УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2025 Справа №607/8980/25 Провадження №1-кп/607/1462/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

провівши підготовче судове засідання в залі суду в м. Тернополі у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000096 від 21.02.2024, щодо: ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України; ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України; ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисників адвокатів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ,

встановив:

у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження №0000096 від 21.02.2024 щодо обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду:

до суду надійшов обвинувальний акт із додатками у вказаному кримінальному провадженні.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні висловився за призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні, із чим погодилися усі інші учасники.

Окрім того, прокурор заявив усне клопотання про виклик свідків, зазначивши, що додаткове клопотання про їх виклик буде подане ним під час судового розгляду після визначення порядку та обсягу дослідження доказів, оскільки у перше судове засідання їх недоцільно викликати.

Суд, заслухавши думки учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт з додатками, дійшов до висновку про наявність підстав для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду, керуючись таким:

кримінальне провадження відповідно до ст.ст. 32, 33 КПК України підсудне Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області.

Обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстави для його повернення відсутні.

Підстав для закриття провадження, передбачених п.п. 5-8, 10 ч. 1, або ч. 2 ст. 284 КПК України, немає.

Відповідно до ст. 27 КПК України кримінальне провадження не потребує закритого судового засідання.

Крім цього, захисник ОСОБА_9 , узгодивши позицію зі своїм підзахисним, заявила усне клопотання про здійснення судового провадження судом колегіально, яке підтримали усі інші захисники та обвинувачені, а тому згідно з вимогами ч. 4 ст. 315 КПК України судовий розгляд кримінального провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягає здійсненню колегіально судом у складі трьох суддів.

Щодо продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу:

08.05.2025 через канцелярію суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , терміном на 60 днів, мотивуючи його тим, що продовжують існувати ризики того, що останній може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідка, іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, домашній арешт або особиста порука, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та дотримання ним процесуальної поведінки.

Прокурор у судовому засіданні подане ним клопотання підтримав з підстав, наведених у ньому.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_9 вважає, що клопотання прокурора є безпідставним та необґрунтованим повною мірою, з огляду на таке. Враховуючи практику ЄСПЛ, посилання прокурора на тяжкість вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень є безпідставним. Щодо ризику незаконного впливу на свідків, зазначила, що їх анкетні дані змінено, що вбачається із Реєстру матеріалів досудового розслідування кримінального провадження, а те, що ОСОБА_3 ознайомився із такими матеріалами, не може свідчити про те, що йому стало відомо про існування вказаних свідків. Стадія досудового розслідування тривала до обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу, відтак усі негласні слідчі (розшукові) дії були проведені, частина матеріалів яких була відкрита при обранні останньому запобіжного заходу, а інші при виконанні вимог ст. 290 КПК України. Таким чином, уся доказова база була сформована до обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу, а тому він не зможе жодним чином впливати на хід судового розгляду. Крім того, вказала, що ОСОБА_3 має інвалідність ІІ групи, проте суд має право покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, заборонити обвинуваченому перетинати державний кордон. Також під час досудового розслідування нічого не перешкоджало вилучити у нього паспорт для виїзду за кордон. Окрім цього, зазначила, що ОСОБА_3 має соціальні зв`язки в місці свого проживання, а саме має матір. Зважаючи на те, що обвинувачений є особою з інвалідністю ІІ групи, до нього застосовуються обмеження у праці, а тому говорити про його заробіток неможливо. Вважає, що судимість ОСОБА_3 є погашеною. Під час перебування обвинуваченого під вартою, його стан здоров`я погіршився, відтак йому регулярно надається медична допомога. Водночас стороною обвинувачення не долучено до клопотання жодного медичного документа, який би підтверджував можливість перебування ОСОБА_3 під вартою. На запити сторони захисту про стан здоров`я обвинуваченого, станом на сьогодні відповіді від Чортківської УВП №26 не надано. Враховуючи викладене, просила визначити ОСОБА_3 заставу у визначеному судом розмірі із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні не погодився із клопотанням прокурора. Пояснив, що під час досудового розслідування з`являвся за першим викликом, не переховувався від органу досудового розслідування, після проведення обшуку не втікав, зі свідками не зустрічався та з`явився на застосування до нього запобіжного заходу. Має міцні соціальні зв`язки в місці свого проживання. Жодний ризик, на його думку, нічим не підтверджений та такі базуються на припущеннях прокурора. Оскільки у Чортківській УВП №26 йому не надають належного медичного лікування, а він має безліч захворювань, які унеможливлюють тримання його під вартою, просив змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання чи домашній арешт або визначити заставу.

Крім того, 08.05.2025 через канцелярію суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , терміном на 60 днів, аргументуючи його тим, що продовжують існувати ризики того, що останній може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідка, іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, домашній арешт або особиста порука, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та дотримання ним процесуальної поведінки.

