Номер провадження: 11-сс/813/887/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 24.04.2025, якою в межах к/п №0000587 від 14.08.2024 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Чернове Березівського р-ну Одеської обл., громадянина України, з вищою освітою, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, ФОП, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 190 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000587 від 14.08.2024 було задоволено клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та продовжено стосовно підозрюваного ОСОБА_8 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 22.06.2025 включно, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», із залишенням без змін визначену ухвалою слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 28.02.2025 заставу в розмірі 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 6 056000 грн., з покладенням на нього у разі внесення застави в межах строку досудового розслідування, проте не більше ніж на 2 місяці, певних обов`язків, передбачених вимогами ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 190 КК України та в даному кримінальному провадженні продовжують існувати доведені органом досудового розслідування ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, знищення, схову або спотворення речей та документів, незаконного впливу на потерпілих та свідків у провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, обумовлені характером та кількістю інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень; тим фактом, що підозрюваний не перебуває в офіційному шлюбі та у нього відсутні неповнолітні діти на утриманні; відсутністю доказів наявності постійного місця проживання, яке перебуває у власності підозрюваного; виключенням ОСОБА_8 з військового обліку, що може свідчити про спроможність останнього безперешкодно виїжджати поза межі території України під час дії воєнного стану.

Окрім того, врахувавши те, що Одеським апеляційним судом в ухвалі від 19.03.2025 надавалась оцінки визначеному розміру застави та його було визнано достатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 , а також з огляду на ненадання стороною захисту доказів непомірності такого розміру застави, надмірну суспільну небезпеку злочинів проти власності, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність залишення без змін попередньо визначеного розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу для підозрюваного ОСОБА_8 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її постановленою із порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступні обставини:

- слідчим суддею не було враховано того, що органом досудового розслідування не було надано жодного доказу на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 190 КК України, натомість, така підозра ґрунтується виключно на припущеннях слідчого та прокурора, а долучені слідчим до клопотання протоколи допиту потерпілих осіб не містять жодного зв`язку ОСОБА_8 з іншими особами, які в них фігурують; жодного обману потерпілих осіб задля видуманого заволодіння грошовими коштами ОСОБА_8 не вчиняв;

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилась відсутність на сьогоднішній день будь-яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, натомість, підозрюваний ОСОБА_8 має постійне місце проживання та реєстрації, має змогу проживати за місцем проживання матері в м. Одесі, зобов`язується виконувати всі покладені на нього обов`язки; ОСОБА_8 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, низку нагород та подяк за патріотизм, підтримку ЗСУ та співпрацю із правоохоронними органами у справі захисту Української держави;

- під час затримання ОСОБА_8 стосовно нього співробітниками поліції було застосовано фізичне насилля, на підставі чого наразі другим СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування к/п №0000046 від 07.03.2025, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, де ОСОБА_8 є потерпілим, внаслідок чого перебування останнього під вартою перешкоджає здійснювати належне лікування підозрюваного;

- застосований стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою позбавляє останнього можливості продовжувати здійснювати волонтерську діяльність, якої на сьогоднішній день потребують ЗСУ;

- кримінальне правопорушення, яке на думку органу досудового розслідування вчинив ОСОБА_8 , не є насильницьким злочином, не несе загрози для суспільства, внаслідок чого застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є надто суворим;

- слідчим суддею було допущено порушення засади змагальності та рівності сторін кримінального провадження, зокрема, після заперечення прокурора було відмовлено стороні захисту в ознайомленні із матеріалами провадження, які були відсутні у клопотанні про продовження строку застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на підставі чого слідчому судді стороною захисту було заявлено відвід, в задоволенні якого було відмовлено;

- визначений слідчим суддею підозрюваному ОСОБА_8 розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу не передбачений вимогами кримінального процесуального закону та є непомірним, натомість, клопотання слідчого не містить обґрунтування органом досудового розслідування застави саме в розмірі 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з урахуванням того факту, що, відповідно до вимог п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, застава для осіб, підозрюваний у вчиненні особливо тяжкого злочину, повинна визначатись в розмірі від 80 до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених КПК України; у разі залишення без змін оскаржуваної ухвали слідчого судді в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити ОСОБА_8 заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Апеляційним судом здійснювались спроби забезпечити участь підозрюваного ОСОБА_8 в апеляційному розгляді в режимі відеоконференції, проте встановити відео-зв`язок із ДУ «Одеський слідчий ізолятор» не вдалось з огляду на зайнятість всіх залів у слідчому ізоляторі.

Враховуючи неможливість забезпечення дистанційної участі підозрюваного ОСОБА_10 в судовому засіданні апеляційного суду, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд проводити без участі підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі аналізу мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

Статтею 199 КПК України передбачено що, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За приписами п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 190 КК України, зокрема, у тому, що він на початку 2022 року, проте не пізніше серпня 2024 року, більш точний час не встановлено, перебуваючи в межах м. Одеси, з метою незаконного заволодіння чужим майном шляхом обману та отримання незаконного прибутку, створив організацію під виглядом господарського товариства ТОВ «ВІНЕКС ТРЕЙД», оголосивши, що головною метою товариства є інвестиційна діяльність, замаскована під так звану «фінансову піраміду», мета діяльності якої полягала у залученні грошових коштів громадян України в результаті інвестування.

Так, за допомогою ТОВ «ВІНЕКС ТРЕЙД», яке набуло ознак фінансової піраміди, ОСОБА_8 , діючи спільно з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та невстановленими в ході досудового розслідування особами, залучали в діяльність вказаного товариства шляхом обману грошові кошти громадян України, обіцяючи їм виплати у вигляді дивідендів, проте із фізичними особами фінансових договорів не укладали, діяли без передбачених законом дозволів, не виплачували відсотки по коштам, які виступали як інвестиції в товариство, та здійснювали незаконне заволодіння грошовими коштами вкладників, які в подальшому витрачали на власні потреби.

Після перерахування за вказівкою ОСОБА_11 та ОСОБА_12 грошових коштів потерпілими на електронні гаманці ТОВ «ВІНЕКС ТРЕЙД» чи безпосередньо на рахунки близьких осіб ОСОБА_8 , автоматично здійснювалось перерахування вказаних грошових коштів на особистий електронний гаманець криптоплатформи «Бінанс» ОСОБА_8 .

Таким чином, в результаті вищезгаданих незаконних дій, потерпілим особам було спричинено збитки на загальну суму 14 053 592 грн.

Всупереч твердженням сторони захисту, колегія суддів зауважує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 190 КК України на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами провадження, зокрема: протоколом за результатами проведення НСДР зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 25.12.2024 (т. 1, а.с. 77-99); протоколами допиту потерпілих ОСОБА_13 від 06.02.2025, ОСОБА_14 від 20.03.2025, ОСОБА_15 від 25.03.2025, ОСОБА_16 від 25.03.2025, ОСОБА_17 від 26.03.2025, ОСОБА_18 від 28.03.2025, ОСОБА_19 від 28.03.2025, ОСОБА_20 від 26.03.2025, ОСОБА_21 від 26.03.2025, ОСОБА_22 від 26.03.2025 (т. 1, а.с. 100-104, 128-131, 145-148, 149-152, 153-156, 157-159, 160-162, 163-166, 173-175, 182-184); протоколами огляду предметів від 06.02.2025, 07.02.2025, 20.03.2025, 26.03.2025 (т. 1, а.с. 105-111, 112-117, 118-127, 132-144, 176-181) та іншими матеріалами в їх сукупності.

Натомість, суд апеляційної інстанції вважає передчасними посилання захисника ОСОБА_7 на те, що долучені до клопотання слідчого матеріали не доводять причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому злочинів та не підтверджують висунуту органом досудового розслідування версію стосовно заволодіння підозрюваним майном потерпілих шляхом обману, натомість, на теперішній час досудове розслідування зазначеного кримінального провадження триває, здійснюються відповідні слідчі (процесуальні) дії задля збирання відповідних доказів, на підставі оцінки яких можливо буде дійти однозначного висновку стосовно причетності або непричетності підозрюваного ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування у зазначеному провадженні доказів достатньо для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 190 КК України, тому підозра у вчиненні останнім зазначених злочинів є обґрунтованою.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Колегією суддів, всупереч доводам сторони захисту, встановлено, що під час апеляційного розгляду знайшла своє підтвердження та обставина, що заявлені ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, не зменшились.

Так, апеляційний суд погоджується із доводами слідчого судді та наголошує, що в зазначеному провадженні не зменшились ризики того, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищення, схову або спотворення речей та документів, незаконного впливу на потерпілих та свідків у провадженні, перешкоджання кримінального провадження іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, обумовлені тим, що: ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні, в тому числі, тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 190 КК України, пов`язаних із заволодінням чужими грошовими коштами шляхом обману, при цьому, відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України передбачена у виді позбавлення волі на строк від 5-ти до 12-ти років з конфіскацією майна; у зв`язку із виключенням з військового обліку через визнання непридатним до військової служби підозрюваний ОСОБА_8 має безперешкодну можливість перетину державного кордону України в умовах воєнного стану, що може спонукати його до переховування від органів досудового розслідування та суду; у підозрюваного відсутні міцні соціальні зв`язки в місці постійного проживання, зокрема, він не одружений та не має неповнолітніх дітей на утриманні; ОСОБА_8 має процесуальну можливість ознайомлюватись із матеріалами кримінального провадження та, як наслідок, із анкетними даними потерпілих та свідків у провадженні, внаслідок чого він може вдатись до здійснення впливу на зазначених осіб з метою спонукання їх до зміни показань на його користь; на теперішній час органом досудового розслідування не встановлені всі особи, причетні до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, внаслідок чого існують ризики того, що ОСОБА_8 , не перебуваючи під вартою, буде мати можливість підтримувати зв`язок із такими особами з метою сприяння їх переховуванню від органів досудового розслідування.

