КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.ПОЛТАВИ
Справа № 552/9142/24
Провадження № 1-кс/552/1339/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.25

09 липня 2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Київського районного суду м. Полтави 07.07.2025 звернувся представник власника майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 , з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014 від 20.06.2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, у якому просить скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 29.01.2025 у справі № 552/9142/24, об`єкти рухомого майна, які належить ОСОБА_3 , а саме:

?блокнот синього кольору з чорновими записами щодо господарської діяльності КП «ХТМ»;

?мобільний телефон марки «iPhone 16 Pro», чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 ;

?ноутбук марки «HP RTL 8821CE», s/n: CNP127MNM3, чорного кольору.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що 21.01.2025 року в рамках кримінального провадження № 0000014 детективом ТУ БЕБ у Полтавській області проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_3 , у ході якого вилучено належне йому майно: мобільний телефон iPhone 16 Pro, ноутбук HP RTL 8821CE та блокнот з особистими записами. Арешт на вказане майно накладено ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 29.01.2025 року за відсутності власника.

Представник власника майна, вказує, що майно використовується виключно в особистих цілях, подальша потреба в його арешті відпала, а тривалий арешт без здійснення активних слідчих дій завдає надмірного втручання у право власності. На думку заявника, орган досудового розслідування не обґрунтовує необхідність подальшого обмеження прав власника майна, що суперечить принципам розумності строків кримінального провадження, пропорційності та верховенства права, гарантованим Конституцією України, нормами КПК України та практикою Європейського суду з прав людини.

У зв`язку з цим просить скасувати арешт майна та зобов`язати уповноважених осіб повернути вилучене майно власнику.

Власник майна ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду клопотання. Водночас 09.07.2025 адвокат ОСОБА_4 подав до суду клопотання,у якому просив проводити розгляд справи без нього та без участі власника майна (а.с. 13).

Старший детектив Підрозділу детективів ТУ БЕБ у Полтавській області ОСОБА_5 та прокурор Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. 09.07.2025 старший детектив ОСОБА_5 подав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд клопотання без його участі та зазначив, що не заперечує проти скасування арешту майна (а.с. 12).

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із положеннями частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини 3 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що Підрозділом детективів ТУ БЕБ у Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014 від 20.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, за фактом заволодіння в умовах воєнного стану бюджетними коштами шляхом зловживання службовими особами КП «Харківські теплові мережі» своїм службовим становищем за попередньою змовою із власниками і службовими особами ТОВ «Інтех-СК», ТОВ «Старт Лінкор», ТОВ «Велдінг ТММ», ТОВ «Харківське спеціальне монтажне підприємство» під час проведення в 2023 2024 роках капітального і поточного ремонтів теплових мереж міста Харкова.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29.01.2025 у справі № 552/9142/24 накладено арешт на рухоме майно, що належить ОСОБА_3 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування. Вказане майно мобільний телефон, ноутбук та блокнот з особистими записами було вилучено під час проведення обшуку в межах кримінального провадження.

У клопотанні представник власника майна зазначив, що станом на сьогодні матеріали кримінального провадження не містять інформації про пред`явлення будь-якій особі підозри у вчиненні кримінального правопорушення з відповідною правовою кваліфікацією. Подальші процесуальні дії щодо вилученого майна не проводяться, а тому збереження арешту не є необхідним та не забезпечує потреб кримінального провадження.

Старший детектив направив до суду заяву, у якій не заперечував проти скасування арешту, накладеного на майно ОСОБА_3 (а.с. 12). Вказана позиція уповноваженої службової особи, яка здійснює досудове розслідування, свідчить про те, що на даний час відсутні обставини, які б об`єктивно зумовлювали необхідність подальшого застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням того, що саме детектив як процесуальна особа, наділена обов`язком збору доказів, формування обґрунтованої підозри та прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні, не вбачає підстав для подальшого обмеження майнових прав ОСОБА_3 , суд також не знаходить об`єктивних підстав у подальшому застосуванні арешту майна.

Зазначене узгоджується з принципами кримінального провадження, відповідно до яких застосування заходів забезпечення кримінального провадження має бути обумовлене наявністю реальної необхідності та відповідати завданню забезпечення належного процесуального порядку.

Крім того, суд звертає увагу на своєчасність проведення детективом необхідних слідчих дій стосовно арештованого майна, оскільки з дня проведення обшуку та вилучення майна пройшов значний час, а відсутність активних процесуальних дій свідчить про відсутність потреби у подальшому застосуванні такого обмеження.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

З огляду на викладене слідчий суддя дійшов висновку, що накладений арешт на майно підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 29.01.2025 у справі № 552/9142/24 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014 від 20.06.2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, на належне ОСОБА_3 майно, а саме:

?блокнот синього кольору з чорновими записами щодо господарської діяльності КП «ХТМ»;

?мобільний телефон марки «iPhone 16 Pro», чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 ;

?ноутбук марки «HP RTL 8821CE», s/n: CNP127MNM3, чорного кольору.

Зобов`язати уповноважену особу ТУ БЕБ у Полтавській області повернути вищевказане майно власнику ОСОБА_3 , або його представнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1