Прокурор у судовому засіданні подане ним клопотання підтримав з підстав, наведених у ньому. Зазначив, що до ОСОБА_4 , підозрюваного у іншому кримінальному провадженні, було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Однак даний захід забезпечення кримінального провадження не був для нього стримуючим фактором, оскільки він вчиняв інші епізоди за ст. 307 КК України, що свідчить про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_10 вказав, що тяжкість вчинення кримінального правопорушення, згідно з практикою ЄСПЛ, не може бути єдиною підставою для продовження будь-якого виду запобіжного заходу, зокрема тримання під вартою. У своєму клопотанні прокурор зазначив про фактичну відсутність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, вказавши про високу ймовірність їх настання за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, клопотання прокурора не відповідає вимогам ч. 3 ст. 184 КПК України, а саме до цього клопотання, при його врученні стороні захисту, не додано копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує свої доводи. Звернув суду увагу на те, що продовження існування ризиків, які лягли в основу обрання запобіжного заходу, із плином часу зменшуються. Сторона обвинувачення визнала повноту проведення досудового розслідування, зібрання усіх доказів, скерувавши обвинувальний акт до суду, тим самим завершення цієї стадії, в силу чого ризики зменшилися. Зокрема, усіх свідків в цьому кримінальному провадженні допитано, речі і предмети відшукано, експертизи проведено. Також обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, а саме 23.01.2025 до нього було застосовано вказаний запобіжний захід, що свідчить про надмірне перебування останнього під вартою, що є підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу. Окрім цього, просив відповідно до ст. 178 КПК України врахувати погіршення стану здоров`я ОСОБА_4 , наявність у нього групи інвалідності. З огляду на викладене, просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на такий, що не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт у нічний час доби, що дасть можливість останньому працевлаштуватися, утримувати себе та свою сім`ю, з покладенням на нього передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків та застосуванням електронного засобу контрою, або визначити заставу (80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Також 08.05.2025 через канцелярію суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , терміном на 60 днів, обґрунтовуючи його тим, що продовжують існувати ризики того, що останній може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідка, іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, домашній арешт або особиста порука, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та дотримання ним процесуальної поведінки.

Прокурор у судовому засіданні подане ним клопотання підтримав з підстав, наведених у ньому.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_11 не погодилася із клопотанням прокурора з таких підстав. Практика ЄСПЛ підтверджує, що тяжкість вчинення кримінального правопорушення не може бути єдиною підставою для продовження строку дії запобіжного заходу. Всупереч вимогам КПК України, сторона обвинувачення у своєму клопотанні не вказала, що частина ризиків уже перестала існувати, оскільки досудове розслідування завершено, зібрано матеріали кримінального провадження, які на думку сторони обвинувачення, доводять вину обвинуваченого за інкримінованими ОСОБА_5 кримінальними правопорушеннями. Крім того, обвинувачений не має можливості впливати на свідка ОСОБА_14 , оскільки його анкетні дані змінено, що вбачається із Реєстру матеріалів досудового розслідування кримінального провадження. Відповідно, ознайомившись із такими матеріалами, ОСОБА_5 не знає персональних даних цього свідка, відтак ризик незаконного впливу на свідка перестав існувати. Також прокурором у клопотанні не наведено нових ризиків, які б слугували підставою обґрунтованості цього клопотання з огляду на ст. 199 КПК України. Щодо ризику переховуватися від суду, зазначила, що обвинувачений учетверо був судимим, відтак він з`являвся на виклики суду, що свідчить про його належну процесуальну поведінку. Жодних документів протилежному прокурором до клопотання не додано, а з огляду на практику ЄСПЛ, ризики не повинні бути абстрактами, а мають підтверджуватися відповідними доказами. Окрім цього, зі слів обвинуваченого, він не має паспорту для виїзду за кордон, хоча прокурор вказує про це у своєму клопотанні, відповідно, ОСОБА_5 не перетинав кордон України, до того ж в Україні введено воєнний стан. Обвинувачений не є особою з інвалідністю та не має інших підстав для перетину державного кордону. Також зазначила, що обвинувачений вину не визнає та сам зацікавлений у судовому розгляді, а саме у встановленні його невинуватості у цьому кримінальному провадженні. Вказала, що ОСОБА_5 має цивільну дружину, яка матиме можливість внести заставу, а також матір, що свідчить про наявність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків. Останній має постійне місце проживання, зазначене в обвинувальному акті. Крім того, повідомила про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_5 , який потребує медичного догляду. Враховуючи викладене, просила визначити заставу або змінити запобіжний захід на заставу.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні письмо заявив про застосування йому застави, аргументуючи тим, що: всебічно оцінивши надані йому документи, на підставі яких до нього застосовано тримання під вартою, вбачається порушення його законних прав, упереджене ставлення до його особи, безпідставне та необґрунтоване маніпулювання вигаданими ризиками стосовно нього з боку прокурора та слідчого. Проаналізувавши підстави, якими керується сторона обвинувачення, чітко проглядається той факт, що більшість із протоколів та висновків не повинні оцінюватися на даній стадії при вирішенні питання про запобіжний захід, а виключно під час судового розгляду справи. Зазначив, що більшість із наявних підстав для підозри були відібрані із ТОВ «Нова пошта», проте ніяких посилок із забороненими речами, як стверджує слідство, він особисто не надсилав. А зважаючи на той факт, що провину він не визнає, підозра є безпідставною, необґрунтованою та сфальсифікованою. При оцінці ризиків, просить суд врахувати такі фактичні дані: про підозру йому було оголошено та вручено 22.01.2025, а під варту його взято 24.01.2025. Тобто фактично він ще перебував на волі 2 доби, усвідомлюючи тяжкість інкримінованої йому статті, проте він ні від кого не переховувався (особисто з`явився до суду), ніяких правопорушень не чинив, не спотворював жодних речей, ні на кого не впливав жодним чином; усі його попередні судимості інкриміновані йому виключно за крадіжки, що свідчить про те, що ч. 3 ст. 307 КК України не є для нього характерною, він сумлінно відбував попередні судимості та не мав жодних скарг чи нарікань від установ виконання покарань. До того ж він був достроково звільнений за сумлінну поведінку, попередньо йому неодноразово було змінено тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за станом здоров`я, під час якого виконував обов`язки, покладені на нього законом. Вважає, що слідчим та прокурором вказується завідомо оманлива інформація стосовно його соціальних зв`язків, характеризуючих даних, а також майнового стану, та не враховано незадовільний стан його здоров`я, який щодня погіршується Він має міцні соціальні зв`язки, а саме має матір та цивільну дружину, яка може надати об`єктивну характеристику щодо нього та внести заставу. Враховуючи викладене, просить визначити йому заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у зв`язку з незадовільним станом його здоров`я, що підтверджується наданими копіями медичних документів, а саме випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 24.01.2025, висновками лікарів від 29.04.2025, 05.05.2025.

Окрім того, 08.05.2025 через канцелярію суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , терміном на 60 днів, мотивуючи його тим, що продовжують існувати ризики того, що останній може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідка, іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, домашній арешт або особиста порука, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та дотримання ним процесуальної поведінки.

Прокурор у судовому засіданні подане ним клопотання підтримав з підстав, наведених у ньому.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_13 підтримала доводи своїх колег. Вважає клопотання прокурора необґрунтованим та таким, що до задоволення не підлягає з таких підстав. Вказане клопотання прокурора ґрунтується виключно на тих доказах, які були надані під час вручення обвинуваченому підозри та обрання йому запобіжного заходу. З моменту обрання запобіжного заходу, стороною обвинувачення не було надано жодних нових доказів чи наведено обставин, які б обґрунтовували необхідність продовження тримання під вартою. Вважає, що ризики, зазначені у клопотанні прокурора, зменшилися з моменту обрання запобіжного заходу, та є необґрунтованими. Обвинувачений має місце проживання. Зазначила, що ОСОБА_7 мав реальну можливість переховуватися від органу досудового розслідування з моменту вручення йому підозри, однак він самостійно з`явився у зал суду для застосування до нього запобіжного заходу. Відповідно до позиції ЄСПЛ, тяжкість вчинення злочину сама по собі не може бути достатньою підставою для тримання особи під вартою. За весь час обвинувачений жодним чином не впливав на свідків та інших учасників, не має жодних намірів цього робити. Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, вважає його недоведеним, та такий можливо запобігти шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Судимість ОСОБА_7 є погашеною, більше 10 років він не вчиняв жодного кримінального правопорушення, тобто став на шлях виправлення. Також обвинувачений позитивно характеризується за місцем свого проживання, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків. До отримання підозри ОСОБА_7 працював, а саме протягом останніх двох років був водієм таксі сервісу «Uklon», є єдиним опікуном матері, яка є особою похилого віку та має низку захворювань, інших дітей, чоловіка або близьких родичів, окрім ОСОБА_7 , його матір не має. Крім того, обвинувачений не є одруженим, проте має цивільну дружину, що також свідчить про його соціальні зв`язки. Також ОСОБА_7 є соціально активною особою та займається волонтерською діяльністю. На підтвердження вищевказаного, надала суду копії документів, а саме: довідку КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» ТМР №48, яка видана ОСОБА_15 , про те, що вона дійсно знаходилася на амбулаторному (денному, стаціонарному) лікуванні; паспорт громадянина України ОСОБА_15 серії НОМЕР_1 ; пенсійне посвідчення ОСОБА_15 № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 від 29.05.2024; свідоцтво про народження ОСОБА_16 , видане повторно 11.07.2012 , серії НОМЕР_4 ; свідоцтво про зміну імені серії НОМЕР_5 від 31.01.2023; позитивну характеристику ГО «Асоціація захисту безпритульних тварин «Ноїв Ковчег» від 14.03.2025. На підставі викладеного, просила змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт або особисту поруку.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що він вважається несудимим, востаннє засуджений у 2012 році, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення. Протягом усього часу працював. Звернув увагу суду на обвинувачення, де не зазначено його дій, у вчиненні яких він обвинувачується. Вважає, що жодний ризик нічим не обґрунтований та базується виключно на припущеннях прокурора. Таким чином, просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт або особисту поруку.