На переконання колегії суддів, в даному випадку тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів сама по собі може бути достатнім мотивом для здійснення дій, направлених на переховування підозрюваного від органів досудового розслідування й суду та зазначена позиція апеляційного суду кореспондується із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор повідомив, що 12.05.2025 ОСОБА_8 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, зокрема, останнього було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 190 КК України за 60 епізодами протиправних дій, за якими загальний розмір спричинених потерпілим збитків становить 17 262 000 грн.

Зазначені обставини не заперечувались стороною захисту під час апеляційного розгляду провадження.

Водночас, апеляційний суд вважає слушними твердження сторони захисту про те, що підозрюваний ОСОБА_8 має постійне місце проживання та реєстрації, має низку нагород та подяк за патріотизм, підтримку ЗСУ та співпрацю із правоохоронними органами у справі захисту України, а також раніше не судимий, проте зауважує на тому, що зазначені обставини, хоча й характеризують підозрюваного з позитивної сторони, з урахуванням обставин вчинення злочинів, в яких останній обґрунтовано підозрюється, їх характеру та тяжкості, а також встановлених вище ризиків, не можуть слугувати підставою для застосування стосовно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на якому наполягає сторона захисту в поданій апеляційній скарзі.

Колегія суддів приймає до уваги посилання захисника на той факт, що на теперішній час другим СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування к/п №0000046 від 07.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України за фактом застосування стосовно ОСОБА_8 з боку співробітників поліції фізичного насилля під час його затримання (т. 2, а.с. 51), проте зазначена обставина не нівелює встановлені та доведені органом досудового розслідування вищезазначені ризики та не може слугувати єдиною підставою для застосування стосовно ОСОБА_8 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу.

В контексті надання оцінки твердженням сторони захисту з приводу того, що перебування ОСОБА_8 під вартою перешкоджає здійсненню належного лікування отриманих підозрюваним під час затримання тілесних ушкоджень, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступні обставини.

Так, в умовах слідчого ізолятору ув`язненим особам забезпечується необхідна медична допомога відповідно до законодавства про охорону здоров`я, зокрема, положеннями наказу МЮ України №460/5 від 18.03.2013 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу МЮ України та МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» встановлено, що керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

За встановлених обставин, враховуючи те, що ОСОБА_8 в умовах перебування під вартою в слідчому ізоляторі не позбавлений права на отримання кваліфікованої медичної допомоги, зазначена захисником обставина стосовно потреби підозрюваного в лікуванні отриманих ушкоджень не свідчить про неможливість утримання останнього під вартою та не може слугувати достатньою підставою для висновку про необхідність застосування стосовно підозрюваного більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу.

Зауваження сторони захисту стосовно того, що застосований щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою позбавляє його можливості здійснювати волонтерську діяльність на користь ЗСУ колегія суддів сприймає критично, зауважуючи на тому, що зазначена обставина не може виступати достатньою та вагомою підставою для застосування стосовно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, з огляду на обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 , та встановлені в даному кримінальному провадженні ризики.

З огляду на викладене вище, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя дійшов цілком обґрунтованого висновку про доведеність органом досудового розслідування неможливості застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання зазначеним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього.

В контексті надання оцінки доводам сторони захисту з приводу непомірності визначеного підозрюваному ОСОБА_8 розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зауважує на наступному.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно із п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину встановлюється у розмірі від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, розмір застави визначається слідчим суддею, судом, відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Використання законодавцем терміну «у виключних випадках», по суті, є оціночним критерієм щодо здатності або нездатності забезпечити виконання обов`язків підозрюваним. В такому випадку для суду, як і для слідчого судді, орієнтирами для визначення розміру застави може бути майновий стан підозрюваного, розмір майнової шкоди або доходу, в отриманні якого він підозрюється, сума неправомірної вигоди. Сума застави, на думку колегії суддів, повинна бути такою, щоб, з одного боку, загроза втрати внесеної суми утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не була завідомо непомірною для підозрюваного, що призведе до неможливості виконання застави.

Отже, оскільки законодавцем не визначено чітких критеріїв обрання розміру застави у виключних випадках, визначення її грошового еквіваленту відбувається відповідно до внутрішнього переконання слідчого судді.

В цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги положення п. 25 рішення ЄСПЛ у справі «Істоміна проти України» від 13.01.2022, в якому Суд зауважує на тому, що загальні принципи щодо обґрунтування визначення розміру застави наведені в рішеннях у справах «Корбан проти України» (Korban v. Ukraine), заява №26744/16, п.п. 154-157, від 04.07.2019), та «Мангурас проти Іспанії» [ВП] (Mangouras v. Spain), заява №12050/04, п.п. 78-81, ЄСПЛ 2010). Зокрема, гарантія, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, п. 70, від 22.05.2018). Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим ст. 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави (див. рішення у справі «Хрістова проти Болгарії» (Hristova v. Bulgaria), заява №60859/00, п. 111, від 07.12.2006).

В даному випадку апеляційний суд зауважує на тому, що на підставі долучених органом досудового розслідування до клопотання слідчого доказів вбачається, що підозрюваний ОСОБА_8 впродовж тривалого часу мав систематичні незаконні джерела доходів.

При цьому, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, деякі серед яких є тяжкими та особливо тяжкими, пов`язаних із заволодінням чужими грошовими коштами шляхом обману; численна кількість епізодів протиправних дій; сукупний розмір спричинених потерпілим особам майнових збитків, який, за версією органу досудового розслідування, складає 17 262 000 грн.; майновий та сімейний стан підозрюваного; доведені органом досудового розслідування ризики послугували тими виключними випадками, які, на підставі вищевикладених вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, дозволили слідчому судді при визначенні підозрюваному ОСОБА_8 застави в якості альтернативного запобіжного заходу значно вийти за межі розміру застави, передбаченого кримінальним процесуальним законом для осіб, підозрюваних у вчиненні особливо тяжких злочинів.

З урахуванням майнового становища підозрюваного ОСОБА_8 та обставин вчинення інкримінованих йому злочинів, колегія суддів доходить висновку про те, що визначена останньому слідчим суддею застава в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб не є непомірною для підозрюваного та, з огляду на можливу перспективу її втрати, здатна забезпечити виконання покладених на нього обов`язків та його належну процесуальну поведінку в кримінальному провадженні у разі її внесення.

В контексті надання оцінки посиланням захисника на те, що застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є занадто суворим з огляду на підозру у вчиненні злочинів, які не є насильницькими, апеляційний суд зауважує на тому, що застосований стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід не є альтернативним, натомість, передбачає можливість внесення застави у визначеному слідчим суддею розмірі, а факт підозри у вчиненні ненасильницького злочину не свідчить про неможливість застосування стосовно ОСОБА_8 найбільш суворого запобіжного заходу з урахуванням всіх передбачених вимогами кримінального процесуального закону.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи сторони захисту з приводу допущення порушення слідчим суддею засади змагальності та рівності сторін кримінального провадження з огляду на відмову стороні захисту у відкладенні розгляду клопотання про продовження строку застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку із відсутністю документів на обґрунтування клопотання, з огляду на наступні обставини.

Так, в судовому засіданні суду 1-ої інстанції від 23.04.2025 стороною захисту було заявлено відвід слідчому судді ОСОБА_1 із вищезазначених підстав (т. 2, а.с. 7-8), в задоволенні якого було відмовлено ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_23 від 23.04.2025 з огляду на те, що стороною захисту не було надано інформації та належних доказів на підтвердження існування можливих видимих ознак упередженості або необ`єктивності слідчого судді, натомість, суть заявленого відводу зводиться до незгоди із процесуальними діями та рішеннями слідчого судді в ході розгляду клопотання органу досудового розслідування (т. 2, а.с. 9-11).

При цьому, суд апеляційної інстанції не уповноважений надавати оцінку рішенням слідчого судді за результатами розгляду заяви учасника кримінального провадження про відвід іншого судді від розгляду кримінального провадження, а ухвала за результатами розгляду такої заяви, в силу вимог ст. 81 КПК України, не підлягає оскарженню.

Відтак, відсутні визначені законом підстави стверджувати про допущення слідчим суддею порушень засад рівності сторін кримінального провадження та змагальності під час розгляду клопотання органу досудового розслідування про продовження строку застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, тому законна, обґрунтована та вмотивована ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 183, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 24.04.2025, якою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 190 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22.06.2025 включно, із залишенням без змін визначеної раніше застави в розмірі 6 056 000 грн. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4