УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000657 від 19.07.2024,

ВСТАНОВИВ :

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням, в якому просив скасувати арешт накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.01.2025 у справі № 761/3291/25 (провадження 1-кс/761/2868/2025), на майно, виявлене та вилучене під час обшуку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка використовується ОСОБА_6 , а саме мобільний телефон Iphone 14 Plus (в корпусі білого кольору) IMEI НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 .

В обгрунтування клопотання вказано, що арешт на вказаний мобільний телефон накладено необґрунтовано, оскільки він не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, не сприяє швидкому, повному та неупередженому розслідуванню у кримінальному провадженні та будь яким чином не пов`язаний з розслідуванням конкретного злочину.

У судовому засіданні представник власника майна клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор у судовому засідання просив відмовити у задоволенні клопотанні оскільки досудове розслідування триває, вказане вилучене під час обшуку майно є речовими доказами у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим необхідність у вказаному арешті не відпала.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши представника власника майна, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28.01.2025 у справі № 761/3291/25 в рамках кримінального провадження № 0000657 від 19.07.2024 накладено арешт на майно, яке вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме мобільний телефон Iphone 14 Plus (в корпусі білого кольору) IMEI НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 .

Під час вирішення питання про накладення арешту на вказане майно слідчий суддя дійшов висновку про відповідність вилученого майна критеріям речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України, оскільки воно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 06.03.2025 апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.01.2025 - без змін.

Приписами статей 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як вбачається з матеріалів клопотання про скасування арешту майна та долучених до нього документів, вони не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність та які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді, що дає суду підстави дійти до висновку, що необхідність арешту на зазначене в клопотанні майно на теперішній час не відпала та арешт накладено обґрунтовано.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріали, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності заявника обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права.

На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а суд на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які виникають при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Також, слідчим суддею встановлено, що на даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власників та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 309 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000657 від 19.07.2024 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1