Також 08.05.2025 через канцелярію суду надійшло клопотання керівника ГО «Асоціація захисту безпритульних тварин «Ноїв ковчег» ОСОБА_17 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, згідно з яким: громадська організація «Асоціація захисту безпритульних тварин «Ноїв ковчег» є офіційно зареєстрованою громадською організацією, що функцією з 2018 року та займається соціальною адаптацією та ресоціалізацією осіб, які опинились у складних життєвих обставинах, зокрема колишніх засуджених та осіб, які мають проблеми із залежністю. Він як керівник цієї громадської організації особисто виявляє бажання взяти на поруки обвинуваченого ОСОБА_7 та готовий нести відповідальність, передбачену законом, за забезпечення покладених на нього судом обов`язків. В обґрунтування цього клопотання повідомляє таке: 1) у разі задоволення цього клопотання, обвинувачений ОСОБА_7 буде перебувати під постійним цілодобовим наглядом працівників центру; 2) він як керівник організації особисто гарантує забезпечення явки обвинуваченого до суду за першою вимогою та виконання ним усіх покладених судом обов`язків; 3) він повністю усвідомлює правові наслідки невиконання взятих на себе зобов`язань, передбачених ч. 5 ст. 180 КПК України, та готовий нести відповідальність згідно з законом. Враховуючи вищенаведене, просить задовольнити дане клопотання та змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 з тримання під вартою та особисту поруку та призначити його, ОСОБА_17 , керівника ГО «Асоціація захисту безпритульних тварин «Ноїв ковчег» поручителем ОСОБА_7 . До клопотання долучені копії таких документів: паспорт громадянина України ОСОБА_17 серії НОМЕР_6 ; виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 02.04.2018; протокол №1/22 загальних зборів учасників ГО «Асоціація захисту безпритульних тварин «Ноїв ковчег» від 12.02.2022; витяг з Реєстру неприбуткових установ та організацій ГУ ДПС у Тернопільській області від 26.02.2020 №1055/10-5/19-00-54-03/5143.

У судовому засіданні ОСОБА_17 додатково пояснив, що ОСОБА_7 здійснює волонтерську діяльність в громадській організації, допомагаючи безпритульним тваринам. Обвинувачений є його сусідом, вони товаришують. Також він, тобто ОСОБА_17 , допомагає по господарству матері ОСОБА_7 .

Захисник ОСОБА_13 та обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали вказане клопотання.

У судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення цього клопотання з огляду на недостатність підстав, зазначених у ньому, оскільки не зрозумілий механізм забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та як будуть нівелюватися ризики, визначені у клопотанні сторони обвинувачення.

Крім того, 08.05.2025 через канцелярію суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченій ОСОБА_6 , із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, строком на два місяці. На цей же строк просить продовжити строк дії покладених на обвинувачену ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їх викликом, вимогою, з визначеною ними періодичністю; утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання в органи ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Вказане клопотання аргументоване тим, що продовжують існувати ризики того, що остання може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідка, іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання або особиста порука, не забезпечить виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та дотримання нею процесуальної поведінки.

Прокурор у судовому засіданні подане ним клопотання підтримав з підстав, наведених у ньому.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_12 підтримав своїх колег щодо тяжкості вчинення кримінального правопорушення згідно з національним законодавством та практикою ЄСПЛ. Просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, з огляду на те, що ризики, зазначені у клопотанні, є формальними та станом на сьогодні перестали існувати. Зокрема, вчинити інше кримінальне правопорушення обвинувачена не може, оскільки знаходиться під цілодобовим домашнім арештом. Також обвинувачена не розуміє про яких свідків іде мова, вона є абстрагованою від цього. У клопотанні прокурор не зазначив, що на утриманні ОСОБА_6 знаходиться неповнолітня дитина, про що надано свідоцтво про народження ОСОБА_18 серії НОМЕР_7 від 17.02.2015. Крім того, батько дитини відсутній, матір ОСОБА_6 проживає окремо, відтак існує потреба у працевлаштуванні, аби забезпечувати себе та свою сім`ю. Враховуючи викладене, просив застосувати ОСОБА_6 домашній арешт в нічну пору доби.

Обвинувачена ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала позицію свого захисника.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши клопотання прокурора, вивчивши у нарадчій кімнаті матеріали кримінального провадження в тій частині, що стосується порушених питань, приходить до такого:

відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст. 199 КПК України (гл. 18 розділу ІІ цього Кодексу) слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу; слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою).

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, про які зазначено у ст. 178 КПК України.

Вирішуючи питання щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу, суд враховує положення статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні протягом певного часу (пункти 35, 51 рішення ЄСПЛ № 12369/86 від 26.06.1991 «Летельє проти Франції»).

Окрім цього, відповідно до приписів ч.ч. 1, 2, 6 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців, у разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.01.2025 ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, яка ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 07.04.2025 залишена без змін, строк дії якого було продовжено ухвалою слідчого судді 17.03.2025 до 15.05.2025.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.01.2025 ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строк дії якого було продовжено ухвалою слідчого судді 14.03.2025 до 23:59 12.05.2025.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.01.2025 ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строк дії якого було продовжено ухвалою слідчого судді 14.03.2025 до 12.05.2025.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.01.2025 ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строк дії якого було продовжено ухвалою слідчого судді 17.03.2025 до 15.05.2025.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.01.2025 ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їх викликом, вимогою, з визначеною ними періодичністю; утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання в органи ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, строк дії якого було продовжено ухвалою слідчого судді 14.03.2025 до 12.05.2025.

