ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/305/25 Справа № 712/7208/25 Категорія: ст. 199 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

25 червня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.05.2025, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Острожани Жашківського району, Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за

адресою:

АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей,

раніше не судимого, який інвалідом будь якої групи, депутатом будь якого рівня,

постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, учасником ООС (АТО) не

являється, не працюючого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення

передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.2,3 ст.436-2, ч.2 ст.28, ч.1 ст. 114-1 КК України,

продовжено строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 08.07.2025 включно,

в с т а н о в и в :

ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.05.2025 задоволено клопотання слідчого СВ Управління Служби безпеки України в Черкаській області, майора юстиції ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 , та продовжено строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 08.07.2025 включно підозрюваному ОСОБА_7 .

Ухвала слідчого судді мотивована наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначених у клопотанні, які на даний час не відпали.

Не погоджуючись з такою ухвалою слідчого судді, вважаючи її незаконною з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, захисник підозрюваного подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу слідчого судді та обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що ОСОБА_7 свої процесуальні обов`язки виконує та зобов`язується виконувати, зворотнього прокурором не доведено. На думку захисника ризик неявки до слідчих органів не підтверджується жодним наявним у справі доказом, стосовно ризику щодо знищення речових доказів судом не зазначено про які саме докази йде мова та чому сторона обвинувачення за 10 місяців розслідування, з яких 5 місяців підозрюваний перебуває під вартою, не змогла ці докази вилучити. При цьому суть обвинувачення у даній справі зводиться до правової оцінки декількох із тисяч листів організації, які вже вилучені та по ним проведені експертизи, оцінка розмов обвинуваченого, зафіксовані у матеріалах негласних слідчих (розшукових) дій та знаходяться у розпорядженні слідства, тому ризик знищення речових доказів відсутній. Щодо ризику вчинення тиску на свідків захисник зазначає, що стороною обвинувачення не надано доказів того, що підозрюваний мав чи матиме на меті чинити на когось тиск.

Також судом не наведено мотивів чому більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, наприклад, домашній арешт.

Крім того, адвокат вказує, що ОСОБА_7 перебуваючи в лавах псевдоорганізації жодних реальних перешкод діяльності ні ЗСУ ні іншим збройним формуванням не чинив, а факт видачі посвідчень та форменного одягу не несе таких перешкод. Дана організація діяла ще до 2014 року, коли ОСОБА_7 і вступив до неї, і посвідчення і форменний одяг видавалися протягом всього цього часу, тому ця організація не створювалася спеціально для перешкоджання ЗСУ. При цьому організація писала велику кількість листів у всі правоохоронні органи та держустанови як до початку повномасштабного вторгнення, так і після, діяла відкрито і з боку правоохоронних органів зауважень до організації не було. Захисник стверджує, що вказані листи позбавлені будь якого логічного змісту, їх підписували «монархи» та «імператори» не існуючої держави, тому документи, видані цими особами, є нікчемними та не створюють загрози державі. Захисник зауважив на практику ЄСПЛ, що тяжкість обвинувачення не може бути визначальною при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів.

Крім того, захисник просив поновити строк на апеляційне оскарження у зв`язку з отриманням повного тексту ухвали 04.06.2025.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків з огляду на таке.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Із змісту оскаржуваної ухвали від 30.05.2025 вбачається, що захисник був присутнім в судовому засіданні, повний текст ухвали слідчого судді складений 02.06.2025. Матеріали справи не містять відомостей про отримання захисником копії оскаржуваного судового рішення. Апеляційну скаргу подано через канцелярію апеляційного суду 06.04.2025.

В обґрунтування причини поновлення строку на апеляційне оскарження скаржник вказав про отримання повного тексту ухвали слідчого судді 04.06.2025.

Приймаючи до уваги незначний строк пропуску на апеляційне оскарження та те, що оскаржується рішення, пов`язане із продовженням строку тримання під вартою, з метою захисту права підозрюваного на захист, апеляційний суд приходить до висновку про поновлення цього строку.

Стосовно суті розгляду скарги, із матеріалів судового провадження вбачається, що СВ УСБУ в Черкаській області проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000157 від 02.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України.

08.01.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру, а 09.01.2025 про зміну раніше повідомленої підозри, в цей же день ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч. 2,3 ст. 436-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

10.01.2025 підозрюваному ОСОБА_7 ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 08.03.2025.

06.03.2025 підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 08.04.2025.

02.04.2025 ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до шести місяців, тобто до 08.07.2025.

04.04.2025 ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 02.06.2025.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, слідчий суддя, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Та згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, слідчим суддею, були заслухані пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою.

Слідчий суддя при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував, конкретні обставини кримінального провадження, вагомість наданих стороною обвинувачення доказів, в їх сукупності та правильно встановив, що продовжують існувати та не зменшилися обґрунтовані ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначені у клопотанні.

На противагу доводам апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо недоведеності ризиків, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні, зокрема, щодо незаконного тиску на свідків та знищення доказів у справі, які зібрані і зберігаються органом досудового розслідування, апеляційний суд зауважує, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігав ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, і встановленим в судовому засіданні.

Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення слідчим суддею обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у даному кримінальному провадженні, а посилання захисника підозрюваного, що ОСОБА_7 перебуваючи в лавах псевдоорганізації жодних реальних перешкод діяльності ні ЗСУ ні іншим збройним формуванням не чинив не покривають існуючі ризики у кримінальному провадженні, оскільки не надають впевненості та гарантій у належній процесуальній поведінці останнього, зважаючи на тяжкість і обставини кримінального правопорушення, у якому він підозрюється.

Крім того, доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до оцінки обґрунтованості повідомленої підозри чи кваліфікації злочину, однак на стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України"), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

На теперішній час досудове розслідування триває, відтак обставини кримінального правопорушення мають встановлюватись та конкретизуватись в подальшому, а наявні докази оцінюватись у сукупності з іншими доказами, зібраними під час досудового розслідування як стороною обвинувачення, так і підозрюваним та стороною захисту.

Далі, згідно з приписами п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні, зокрема, тяжкого злочину за ч. 1 ст. 114-1 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Отже з огляду на це та доведеність ризиків, за ч. 1 ст. 177 КПК України, наведених стороною обвинувачення, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді щодо застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Тому, зважаючи на суспільну небезпечність кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведеності вини, обставин кримінальних правопорушень та їх наслідків, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Даних про неможливість перебування підозрюваного ОСОБА_7 в умовах СІЗО матеріали справи не містять та стороною захисту суду не надано.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не виявлено.

Отже доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з прийнятим слідчим суддею рішенням і висновків щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 не спростовують.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З врахуванням викладеного, на думку апеляційного суду рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника підозрюваного задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 199, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.05.2025 про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою до 08.07.2025 включно, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді :