Номер провадження: 11-кп/813/70/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 на вирок Приморського районного суду м. Одеси 26.05.2020 року у кримінальному провадженні №0007425, внесеному до ЄРДР 06.11.2018, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, не одруженого, з неповною середньою освітою, без реєстрації місця проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 13.08.2012 р. Білгород-Дністровським міським судом Одеської області за ч. 3 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком 4 роки, звільнився 22.02.2016 р.;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Республіка Молдова, не одруженого, без освіти, без реєстрації місця проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина Республіки Молдова, раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Приморського районного суду м. Одеса 26.05.2020 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначене покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 ч. 1 п. 1, 2, ч. 3 п. 2 КК України покладено на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи .

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання від вартою, змінений на особисте зобов`язання.

У відбутий термін покарання засудженому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішено зарахувати час знаходження під вартою з 06.11.2018 року по 26.05.2020 року.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначене покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 ч. 1 п. 1, 2, ч. 3 п. 2 КК України покладено на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді тримання від вартою, змінений на особисте зобов`язання, а після вступу вироку в законну силу - скасувати, звільнивши його з-під варти.

У відбутий термін покарання засудженому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вирішено зарахувати час знаходження під вартою з 06.11.2018 року по 26.05.2020 року.

Також вказаним вироком вирішені питання щодо речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

Оскарженим вироком встановлено, що 06.11.2018 близько 07:40 години, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 , перебуваючи на ринку «Естонка», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Новощепний ряд, помітили раніше незнайомого їм ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який намагався продати електронну техніку, та визначили її предметом свого злочинного посягання.

Підійшовши до ОСОБА_11 , розуміючи характер своїх злочинних дій, ОСОБА_10 вирвав з рук останнього мобільний телефон марки «Ergo» в корпусі чорного кольору, вартістю 350 гривень, МР3-плеєр марки «iriver», вартістю 400 гривень та зарядний пристрій марки «Samsung», вартістю 50 гривень, тоді як ОСОБА_8 перебував поряд з ОСОБА_11 та висловлюючись нецензурною лайкою, з метою завершення спільного корисливого умислу, погрожував потерпілому застосуванням фізичного насильства у разі його спроб повернути належні йому речі.

Надалі, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 спрямували до одного з прилавків ринку «Привоз» з метою продажу мобільного телефону марки «Ergo» в корпусі чорного кольору, вартістю 350 гривень, МР3-плеєра марки «iriver», вартістю 400 гривень, та зарядного пристрою марки «Samsung», вартістю 50 гривень, належних останньому.

Виконавши всі дії спрямовані на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли та розпорядились чужим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 800 гривень.

Таким чином, дії ОСОБА_8 за ст. 186 ч. 2 КК України, суд першої інстанції кваліфікував за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Дії ОСОБА_10 за ст. 186 ч. 2 КК України, суд першої інстанції кваліфікував за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно та за попередньою змовою групою осіб.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у вчиненому кримінальному правопорушенні, просить вирок районного суду відносно ОСОБА_8 скасувати, відносно ОСОБА_10 змінити, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так, прокурор просить вирок районного суду відносно ОСОБА_8 скасувати, ухвалити новий вирок, яким дії ОСОБА_8 кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно та за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2020 стосовно ОСОБА_10 змінити, кваліфікувати його дії за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, виключивши кваліфікуючу ознаку «вчинене повторно».

Абзац восьмий резолютивної частини вироку стосовно ОСОБА_10 викласти у такій редакції: «На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації».

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що районним судом помилково кваліфіковано дії ОСОБА_10 за кваліфікуючою ознакою «вчинено повторно», оскільки останній на час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не мав судимості.

Також вказує, що районним судом покладено на ОСОБА_10 не всі обов`язки, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме не вказано щодо покладення обов`язку повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця навчання.

Крім цього прокурор зазначає, що районний суд, кваліфікуючи дії ОСОБА_8 не зазначив кваліфікуючу ознаку «вчинене повторно».

