Справа № 296/3928/25
УХВАЛА

Іменем України

18 квітня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області майора поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а саме: на всі грошові кошти, які знаходяться або будуть надходити на всіх банківських рахунках, відкритих у АТ КБ "ПриватБанк".

В обґрунтування поданого клопотання слідчий вказав, що у провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000142 від 07.02.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в точно невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 01.02.2025 у ОСОБА_4 виник злочинний умисел спрямований на особисте збагачення шляхом вимагання грошових коштів у ОСОБА_5 з погрозою розголошення відомостей, які вона бажає зберегти в таємниці.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, в умовах воєнного стану, 01.02.2025 з використанням власного номеру телефону НОМЕР_2 за допомогою мобільного застосунку «Телеграм» надіслав громадянці ОСОБА_5 текстові повідомленнями на її номер НОМЕР_3 , в яких почав вимагати у неї грошові кошти в сумі 80 000 грн з погрозою розголошення відомостей, які ОСОБА_5 бажає зберегти в таємниці, а саме розповсюдження відеозапису інтимного характеру за її участі.

З метою підтвердження справжності своїх дій ОСОБА_4 , з використанням власного номеру телефону НОМЕР_2 , за допомогою мобільного застосунку «Телеграм» надіслав текстові повідомлення ОСОБА_5 на її номер НОМЕР_3 з вимогою передати йому вигаданий борг в сумі 80 000 грн. долучивши до вказаного повідомлення відеозапис за участі останньої, який він має намір розповсюдити.

Не припиняючи свої злочинні дії 02.02.2025 ОСОБА_4 , висловив ОСОБА_5 вимогу у наданні йому першої частини вигаданого боргу в сумі 10 000 грн., які остання повинна перерахувати на його банківську карту до 15.02.2025.

У подальшому ОСОБА_4 , у період з 02.02.2025 по 15.02.2025 аналогічним способом неодноразово висловлював ОСОБА_5 вимогу про передачу зазначеної вище суми грошей, які поєднувались погрозами розповсюдженням відомостей, які потерпіла бажає зберегти в таємниці.

Не припиняючи свої злочинні дії ОСОБА_4 15.02.2025 з використанням власного номеру телефону НОМЕР_2 за допомогою мобільного застосунку «Телеграм» надіслав повідомленнями ОСОБА_5 на її номер НОМЕР_3 , в якому була фотокартка його банківської карти № НОМЕР_4 , на яку вона повинна була перерахувати кошти.

17.02.2025 ОСОБА_5 діючи під контролем правоохоронних органів, виконуючи вимогу ОСОБА_4 через банківський термінал перерахувала на картковий рахунок останнього № НОМЕР_4 грошові кошти в сумі 10 000 грн.

Не припиняючи свої злочинні дії ОСОБА_4 , у період з 17.02.2025 по 27.02.2025 шляхом направлення текстових повідомлень на мобільний застосунок «Телеграм» та шляхом здійснення дзвінків неодноразово висловлював ОСОБА_5 вимогу про передачу залишку зазначеної вище суми грошей в розмірів 70 000 грн., які поєднувались погрозами розповсюдженням відомостей, які потерпіла бажає зберегти в таємниці.

Так, 15.03.2025 приблизно о 10 год 45 хв ОСОБА_4 , маючи прямий умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом вимагання передачі йому чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, в умовах воєнного стану, зустрівся з ОСОБА_5 в приміщенні кафе «Чай-кава» за адресою: вул. Корольова 10-В, м. Андрушівка Бердичівського району Житомирської області. Під час зустрічі ОСОБА_4 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння коштами потерпілої ОСОБА_5 , шляхом вимагання, в черговий раз висловив їй вимогу передати йому вигаданий ним борг в сумі 70 000 грн. У зв`язку з цим, ОСОБА_5 , діючи під контролем правоохоронних органів, передала ОСОБА_6 грошові кошти (з імітаційними засобами) в сумі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень, які останній отримав, після чого був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Таким чином ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, яке кваліфікується як вимога вчинення дій майнового характеру з погрозою розголошення відомостей, які потерпілий бажає зберегти в таємниці (вимагання), вчиненого в умовах воєнного стану.

15.03.2025 у відповідності до вимог ст.ст. 276-278 КПК України ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України.

Слідчий просить накласти арешт на вказані грошові кошти з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

В судове засідання слідчий не з`явився, від нього 18.04.2025р. надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали клопотання, наданні органом досудового розслідування, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, розгляд клопотання слідчого здійснено без повідомлення підозрюваного, його захисника.

Дослідивши матеріали клопотання наданні органом досудового розслідування, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Приписами ч. 5 ст. 170 КПК України визначено що, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

З матеріалів клопотання вбачається, що 15.03.2025 у відповідності до вимог ст.ст. 276-278 КПК України ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України.

Санкцією ч. 4 ст. 189 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Слідчий з метою забезпечення арешту майна як виду покарання просить накласти арешт на всі грошові кошти, які знаходяться або будуть надходити на всіх банківських рахунках ОСОБА_4 , відкритих у АТ КБ "ПриватБанк" без вказівки на їх номера та призначення.

Накладення арешту на майно підозрюваного, засудженого, обвинуваченого здійснюється в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

У ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» перелічено види виплат, на які заборонено звертати стягнення. До таких відносяться:

вихідна допомога, що виплачується в разі звільнення працівника;

компенсація працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням;

польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних;

матеріальна допомога особам, які втратили право на допомогу по безробіттю;

допомога у зв`язку з вагітністю та пологами;

одноразова допомогу у зв`язку з народженням дитини;

допомога при усиновленні дитини;

допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування;

допомога на дітей одиноким матерям;

допомога особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом;

допомога на лікування;

допомога на поховання;

щомісячна грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення;

дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Згідно ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», також не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Приписами п.п. 2,3 ч. 1 ст. 171 КПК України визначено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчий просить накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а саме: на всі грошові кошти, які знаходяться або будуть надходити на всі банківські рахунки, у тому числі - карткові, депозитні, а також - на вміст сейфів для зберігання цінностей (банківських депозитних ячейок), які знаходяться у АТ КБ «Приват Банк» (МФО 305299 ), юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1д, та усіх інших структурних підрозділах даної банківської установи і відкриті на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з метою недопущення можливості відчужувати грошові кошти, розпоряджатись та користуватись ними будь-яким чином, для забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Судом встановлено, що у порушення вимог ст. 171 КПК України слідчим не конкретизовано номери рахунків на які просить накласти арешт з визначенням режиму їх використання, а також відсутні докази відкриття ОСОБА_4 рахунків у АТ КБ «Приват Банк».

Враховуючи вищезазначене, правові підстави для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту відсутні.

Керуючись ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання заступника начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області майора поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно - відмовити.

Ухвала судді може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду на протязі 5 днів з часу її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1