У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000241 від 21.02.2024 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2024 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати. Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, дослідити докази, додані до апеляційної скарги.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вказує, що суд проігнорував та належним чином не перевірив доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про затримання останнього без законних підстав і утримання понад три доби. Пояснює, що фактично ОСОБА_7 було затримано ще 05.02.2024 і фактично позбавлено волі до 08.02.2024, при цьому в матеріалах кримінального провадження відсутній протокол затримання, складений уповноваженою особою. Ці обставини підтверджуються довідкою №2/25 військово-лікарської комісії, виданою 06.02.2024, про придатність обвинуваченого до військової служби (тобто станом на 06.02.24 обвинувачений вже був затриманий та ще і встиг пройти ВЛК), а повістку начебто отримав 08.02.2024, що підтверджується складеним 08.02.2024 актом про відмову оформлення військо-облікового документа. При цьому в журналі відвідувань ІНФОРМАЦІЯ_2 зроблені записи про відвідування ОСОБА_7 різними датами, що свідчить про спроби службових осіб приховати факт перебування обвинуваченого в якості затриманого тривалий час).

Вказує, що судом не взято до уваги та не перевірено належним чином доводи обвинуваченого про грубі порушення при проходженні військоволікарської комісії, а саме те, що ВЛК ОСОБА_7 проходив не в добровільному порядку, а під примусом, що явно обмежувало його дії, всю військово-лікарську комісію ОСОБА_7 пройшов 06.02.2024 всього лише за 20 хвилин, що просто унеможливлює проведення всіх лабораторних досліджень, виявлення будь-яких внутрішніх патологій чи проблем зі здоров`ям і не може вважатись об`єктивною та достовірною.

Стверджує, що судом не вжито заходів, щодо встановлення всіх обставин справи та не перевірено доводи обвинуваченого. Наприклад, не витребувано медичку картку, де наявні направлення на дослідження, не допитано лікарів, що проводили дослідження, не викликаний та не допитаний голова ВЛК, адже в справі наявні спірні моменти, а всі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченого.

Вказує, що судом не взято до уваги те, що стороною обвинувачення не доведено факт вручення ОСОБА_7 повістки на відправлення до військової частини чи відмови від неї. Розписка про отримання повістки відсутня, відео з відмовою ОСОБА_7 стороною обвинувачення не надано, акт про відмову від отримання повістки відсутній. Тобто, факт отримання повістки на відправлення до військової частини відсутній, а отже і відсутній склад кримінального правопорушення. Звертає увагу, що поряд з цим, матеріали містять акт про відмову від оформлення військовооблікового документа. Але, як пояснив ОСОБА_7 , він жодним чином не відмовлявся від оформлення військово-облікового документу, а лише наполягав на правильному та законному ставленні до нього та проходження ВЛК із врахуванням його реального стану здоров`я. При цьому ніяких свідків при складанні зазначеного акту залучено не було, а повістку на відправлення до військової частини тим паче не було йому вручено.

Враховуючи викладене, сторона захисту доходить до висновку, що суд при ухваленні обвинувального вироку ОСОБА_7 залишив недослідженими докази, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, що свідчить про неповноту судового розгляду, що відповідно до ст.ст. 409, 410 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що військовозобов`язаний ОСОБА_7 визнаний придатним до військової служби відповідно до рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.02.2024, на підставі наказу МО України «Про затвердження положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України» від 14.08.2008 № 402.

08.02.2024 ОСОБА_7 виписана ІНФОРМАЦІЯ_4 та оголошена до особистого відома повістка про необхідність його прибуття на 09:00 год. 09.02.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 для призову на військову службу до Збройних сил України під час мобілізації згідно із Законом України «Про мобілізацію» та Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022. Однак ОСОБА_7 відмовився отримувати вказану повістку під особистий підпис, про що був складений акт відмови від підпису аркуша ознайомлення з відповідальністю та повістки на відправлення. Крім того, 08.02.2024 ОСОБА_7 був попереджений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 про настання кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

В той час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та неявку до ІНФОРМАЦІЯ_3 в день та час, які зазначені в доведеній до його відома повістці.

Всупереч вимогам статті 65 Конституції України, частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», військовозобов`язаний ОСОБА_7 , не бажаючи виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який повинен виконувати кожен громадянин України, маючи намір ухилитися від мобілізації, будучи придатним за станом здоров`я та не маючи правових підстав для відстрочки від призову за мобілізацією, достовірно знаючи про призов, усвідомлюючи протиправність своїх дій, свідомо ухилився від виконання свого конституційного обов`язку, а саме: 09.02.2024 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 для проходження військової служби під час мобілізації на особливий період.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ст.336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурорів, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п 2) ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема: докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Відповідно до ст. 94 цього Кодексу суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили. Частиною 4 статті 95 КПК України встановлено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За правилами ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

На переконання колегії суддів, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними належним чином в судовому засіданні доказами, і є обґрунтованим.

