Справа № 136/857/25
Провадження №11-сс/801/494/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 16.06.2025, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_8 на постанову дізнавача СД ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000030 від 11.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 16.06.2025 було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_8 на постанову дізнавача СД ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000030 від 11.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

Не погодившись із даною ухвалою адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, у якій просив поновити строки на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 16.06.2025, зазначену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову дізнавача ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000030 від 11.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

Дану апеляційну скаргу мотивує тим, що постанова дізнавача про закриття кримінального провадження від 29.05.2025 є передчасною, необґрунтованою і винесена без повного та належного дослідження обставин справи. Орган досудового розслідування не провів необхідних слідчих дій, не оцінив реальність погроз життю потерпілої ОСОБА_8 і не забезпечив ефективного розслідування, що порушує норми КПК України та статтю 3 Конвенції про захист прав людини. Слідчий суддя безпідставно відмовив у задоволенні скарги на таку постанову, не врахувавши обставин справи та позиції потерпілої.

Апеляційний суд, вислухавши думки адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , та який просив задовільнити апеляційну скаргу, ОСОБА_8 , яка підтримала думку адвоката, позицію прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження № 0000030 від 11.03.2025, зміст апеляційної скарги, доводи, викладені в ній, дослідивши ухвалу слідчого судді, яка оскаржується, заслухавши пояснення сторін, дійшов висновку про відсутність підстав для її скасування з огляду на таке.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 129 КК України, погроза вбивством є кримінальним правопорушенням лише за умови, якщо вона була реальною тобто сприймалася потерпілим як така, що може бути виконана, і при цьому об`єктивно існували реальні підстави побоюватися її здійснення.

Правова позиція Верховного Суду у справі № 761/22024/17 від 13.11.2019 чітко визначає, що для кваліфікації дій як погрози вбивством недостатньо лише суб`єктивного сприйняття особою почутого необхідна об`єктивна реальність загрози, її безумовність і наявність суб`єкта, який дійсно здатен та має намір реалізувати цю погрозу.

Як убачається з матеріалів справи, дізнавач провів необхідний обсяг процесуальних дій: було допитано потерпілу ОСОБА_8 , основного свідка ОСОБА_10 , вивчено відеозапис засідання сесії Липовецької міської ради від 21.02.2025, надано доручення оперативному підрозділу щодо встановлення осіб військовослужбовців, які могли б бути причетні до озвучених фраз, а також допитано понад 15 свідків, які були присутні під час сесії міської ради, серед них депутати, службовці органу місцевого самоврядування, журналісти та представники громадськості. Жоден зі свідків не підтвердив наявність прямої чи чітко висловленої погрози на адресу ОСОБА_8 . Більше того, відеозаписи із сесії, оглянуті слідством, не зафіксували озвучення безпосередньої погрози чи згадки конкретних осіб, які б її висловили..

З матеріалів допиту ОСОБА_10 , яка є волонтером і передавала на сесії слова невстановлених військовослужбовців, убачається, що вона особисто не знає ОСОБА_8 , не має до неї жодної неприязні, лише цитувала почуте, при цьому наголошуючи, що це «не погрози», а висловлювання інших осіб, яких вона ідентифікувати не може.

Більше того, зі змісту відеозапису сесії чітко видно, що висловлювання ОСОБА_10 не мали ознак прямої особистої погрози. Формулювання «я навіть не знаю, хто така ОСОБА_8 » свідчить про відсутність наміру з боку ОСОБА_10 вчинити будь-які дії щодо потерпілої.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду (зокрема, постанова від 06.10.2020 у справі № 522/7052/19), анонімні або непрямі висловлювання, які не містять особистої адресності, умов чи термінів реалізації, не утворюють складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

Відповідно до практики Верховного Суду (зокрема, постанова ККС ВС від 30.07.2020 у справі № 640/13838/17), для кваліфікації дій як погрози вбивством має бути доведено: наявність умислу на залякування потерпілого; конкретність та реальність погрози; сприйняття цієї погрози як такої, що дійсно може бути реалізована; наявність підстав вважати, що погрозу буде виконано.

Окрім того, дізнавач не встановив жодної особи, яка б реально висловила вказану погрозу. Будь-які об`єктивні дані, що могли б свідчити про наявність у цих осіб засобів, наміру та можливості для реалізації загроз, відсутні. Не встановлено навіть приналежності до конкретної військової частини, перебування на конкретній території чи конкретного ідентифікатора осіб, про яких йдеться.

У подібних умовах Європейський суд з прав людини у рішенні «Шмалько проти України», №55902/11 вказує, що ефективне розслідування не може передбачати проведення слідчих дій щодо гіпотетичних або анонімних осіб.

Слідчий суддя першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що суб`єктивна тривога та емоційний стан потерпілої, хоча й є важливою обставиною, однак не може компенсувати об`єктивну відсутність ознак складу злочину. За загальним правилом, досудове розслідування не має перетворюватися на інструмент контролю за публічними висловлюваннями чи обмеження свободи слова у публічному просторі без чітко встановлених ознак протиправності.

Суд також бере до уваги, наступні факти: не встановлено суб`єкта злочину, який би висловив погрозу; не встановлено реальних підстав, які б давали об`єктивну можливість виконання цієї погрози; висловлювання не були спрямовані безпосередньо до ОСОБА_8 , не були адресовані їй особисто, не містили умов, строків чи інших ознак реальної погрози; показання ОСОБА_10 містять заперечення наявності погрози, що ще більше знижує ступінь суспільної небезпеки ситуації.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 КПК України, дізнавач прийняв рішення про закриття кримінального провадження в межах своїх повноважень, із дотриманням процесуального порядку, після збирання та оцінки доказів у їх сукупності. Постанова є мотивованою, законною та відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, як така, що прийнята у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що ухвала слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 16.06.2025 постановлена у межах наданих законом повноважень, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, ґрунтується на об`єктивних та всебічно досліджених обставинах кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного несприйняття ОСОБА_11 та її представником правової оцінки дій, наданої дізнавачем і підтвердженої слідчим суддею, однак не спростовують установлених фактичних обставин, які стали підставою для закриття провадження. Підстав для визнання рішення слідчого судді незаконним чи необґрунтованим не встановлено.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, оскільки вона ухвалена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, є законною, обґрунтованою і такою, що ґрунтується на всебічному дослідженні матеріалів провадження.

Керуючись ст.ст. 405, 407,422 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 16.06.2025 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_8 на постанову дізнавача СД ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000030 від 11.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4