Раніше слідчими суддями при обранні та продовженні запобіжних заходів вже була надана оцінка доказам стосовно обґрунтованості підозри щодо вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, та на підставі таких доказів стороною обвинувачення скеровано обвинувальний акт до суду.

Натомість стороною захисту не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на непричетність кожного із обвинувачених до злочинів, у вчиненні яких вони обвинувачуються, або необґрунтованість такого обвинувачення, а відтак на даній стадії судового провадження відсутні підстави вважати, що обвинувальний акт є вочевидь необґрунтованим. Такі їхні обґрунтування повинні бути перевірені судом під час дослідження матеріалів кримінального провадження під час розгляду справи по суті.

Суд зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином, доводи захисника ОСОБА_10 про фактичну відсутність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, на які послався прокурор у своєму клопотанні, вказавши про високу ймовірність їх настання за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд оцінює критично.

Так, кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, а максимальне покарання згідно із санкцією ч. 3 ст. 307 КК України становить дванадцять років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Окрім цього, тяжкість інкримінованих правопорушень та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом для обвинувачених до втечі.

Таким чином, обвинувачені, усвідомлюючи тяжкість інкримінованих злочинів та розмір покарання, яке загрожує кожному із них, можуть умисно переховуватися від суду як на території України, так і поза її межами з метою уникнення відповідальності, а тому прокурором доведено, що продовжує існувати ризик переховування від суду. Однак стадію досудового розслідування завершено, обвинувальний акт щодо цих обвинувачених направлено до суду, а тому недоведеним у клопотаннях прокурора є ризик переховування обвинувачених від органу досудового розслідування.

Крім того, на даний час судовий розгляд кримінального провадження по суті ще не розпочато, а тому продовжує існувати ризик незаконного впливу на: свідків шляхом погрози дачі ними неправдивих показань, їх зміни на свою користь або ж відмови від дачі таких, а також на інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні з метою введення ними в оману суд, а відповідно до ч. 3 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо отримав під час судового засідання.

Водночас як встановлено у судовому засіданні та вбачається із клопотань прокурора, сторона захисту відповідно до вимог ст. 290 КПК України ознайомилася із зібраними під час досудового розслідування доказами, відтак незважаючи на змінені анкетні дані свідків, які надали покази під час досудового розслідування та які безпосередньо не допитувалися у суді, обвинуваченим зі змісту цих показань відомі час, місце та обставини вчинення інкримінованих злочинів, що у своїй сукупності дозволяє ідентифікувати особу таких свідків.

Також продовжує існувати ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обставини, встановлені у судовому засіданні, зокрема наявність не знятих та непогашених судимостей у встановленому законом порядку, характеризують обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як осіб, які схильні до вчинення кримінальних правопорушень.

Твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що його судимість погашена, суд вважає хибними, оскільки як вбачається із обвинувального акту, ОСОБА_3 вшестеро судимий, при цьому перебіг строку погашення судимості переривався і обчислювався заново, оскільки засуджений вчиняв нові злочини. Тому обчислення строків погашення судимості в цьому випадку починалося окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останнє кримінальне правопорушення, що узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 90 КК України.

Крім цього, кримінальні правопорушення, які інкримінуються ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вчинялися ними систематично з метою отримання незаконного прибутку, в складі організованої групи, ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ще і за попередньою змовою групою осіб, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України), а тому суд вважає ймовірним, що обвинувачені, не будучи офіційно працевлаштованими, в подальшому можуть вчиняти інші кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При цьому, суд вважає недоведеним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки відомості обвинувального акту дають суду підстави вважати, що останні на підставі положень ст. 89 КК України визнаються такими, що не мають судимості.

Також суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності обставини, передбачені ст. 178 КПК України, щодо кожного з обвинувачених, а саме: щодо ОСОБА_3 : наявність інвалідності ІІ групи, незадовільний стан здоров`я, наявність у нього матері; щодо ОСОБА_4 : наявність інвалідності; погіршення стану здоров`я; щодо ОСОБА_5 : незадовільний стан здоров`я, наявність цивільної дружини; щодо ОСОБА_7 : в силу вимог ст. 89 КК України не судимий, наявність цивільної дружини, перебування на його утриманні матері пенсійного віку, наявність місця роботи та позитивної характеристики з громадської організації, де він займається волонтерською діяльністю. Однак суд вважає, що з огляду на наведені вище фактичні дані, ці обставини не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені ризики до малоймовірності чи до їх виключення.