Посилання апелянта на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи є безпідставними.

Так, незважаючи на заперечення апелянтом факту вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, його винуватість підтверджується належно та повно перевіреними і оціненими судом першої інстанції зібраними по справі доказами, а саме: повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.02.2024 № 982, карткою обстеження та медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.02.2024 та довідкою № 2/25 військово-лікарської комісії від 06.02.2024, актом про відмову оформлення військово-облікового документа від 08.02.2024, повісткою на відправку від 08.02.2024, мобілізаційного розпорядження, аркуша попередження про відповідальність у разі ухилення від призову на військову службу під час мобілізації та акту про відмову від підпису від 08.02.2024р., книгою реєстрації відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_3 № 814, повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_3 від 17.04.2024 № 2920, повідомленням Управління охорони здоров`я Миколаївської міської ради № 1124/14.01-18 від 02.05.2024.

Дослідивши відповідно до ст. 94 КПК України вищевказані докази і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, полягає у вчиненні діяння з ухилення від призову за мобілізацією. Вказаний злочин може полягати як у прямій відмові від виконання покладеного на особу військового обов`язку, так і в самокаліченні, симуляції хвороби чи в іншому обмані.

При ухиленні від призову за мобілізацією шляхом бездіяльності цей злочин є закінченим з моменту неприбуття (у встановлений строк) військовозобов`язаного у пункт, вказаний у повістці, наказі чи мобілізаційному розпорядженні. Ухилення ж від призову, здійснене шляхом обману, визнається закінченим з моменту отримання звільнення від військової служби.

Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто коли військовозобов`язаний усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

З установлених судом першої інстанції обставин справи, які знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду, вбачається, що ОСОБА_7 , будучи військовозобов`язаним та визнаним придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних на те причин, умисно не прибув у визначений час до ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Доводи щодо заперечення вини обвинуваченого є невмотивованими, зауваження сторони захисту на те, що суд не дослідив та не з`ясував стану здоров`я обвинуваченого, який став перешкодою для проходження ним військової служби, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.02.2024 ОСОБА_7 пройшов в ІНФОРМАЦІЯ_5 медичне обстеження, за наслідками якого були складені картка обстеження та медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.02.2024 та довідка № 2/25 військово-лікарської комісії від 06.02.2024, відповідно до яких ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , визнаний на підставі статті 43в графи ІІ Розкладу хвороб придатним до військової служби.

Після проходження обстеження та складення вищевказаних документів обвинувачений жодним чином не оскаржував результати свого медичного огляду у встановленому законом порядку.

Надані суду апеляційної інстанції медичні документи, відповідно до яких ОСОБА_7 звертався до медичних закладів, не містять висновку про його непридатність для проходження військової служби під час мобілізації.

Крім того, всі надані стороною захисту апеляційному суду медичні документи, що стосуються стану здоров`я обвинуваченого, видані медичними закладами м. Миколаєва уже після ухвалення вироку і датуються 2025 роком. Із цих документів вбачається, що обвинувачений став звертатись до медичних закладів зі скаргами на свій стан здоров`я лише після того як стосовно нього було внесено в ЄРДР кримінальне провадження та ухвалено судом першої інстанції вирок. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, під час розгляду справи судом першої інстанції ні обвинувачений, ні його захисник не надавали суду документів стосовно стану здоров`я обвинуваченого, не заявляли клопотань про витребування таких документів судом. А тому посилання сторони захисту на те, що судом першої інстанції неповно досліджено та не враховано обставини, які стосуються стану здоров`я обвинуваченого, та які є перешкодою для проходження ОСОБА_7 військової служби, є неприйнятними.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, після неявки за викликом 09.02.2024 для проходження військової служби ОСОБА_7 не вирішував у встановленому законом порядку питання про свою відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією.

Таким чином, твердження апелянта не узгоджуються з дослідженими доказами, відсутні об`єктивні аргументи неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, на переконання колегії суддів з даного приводу судом першої інстанції у вироку надано вірно правову оцінку доказам у їх сукупності.

Згідно зі ст. 65 Конституції України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Суд апеляційної інстанції погоджується також із призначеним ОСОБА_7 покаранням, оскільки воно відповідає тяжкості скоєного кримінального правопорушення, є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його скасування немає.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника свого підтвердження при апеляційному розгляді не знайшли, відтак вказану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, вирок суду без змін.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2024 року, стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді