Справа № 953/5678/23
Провадження № 1-в/953/174/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова

у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України засудженої:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженки м. Харкова, громадянки України, із вищою освітою, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Київський районний суд м. Харкова вироком від 17.11.2023 року, з урахуванням змін, внесених ухвалою Харківського апеляційного суду від 25.07.2024 року, засудив ОСОБА_4 за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Зазначеним вироком ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні в умовах воєнного стану замаху на крадіжку на суму 1 346 грн. 40 коп.

У клопотанні захисник ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_4 порушує питання про звільнення останньої від покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 17.11.2023 року, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з декриміналізацією діяння, за яке її засуджено, Законом Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ.

Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення проти задоволення клопотання на тій підставі, що воно не підсудне Київському районному суду м. Харкова.

ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала клопотання та зазначила, що не вбачає перешкод для його задовллення.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи , суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання з огляду на таке.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ХІ від 18.07.2024 року (далі Закон № № 3886-ХІ), який набрав чинності 09.08.2024 року, внесено зміни до КУпАП: ст. 51 цього Кодексу викладено у редакції, яка визначає, що дрібною крадіжкою є викрадення майна вартістю від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів громадян.

Отже, новим законом збільшено вартість майна, за якою розмежовується адміністративна та кримінальна відповідальність за його таємне викрадення, з 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що визначалися у статті 51 у редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 року, до 2 неоподатковуваних мінімумів громадян. Таким чином, після набрання чинності цим законом кримінально караною є крадіжка на суму, що перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України у разі, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то з метою їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п. п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Податкова соціальна пільга, передбачена п. п. 169.1.1. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України, дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Станом на 2022 рік, коли було вчинено крадіжку, за яку ОСОБА_4 засуджено, прожитковий мінімум для працездатних відповідно до ч.астини1 статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» становив 2 481 грн. (з 1 січня відповідного року).

Отже, з огляду на положення Закону № 3886-ХІ, який має зворотну дію в часі, кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна, вчинене у 2022 році, настає за умови вартості такого майна понад 2 481 грн.

Зазначені зміни до КУпАП скасовують кримінальну відповідальність за крадіжки на суми від 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому згідно з ч. 1 ст. 5 КК мають зворотну дію в часі.

Особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання на підставі частини 2 статті 74 КК України.

Звільнення засудженого судом від відбування покарання на наведеній вище підставі на стадії виконання вироку передбачено пунктом 13 частини 1 статті 537 КПК України.

Як унормовано у частині 1 статті 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Разом із тим, згідно з пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення під час виконання вироку питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу (у тому числі про звільнення засудженого від покарання на підставі частини 2 статті 74 КК України), подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок

З огляду на викладене розгляд питання про звільнення особи від покарання у зв`язку з декриміналізацією діяння, за яке її засуджено, є компетенцією суду, у межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, а не суду, який його ухвалив.

Вирок суду від 17.11.2023 року на території Київського району м. Харкова не виконується, тобто Київський районний суд м.Харкова відповідно до пункту 2 частини 2 статті 539 КПК України не уповноважений розглядати клопотання про звільнення ОСОБА_4 від призначеного цим вироком покарання на підставі частини 2 статті 74 КК України.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 539 КПК України суд, який ухвалив вирок, вирішує, зокрема, питання, передбачені пунктом 14 частини 1 статті 537 цього Кодексу, тобто про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконанні вироку. Однак наведена норма процесуального права у даному випадку не підлягає застосуванню. Адже у клопотанні захисника, яке є предметом розгляду, не йдеться про будь-які сумніви або протиріччя, які б виникли під час виконання вироку Київського районного суду м. Харкова від 17.11.2023 року щодо ОСОБА_4 .

Розгляд судом будь-якої справи з порушенням правил підсудності відповідно до пункту 6 частини 2 статті 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і безумовною підставою для скасування судового рішення.

Виходячи з наведеного, оскільки клопотання захисника про звільнення ОСОБА_4 від покарання на підставі частини 2 статті 74 КК України подано з порушенням правил територіальної юрисдикції, а положення статті 539 КПК України не наділяють суд процесуальними повноваженнями направити відповідне клопотання за підсудністю, у його задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_4 про звільнення засудженої від покарання, призначеного за вироком Київського районного суду м. Харкова від 17.11.2023 року (з урахуванням змін, внесених ухвалою Харківського апеляційного суду від 25.07.2024 року) відмовити.

Відмова у задоволенні клопотання не позбавляє засуджену та її захисника права звернутися з аналогічним клопотанням до суду, уповноваженого розглядати його за правилами територіальної підсудності за місцем виконання вироку.

Ухвалу може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили з дня прийняття остаточного рішення за підсумками апеляційного розгляду.

Суддя ОСОБА_1