Таким чином, враховуючи ступінь тяжкості, характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, їх суспільне значення, суворість передбаченого законом покарання, особу обвинувачених, які офіційно не працевлаштовані, не мають постійного законного джерела доходу, наявність у трьох із них не знятих та непогашених судимостей, продовження злочинної діяльності в організованій групі, їх багатоепізодність, з огляду на стійкість протиправної поведінки трьох з обвинувачених, їх підвищену суспільну небезпеку та схильність до вчинення нових злочинів, які належних висновків для себе не зробили та на шлях виправлення не стали, а також беручи до уваги те, що судовий розгляд кримінального провадження по суті ще не розпочався, суд приходить до висновку, що ризики, передбачені положеннями ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а тому для їх запобігання, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та виконання ними процесуальних обов`язків, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , відтак клопотання прокурора про продовження згаданим обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Вищевикладене виключає підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, а саме: особисте зобов`язання або домашній арешт, як цього просить обвинувачений ОСОБА_3 ; такий, що не пов`язаний із триманням під вартою, про який наполягає захисник ОСОБА_10 ; домашній арешт чи особиста порука, як цього просять обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник, а тому у задоволенні вказаних клопотань сторони захисту слід відмовити.

Окремо, щодо застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, про який у судовому засіданні просили обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник, суд зазначає таке:

відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Особиста порука, як і особисте зобов`язання, належить до тієї категорії запобіжних заходів, у ході яких використовується моральний (психічний) метод впливу на поведінку підозрюваного/обвинуваченого.

На думку суду, застосування особистої поруки є ефективним, коли для обвинуваченого розрив соціальних зв`язків з поручителем або підрив його авторитету є гіршим, ніж застосування більш суворого запобіжного заходу.

Водночас до заявленого клопотання про застосування особистої поруки не долучено доказів, якими б зазначені обставини були підтверджені, зокрема, не було надано суду таких доказів, з яких суд міг би встановити, чи заслуговує поручитель на довіру суду, чи здатний він достатньо впливати на ОСОБА_7 , щоб забезпечити його належну процесуальну поведінку та реально забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, як і не встановлено цього під час наведення доводів заявником ( ОСОБА_17 ) в судовому засіданні, який лише повідомив, що він з обвинуваченим товаришує, останній є його сусідом та одним з небагатьох, хто допомагає безпритульним тваринам.

Таким чином, зважаючи на тяжкість, фактичні обставини та суспільну небезпеку злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , суд вважає, що на даний час запобіжний захід у виді особистої поруки є неспівмірним з ризиками, передбаченими п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Також суд дійшов до висновку, що у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_12 про застосування ОСОБА_6 домашнього арешту в нічну пору доби слід відмовити, оскільки доказів про те, що обвинувачена є єдиною годувальницею у сім`ї, стороною захисту не надано, а також судом не встановлено, що вона працювала та отримувала постійний законний заробіток до обрання їй запобіжного заходу.

З огляду на вищезазначене, клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити на шістдесят днів застосований до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло за місцем проживання цілодобово та продовжити покладені на неї обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки суд вважає, що саме такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченій та тяжкості пред`явленого їй обвинувачення, а також зможе забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та дотримання нею належної процесуальної поведінки.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні (рішення у справі «В. проти Швейцарії» від 26.01.1993, у справі «Мангурас проти Іспанії» від 08.01.2009).

Аналізуючи вимоги чинного національного та міжнародного законодавства, що регулює застосування інституту застави, зокрема виключно повноваження суду у вирішенні цього питання при продовженні даного запобіжного заходу як альтернативи триманню під вартою, обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , майновий та сімейний стан обвинувачених, міцність соціальних зв`язків, інші дані про їх особу, зокрема роль кожного із них в організованій групі, обсяг обвинувачення в тих діях, у яких вони обвинувачуються, а також продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як того вимагає ч. 4 ст. 182 КПК України, з огляду на те, що від прокурора у судовому засіданні не надійшло жодних заперечень щодо визначення обвинуваченим застави та жодної згадки про даний альтернативний запобіжний захід не міститься у клопотаннях сторони обвинувачення, суд приходить до висновку про можливість визначити згаданим обвинуваченим заставу у розмірівід вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідає вимогам п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, з покладенням у разі внесення застави обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Саме такий розмір застави та зазначені вище обов`язки у разі її внесення, на думку суду, не є непомірним з урахуванням всіх обставин справи, захищеного законного інтересу, тяжкості кримінальних правопорушень, що інкримінуються обвинуваченим, і забезпечить стимулюючий ефект цього запобіжного заходу, належну процесуальну поведінку кожного з обвинувачених та належний контроль з боку можливих заставодавців під умовою звернення внесених коштів у дохід держави у разі невиконання обвинуваченими обов`язків (вказаний висновок відповідає правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеному у рішенні по справі «Мангурас проти Іспанії» від 08.01.2009).

Також суд вважає за необхідне покласти на обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави.

З огляду на викладене, клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника, захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника про визначення застави підлягають до задоволення.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Щодо забезпечення обвинуваченому ОСОБА_3 проведення медичного обстеження:

у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив письмове клопотання про забезпечення його права на кваліфіковану медичну допомогу шляхом поміщення його до відповідного медичного закладу для проведення комплексного обстеження та лікування. В обґрунтування цього клопотання, обвинувачений зазначив, що у нього наявні захворювання, а саме: інфекційний ендокардит (рецидивуючий перебіг), серцева недостатність, гіпертонічний стан, гепатит С, який переходить у цироз, мінімальна активність, туберкульоз, психоемоційний стан, який супроводжується вестибулярно-ципофатичним синдромом, а також є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується медичними довідками та виписками. Стан його здоров`я за час перебування під вартою значно погіршився. Враховуючи викладене, просив задовольнити вказане клопотання та зобов`язати уповноважених службових осіб Чортківського СІЗО негайно організувати та направити його у зв`язку зі значним погіршенням стану його здоров`я до медичної установи для проведення медичного обстеження та призначення необхідної кваліфікованої медичної допомоги із залученням лікарів: кардіолога, ревматолога, невропатолога, інфекціоніста, кардіохірурга, фтизіатра, та у випадку наявності медичних показань за результатами вказаного обстеження поза межами установи із залученням вузьких спеціалістів.

