Справа №295/8746/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002001 від 04.06.2024, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Житомира, Житомирської області, громадянина України, непрацюючого, розлученого, зі слів маючого двох неповнолітніх дітей, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони, військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 16.04.2024 близько 07 год. 30 хв. самовільно залишив територію розташування військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 21.05.2025, коли прибув до слідчого відділу Житомирського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Житомирській області за адресою: м. Житомир, вул. Новий Бульвар, 1.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 із 16.04.2024 по 21.05.2025 ОСОБА_5 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 та причини самовільного залишення військової частини не повідомив та проводив час на власний розсуд.

Разом із тим, ОСОБА_5 у період часу з 08.11.2024 по 28.11.2024 та з 08.05.2025 по 19.05.2025 перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Лікарня № 1» Житомирської міської ради, що є поважною причиною відсутності на військовій службі.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Обвинувачений у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому діяння визнав повністю та надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним в обвинувальному акті обставинам кримінального правопорушення, у вчиненому розкаявся. Зазначив, що самовільно залишив військову частину, не маючи при цьому поважних причин, у зв`язку з непорозуміння з командуванням. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо його не карати.

Показання ОСОБА_5 у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

При визначенні обсягу та порядку дослідження доказів, прокурор висловив думку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, запропонував обмежитися допитом обвинуваченого та дослідженням окремих письмових доказів, що характеризують особу ОСОБА_5 .

Обвинувачений та його захисник підтримали думку прокурора.

Зважаючи на те, що фактичні обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав їх встановленими у судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням окремих письмових документів, які характеризують особу ОСОБА_5 .

При цьому суд переконався у відсутності сумнівів щодо добровільності позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено про позбавлення права на оскарження в апеляційному порядку визнаних ними фактичних обставини справи.

Допитавши обвинуваченого, дослідивши надані прокурором документи, які характеризують особу ОСОБА_5 , суд вважає, що вина останнього у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його умисні дії за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини строком понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер, обставини та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є умисним тяжким військовим злочином, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений є військовослужбовцем, раніше не судимий, неодружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується посередньо.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, згідно зі ст. 66 КК України суд визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи викладене вище, зважаючи на безальтернативний характер санкції ч. 5 ст. 407 КК України щодо виду покарання, беручи до уваги відсутність обтяжуючих та наявність пом`якшуючої покарання обставини, зважаючи на позицію прокурора, суд вважає, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого достатнім буде покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України у мінімальному розмірі.

Звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням чи призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є неможливим, оскільки таке прямо виключається положеннями ст. ст. 69, 75 КК України у випадку засудження особи за кримінальне правопорушення, передбачене статтею 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану.

Як вбачається з протоколу затримання особи, ОСОБА_5 затримано 19.06.2025 на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання від 19.06.2025 та ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 20.06.2025 стосовно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09.08.2025 включно.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовуються щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

З огляду на наведене, у строк покарання обвинуваченого слід зарахувати його попереднє ув`язнення з 19.06.2025 до набрання вироком законної сили з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Речові докази та процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні, цивільний позов не заявлено.

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, суд вважає, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1ст. 177 КПК України, які були враховані судом при застосуванні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню, а запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, слід продовжити до набрання вироком законної сили, але не довше ніж на шістдесят днів з дня ухвалення вироку.

Враховуючи призначене покарання, а також продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом при застосуванні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на положення ч. 8 ст. 176 КПК України щодо неможливості застосування інших, ніж тримання під вартою запобіжних заходів, суд вважає за необхідне продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, але не довше ніж на 60 днів із дня його ухвалення.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_5 з 19.06.2025 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишити стосовно ОСОБА_5 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, продовживши його дію до набрання вироком суду законної сили, але не довше ніж на 60 днів із дня ухвалення вироку, тобто до 25.09.2025.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів із дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Захисник має право отримати копію вироку в суді.

Суддя