своє рішення слідчий суддя вмотивував тим, що постанова прокурора відповідає критеріям законності, вмотивованості та обґрунтованості.

Так, мотивуючи постанову та закриваючи провадження, прокурор зазначив про обставини, які були ним перевірені під час досудового розслідування, послався на відповідні докази, а також на норми чинного законодавства.

Не погодившись зі вказаною ухвалою слідчого судді, ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 17 квітня 2025 року.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржуване судове рішення постановлене незаконним складом суду. Так, Зарічний районний суд м. Суми не був утворений у відповідності до конституційної норми, зважаючи на відсутність указу Президента України щодо утворення даного суду.

Окрім цього, апелянт звертає увагу на те, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Зарічний районний суд м. Суми зареєстрований 05 червня 1981 року, запис про державну реєстрацію здійснено 16 вересня 2005 року із присвоєнням ідентифікаційного коду юридичної особи 02886479.

Тобто, на думку апелянта, Зарічний районний суд м. Суми був зареєстрований за часів УРСР, коли не існувало поняття ідентифікаційного коду юридичної особи та процедури державної реєстрації юридичної особи.

Таким чином, функціонування вказаного суду є незаконним, а відтак Зарічний районний суд м. Суми в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції 1950 року не є судом встановлений законом та утворений відповідно до закону в сенсі ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Більше того, всупереч вимогам ст. 6, ст. 124 Конституції України, ст. 24, ч. 5 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Зарічний районний суд м. Суми не має статусу органу державної влади.

Також апелянт зауважує про те, що слідчим суддею розглянуто подану ним скаргу без проведення судового засідання.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою через неповноту судового розгляду та постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального Закону України.

В обґрунтування пропущеного строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_6 зазначає, що не був присутній в судовому засіданні, а тому повний текст копії оскаржуваного судового рішення ним було отримано на електронну адресу після спливу п`ятиденного строку для подання апеляційної скарги.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду його учасники були повідомлені завчасно у передбаченому законом порядку.

Від прокурора ОСОБА_7 надійшла заява, в якій останній просить розглядати дане провадження за його відсутності.

До початку апеляційного розгляду апелянт звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням, в якому просив забезпечити його участь під час апеляційного розгляду справи у судовому засіданні в режимі відео конференції, поза межами приміщення суду.

Ухвалою судді Сумського апеляційного суду від 25 червня 2025 року, призначено здійснити розгляд даного кримінального провадження в режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, яке знаходиться поза межами приміщення суду, дистанційне судове провадження з приміщення Подільського районного суду м. Києва.

На призначений час та дату апеляційного розгляду, ОСОБА_6 не з`явився до Подільського районного суду м. Києва.

Враховуючи подану заяву прокурора та наявність підтвердження, що апелянт ОСОБА_6 повідомлений належним чином про дату та час апеляційного розгляду поданої ним апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за його відсутності, що не суперечить ч. 4 ст. 405 КПК України, а тому, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Вирішуючи питання про дотримання строку апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з того, що за правилами ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Зі клопотання ОСОБА_6 слідує, що повний текст ухвали слідчого судді від 17 квітня 2025 року було отримано ним після спливу п`ятиденного строку для подання апеляційної скарги, у зв`язку з його відсутністю в судовому засідання під час розгляду поданої скарги на постанову прокурора про закриття кримінального провадження.

З огляду на зазначене та виходячи з положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо забезпечення права скаржника на доступ до суду та пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України про забезпечення права на апеляційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках, колегія суддів вважає наведені апелянтом причини для поновлення строку на апеляційне оскарження поважними, а відтак клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 17 квітня 2025 року слід задовольнити.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до статті 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи , суспільства та держави від кримінальних правопорушень , охорона прав , свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження , а також забезпечення швидкого , повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим , щоб кожний , хто вчинив кримінальне правопорушення , був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини , жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений , жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положенням ч. 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Виходячи зі змісту ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Під закриттям кримінального провадження розуміють таке закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або при наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вищезазначені вимоги Закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Так, з матеріалів даного провадження вбачається, що заявник ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просив скасувати, як незаконну та необґрунтовану, постанову прокурора про закриття кримінального провадження №0001273, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України від 21 жовтня 2024 року, з посиланням на те, що прокурором не виконано вимог ст. ст. 9, 25, 38, 55, 91, 93, 94, 223 КПК України, прийняте рішення не містить належних мотивів для закриття кримінального провадження і взагалі прокурор не мав права закривати кримінальне провадження без вчинення всіх процесуальних та слідчих дій.

При розгляді даної скарги, слідчим суддею було встановлено, що четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Сумах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 02 серпня 2023 року за №0001273, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

Підставою початку досудового розслідування стала ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 червня 2023 року, якою було зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_6 , в якій останній посилався на те, що керівник Сумської окружної прокуратури до часу направлення обвинувального акту до суду, не мав повноважень для винесення постанови про внесення змін до складу групи прокурорів у кримінальному провадженні, і як наслідок, прокурори ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не уповноважені на здійснення підтримання публічного обвинувачення в суді. З огляду на викладене, ОСОБА_6 вважає, що в діях прокурорів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 наявний склад кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364, ст. 366 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні №0001273, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, за результатом досудового розслідування, прокурором 21 жовтня 2024 року прийнято рішення про його закриття, за відсутності складу вказаних кримінальних правопорушень.

При цьому, як встановив слідчий суддя, під час досудового розслідування було допитано як заявника ОСОБА_6 , так і ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , досліджено матеріали кримінального провадження, які мали відповідне доказове значення, а також постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 06 січня 2023 року, яка була винесена прокурором керівником Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_10 , та відповідає вимогам ч. 6 ст. 36, ст. 110 КПК України.