Захисник ОСОБА_9 у судовому засіданні подане обвинуваченим ОСОБА_3 клопотання підтримала в повному обсязі. Пояснила, що обвинуваченому кожного дня надають лише обезболюючі ліки та збивають тиск.

У судовому засіданні прокурор не заперечив проти задоволення цього клопотання в частині забезпечення обвинуваченому ОСОБА_3 проведення медичного обстеження в лікаря-терапевта.

Суд, заслухавши клопотання обвинуваченого, з`ясувавши думку прокурора та захисника, приходить таких висновків:

частиною 1 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Положеннями статті 206 КПК України закріплено загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, які в частині перевірки підстав позбавлення особи свободи реалізуються виключно у передбачений цією статтею спосіб.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст.ст. 6, 39, 72 Основ законодавства України про охорону здоров`я передбачено, що особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги.

Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 № 239/5/104 затверджено «Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», який дозволяє проведення медичного огляду обвинувачених.

Так, проведення медичного обстеження обвинуваченого за його зверненням є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів особи, яка тримається під вартою.

З огляду на надані доводи в обґрунтування поданого клопотання, яке заявив обвинувачений, суд приходить до висновку, що останньому слід провести медичне обстеження, а саме огляд в лікаря-терапевта, в КНП «Чортківська центральна міська лікарня» ЧМР, який на підставі зібраного анамнезу, за потреби, скерує до вузькопрофільних спеціалістів.

Щодо скасування арешту майна:

08.05.2025 через канцелярію суду надійшло клопотання власника майна ОСОБА_19 , в інтересах якого дії адвокат ОСОБА_12 , про скасування арешту майна, який накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/1546/25 від 24.01.2025 на: автомобіль Toyota Camry, білого кольору, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_8 , VIN: НОМЕР_9 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_10 , ключі даного транспортного засобу, та їх повернення власнику майна ОСОБА_19 (далі Клопотання).

Вказане Клопотання мотивоване тим, що на даний час всі необхідні слідчі дії та експертизи з цим автомобілем, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та ключами від автомобіля проведені, інші експертизи не призначаються, а тому відпала потреба в застосуванні такого заходу як арешт майна. Окрім того, просить звернути увагу на те, що автомобіль зберігається під відкритим небом, умови зберігання речових доказів не відповідають вимогам, а тому автомобіль псується внаслідок впливу атмосферних явищ, що вимагає додаткового догляду за транспортом з метою його належного збереження та уникнення додаткових пошкоджень.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_12 у судовому засіданні подане ним Клопотання підтримав з підстав, наведених у ньому. Крім того, зазначив, що вказаний транспортний засіб перебував в оренді ОСОБА_7 . Просив скасувати арешт майна частково, тобто в частині користування ним.

У судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення Клопотання, аргументуючи тим, що під час досудового розслідування було встановлено та підтверджено матеріали кримінального провадження те, що вказаний транспортний засіб використовувався як знаряддя вчинення злочину, а саме для перевезення наркотичних засобів та їх збуту. Крім того, зазначив, що для таких знарядь злочину законом передбачена спеціальна конфіскація. Водночас не заперечив проти скасування арешту майна в частині користування.

Усі захисники у судовому засіданні підтримали згадане Клопотання.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, розглянувши Клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині порушеного питання, приходить до такого:

згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.01.2025 (справа №607/1546/25) за результатами розгляду клопотання начальника відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000096 від 21.02.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, накладено арешт на матеріальні об`єкти, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, вилучені в ході проведення обшуків: 22.01.2025 у ході проведення обшуку у автомобілі Toyota Camry, білого кольору, 2013 року випуску, р.н. НОМЕР_8 , VIN: НОМЕР_9 : свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль Toyota Camry, білого кольору, 2013 року випуску, р.н. НОМЕР_8 ; ключі від автомобіля Toyota Camry, білого кольору, 2013 року випуску, р.н. НОМЕР_8 ; автомобіль Toyota Camry, білого кольору, 2013 року випуску, р.н. НОМЕР_8 .

Із засвідченої копії цифрового документа застосунку Дія - свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вбачається, що власником транспортного засобу марки «Toyota» моделі «Camry», н.з. НОМЕР_8 , VIN: НОМЕР_9 , є ОСОБА_19 .