При цьому прокурор вказує, що за змістом обвинувального акту, ОСОБА_8 висунуте обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Зокрема, вироком Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 13.08.2012 ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. Покарання відбув 22.02.2016, судимість не погашена.

Однак, районним судом дії ОСОБА_8 не кваліфіковано за ознакою «вчинене повторно», висновок щодо вказаної кваліфікуючої ознаки в мотивувальній частині оскарженого вироку відсутній.

Крім цього прокурор зазначає, що призначене районним судом обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, є явно несправедливим через його надмірну м`якість, та вважає, що районним судом не повністю враховано суспільну небезпеку ОСОБА_8 , який був судимий за корисливий злочин, належних висновків щодо виправлення не зробив, на шлях виправлення не став.

Враховуючи вищевикладене, прокурор вважає, що жодна з пом`якшуючих обставин, наведених у вироку районного суду, як окремо так і в своїй сукупності, не може суттєво знизити ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, та не може бути достатньою для призначення покарання з випробуванням.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Обвинувачений ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомив та жодних клопотань на адресу суду не подавав.

Враховуючи неявку обвинуваченого в судове засідання, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку учасників провадження, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги прокурора за відсутності обвинуваченого ОСОБА_10 , вважає за можливе апеляційний розгляд провадження здійснювати за відсутності обвинуваченого.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги частково, в частині невідповідності призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, зазначив, що вирок в частині визнання винним ОСОБА_10 підлягає зміні в частині виключення кваліфікуючої ознаки «вчинене повторно».

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 , заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора в частині що стосується обвинуваченого ОСОБА_8 та просили залишити вирок в цій частині без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Апеляційну скаргу в частині що стосується обвинуваченого ОСОБА_10 залишили на розсуд суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог діючого кримінального процесуального закону у випадках, коли апеляційний суд відповідно до ст. 420 КПК України, ухвалює свій вирок лише відносно одного обвинуваченого, він цим вироком частково скасовує вирок суду першої інстанції з погіршенням становища одного обвинуваченого, а іншим процесуальним документом ухвалою той же вирок відносно іншого обвинуваченого залишає без змін.

Окремою ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 липня 2025 року були вирішені вимоги апеляційної скарги заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 щодо перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 .

Доводи апеляційної скарги прокурора стосовно того, що вирок суду ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає обґрунтованими з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що суд першої інстанції в порушення п. 2) ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку не зазначив всі кваліфікуючі ознаки, вчинених обвинуваченим кримінального правопорушення.

Так, відповідно до вимог п.2) ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою зазначається, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Зі змісту оскарженого вироку убачається, що суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України, а саме як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Однак, за змістом обвинувального акту, ОСОБА_8 було висунуте обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

Поза увагою суду першої інстанції залишений той факт, що вироком Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 13.08.2012 року ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст.186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. Покарання відбув 22.02.2016 року та судимість на час вчинення інкримінованого йому злочину не була погашена.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно та за попередньою змовою групою осіб.

За таких обставин апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що в порушення п.2) ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку суд першої інстанції не зазначив всі кваліфікуючі ознаки, вчинених обвинуваченим кримінального правопорушення.

Таким чином апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час ухвалення оскарженого вироку істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність кваліфікувати дії ОСОБА_8 - за ч. 2 ст. 186 КК України, як: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно та за попередньою змовою групою осіб.

Положеннями ч.1 ст.409 КПК України передбачені підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Згідно з положеннями ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є зокрема застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Зазначені обставини, відповідно до положень ч.1 ст.409; ч.1 ст.413; ч.1 ст.420 КПК України, є підставами для часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування оскарженого вироку відносно ОСОБА_8 в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 та ухвалення нового вироку в цій частині.

Керуючись статтями 370, 372, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420, 532, 615 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду м. Одеса 26.05.2020 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, скасувати в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 .

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким дії ОСОБА_8 кваліфікувати за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно та за попередньою змовою групою осіб.

В іншій частині оскаржений вирок відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4