Зазначені обставини стали підставою для прийняття прокурором 21 жовтня 2024 року рішення про закриття даного кримінального провадження за відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, за яким здійснювалось досудове розслідування.

Відмовляючи заявнику у задоволенні поданої скарги, слідчий суддя виходив з того, що обставин невиконання прокурором вимог ст.ст.9,25,38,55,91,93,94,223 КПК України, не встановлено, що розслідування було проведено повно та об`єктивно, вчинено необхідні слідчі дії та здобуто докази, які мали суттєве значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні №0001273, а рішення про його закриття є обґрунтованим та відповідає вимогам КПК України.

Такі висновки слідчого судді відповідають фактичним обставинам і, на спростування доводів апелянта, колегія суддів вважає, що у даному конкретному випадку прокурор прийняв рішення, всебічно оцінивши зібрані докази та здійснивши у вказаному кримінального провадженні всі необхідні процесуальні та слідчі дії, направлені на забезпечення виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, та спрямовані на дотримання принципу законності, вставленого ст. 9 КПК України.

При цьому, доводи апеляційної скарги правильність висновків слідчого про закриття кримінального провадження та висновків слідчого судді не спростовують, оскільки наявними в матеріалах кримінального провадження доказами підтверджується той факт, що прокурором були застосовані всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування, а сама по собі незгодна заявника з результатами, які отримані внаслідок проведення таких заходів та дій, не свідчить про те, що розслідування було проведено неповно, не всебічно та упередженого.

Апелянтом не наведено обставин, за яких можливо було б дійти висновку про незаконність прийнятого прокурором рішення, і таких обставин колегією суддів під час апеляційного розгляду, встановлено не було, як і не було встановлено порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили слідчому судді прийняти законне та обґрунтоване рішення за результатом розгляду поданої ОСОБА_6 скарги.

Щодо доводів апелянта про незаконність складу Зарічного районного суду м. Суми, колегія суддів зазначає наступне.

Повноваження Президента України встановлено статтею 106 Конституції України. При цьому, пунктом 31 частини першої вказаної статті передбачено, що Президент України здійснює також інші повноваження, визначені Конституцією України.

Частиною 2 статті 125 Конституції України передбачено, що суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя.

Згідно з абзацом 6 частини 1 пункту 161 Перехідних положень Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» до впровадження нового адміністративно-територіального устрою України відповідно до змін до Конституції України щодо децентралізації влади, але не довше ніж до 31 грудня 2017 року, утворення, реорганізацію та ліквідацію судів здійснює Президент України на підставі та у порядку, що визначені законом.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, за загальним правилом, повноваження Президента України у процедурі утворення судів полягають у внесенні відповідного проекту закону до Верховної Ради України після консультацій з Вищою радою правосуддя.

Водночас, тимчасово запроваджено правило, відповідно до якого утворення, реорганізацію та ліквідацію судів здійснює Президент України на підставі та у порядку, що визначені законом.

Таким чином, Конституцією України, крім повноважень Президента України, визначених у статті 106, також встановлено повноваження щодо участі у процедурі утворення судів.

Тобто, Президент України не має повноважень безпосередньо утворювати суди, а лише ініціює процес створення суду шляхом подання законопроекту, але остаточне рішення про утворення суду приймає Верховна Рада.

Окрім цього, апеляційний суд наголошує на тому, що у відповідності з наказом начальника відділу юстиції Сумського облвиконкому від 18 лютого 1974 року № 19 Сумський міський народний суд 20 лютого 1974 року був ліквідований і на його підставі організований народний суд Ковпаківського району, який є правонаступником Сумського міського суду та народний суд Зарічного району м. Суми.

Також проведення державної реєстрації створення юридичної особи здійснювалося на підставі Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», а тому вказана дії не можуть слугувати підставою для визнання незаконності діяльності юридичної особи, яка була створена до набрання законної сили вказаного нормативно-правового акту.

Твердження апелянта про те, що суди України не є органами державної влади, суперечать нормам основного Закону країни, а саме Конституції України, якою визначено принцип поділу державної влади в Україні.

Відповідно до ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Таким чином, поділ державної влади є структурною диференціацією трьох рівнозначних основних функцій держави: законодавчої, виконавчої, судової. Він відображає функціональну визначеність кожного з державних органів, передбачає не тільки розмежування їх повноважень, а й їх взаємодію, систему взаємних стримувань та противаг, які мають на меті забезпечення їх співробітництва як єдиної державної влади (Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2008 року № 4-рп/2008 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин другої, третьої, четвертої статті 219 Регламенту Верховної Ради України (справа про Регламент Верховної Ради України).

Доводи апелянта про те, що розгляд слідчим суддею поданої ним скарги проведено без судового засідання, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовується долученим журналом судового засідання від 17 квітня 2025 року.

Так, на призначене судове засідання, ОСОБА_6 будучи належним чином повідомлений, на відеоконференцію до Подільського районного суду м. Києва не з`явився.

Матеріалами судового провадження вбачаться, що слідчим суддею вживалися заходи для забезпечення явки ОСОБА_6 в судове засідання, про те останній не з`явився, а тому обґрунтовано проведено судове засідання у відсутність ОСОБА_6 із фіксацію технічними засобами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчим суддею було постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його скасування під час апеляційного перегляду не встановлено, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,407,419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 17 квітня 2025 року.

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 17 квітня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову прокурора Сумської обласної прокуратури ОСОБА_7 від 21 жовтня 2024 року про закриття кримінального провадження № 0001273, залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4