На підставі викладеного, враховуючи доводи представника власника майна, позицію прокурора, який не заперечив проти скасування арешту майна в частині користування, та думку інших учасників судового провадження, з огляду на те, що відсутні підстави вважати, що є необхідність в подальшому арешті вказаного транспортного засобу в частині заборони користування ним, оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданням цього кримінального провадження, суд приходить до переконання, що клопотання власника майна ОСОБА_19 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_12 , про скасування арешту майна слід задовольнити частково, оскільки у подальшому застосуванні арешту в частині користування майном відпала потреба.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на той факт, що судовий розгляд кримінального провадження цієї ухвалою лише призначено, а відтак по суті ще не розпочався, вказане майно визнане речовим доказам, а тому може виникнути необхідність у проведенні додаткових слідчих чи процесуальних дій з використанням цього транспортного засобу, відтак заборона відчуження та розпорядження залишається до завершення судового розгляду кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 177, 178, 180-183, 194, 197, 199, 206, 314-316, 350, 392, 393 КПК України, суд

постановив:

призначити судовий розгляд кримінального провадження №0000096 від 21.02.2024, щодо: ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України; ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України; ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, у відкритому судовому засіданні на 14.05.2025 о 12:00 у приміщенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за адресою: м. Тернопіль, вул. Котляревського, 34.

Судовий розгляд здійснювати колегіально судом у складі трьох суддів, у відкритому судовому засіданні.

Про час судового розгляду повідомити учасників.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 задовольнити.

Клопотання захисника про визначення ОСОБА_3 застави задовольнити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання чи домашній арешт або визначення застави задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 23:59 07.07.2025.

Одночасно, для забезпечення виконання ОСОБА_3 обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, визначити заставу в розмірі 250 (двохсот п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 757 000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок: ТУ ДСА України в Тернопільській області код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26198838; Банк отримувача ДКСУ м. Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0003454; призначення платежу: застава за ОСОБА_3 у справі № 607/8980/25, згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.05.2025.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 на строк до 07.07.2025 включно такі обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду;

- прибувати до прокурора або суду за кожним їх викликом, вимогою, з визначеною ними періодичністю;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання в органи ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 на такий, що не пов`язаний із триманням під вартою або визначення застави задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 23:59 07.07.2025.

Одночасно, для забезпечення виконання ОСОБА_4 обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, визначити заставу в розмірі 200 (двохсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок: ТУ ДСА України в Тернопільській області код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26198838; Банк отримувача ДКСУ м. Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0003454; призначення платежу: застава за ОСОБА_4 у справі № 607/8980/25, згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.05.2025.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду;

- прибувати до прокурора або суду за кожним їх викликом, вимогою, з визначеною ними періодичністю;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання в органи ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 задовольнити.

Клопотання захисника та обвинуваченого ОСОБА_5 про визначення застави задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 23:59 07.07.2025.

Одночасно, для забезпечення виконання ОСОБА_5 обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, визначити заставу в розмірі 150 (ста п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок: ТУ ДСА України в Тернопільській області код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26198838; Банк отримувача ДКСУ м. Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0003454; призначення платежу: застава за ОСОБА_5 у справі № 607/8980/25, згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.05.2025.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду;

- прибувати до прокурора або суду за кожним їх викликом, вимогою, з визначеною ними періодичністю;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання в органи ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт або особисту поруку відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 23:59 07.07.2025.

Одночасно, для забезпечення виконання ОСОБА_7 обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, визначити заставу в розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок: ТУ ДСА України в Тернопільській області код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26198838; Банк отримувача ДКСУ м. Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0003454; призначення платежу: застава за ОСОБА_7 у справі № 607/8980/25, згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.05.2025.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду;

- прибувати до прокурора або суду за кожним їх викликом, вимогою, з визначеною ними періодичністю;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання в органи ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , що якщо вони, будучи належним чином повідомлені, не з`являться за викликом до прокурора, суду без поважних причин чи не повідомлять про причини своєї неявки, або якщо порушать інші покладені на них обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченій ОСОБА_6 задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника про застосування ОСОБА_6 домашнього арешту в нічну пору доби відмовити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строк тримання під домашнім арештом до 23:59 07.07.2025, із забороною залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Продовжити до 07.07.2025 включно, строк дії, покладених на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до прокурора або суду за кожним їх викликом, вимогою, з визначеною ними періодичністю;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання в органи ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали в частині продовження строків тримання під вартою, продовження строку тримання під домашнім арештом та дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, до 07.07.2025 включно.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити частково.

Забезпечити обвинуваченому ОСОБА_3 проведення медичного обстеження, а саме огляд в лікаря-терапевта, в КНП «Чортківська центральна міська лікарня» ЧМР.

Клопотання власника майна ОСОБА_19 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_12 , про скасування арешту майна задовольнити частково.

Скасувати в частині користування арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/1546/25 від 24.01.2025 на: автомобіль Toyota Camry, білого кольору, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_8 , VIN: НОМЕР_9 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_10 , ключі даного транспортного засобу, повернувши їх власнику майна ОСОБА_19 (заборона відчуження та розпорядження залишається).

Копію ухвали надати/надіслати обвинуваченим та начальнику ДУ «Чортківська УВП (№26)».

На ухвалу суду в частині запобіжних заходів може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції та не зупиняє виконання такої ухвали, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Головуюча суддя ОСОБА_1