Справа № 347/2328/21
Провадження № 11-кп/4808/281/25
Категорія ч.1 ст.364 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000550 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Пістинь Косівського району, жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України та призначено покарання:

за ч.1 ст.364 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування на строк три роки, зі штрафом в розмірі 750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 12750 грн.

за ч.1 ст.366 КК України (в редакції Закону № 1022-VIІI від 15.03.2016) у вигляді штрафу у розмірі двохсот п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень, з позбавленням права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування на строк три роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 3 років позбавлення з позбавленням права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування на строк три роки, зі сплатою штрафу в розмірі 750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 12750 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбуття призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди державним інтересам а також вчинив службове підроблення, тобто видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей за наступних обставин :

Так, рішенням першої сесії сьомого демократичного скликання Пістинської сільської ради Івано-Франківської області від 10.11.2015 ОСОБА_8 обрано посадовою особою органу місцевого самоврядування Пістинським сільським головою Косівського району Івано-Франківської області.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997, на час інкримінованих дій, ОСОБА_8 був посадовою особою місцевого самоврядування, тобто особою, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Таким чином, ОСОБА_8 , як Пістинський сільський голова та службова особа органу місцевого самоврядування 4 категорії 9 рангу, був уповноважений на здійснення функцій представника влади, наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками, і згідно з положеннями примітки 1 до статті 364 Кримінального кодексу України та ст. 18 КК України був службовою особою.

Відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VІІ, ОСОБА_8 , як Пістинський сільський голова, був суб`єктом на якого поширювалась дія цього Закону.

Статтею 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначені повноваження сільського голови, до яких, зокрема, входить: забезпечення здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; підписує рішення ради та її виконавчого комітету; здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства; видає розпорядження у межах своїх повноважень; забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об`єднань; здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів.

Частиною 5 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено персональну відповідальність сільського, селищного, міського голови за здійснення наданих йому законом повноважень.

Також відповідно до ст. 12 Закону У країни «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідного села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл"), селища, міста.

Згідно з підпунктом б п. 1 ч. 1 ст. 3, ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції» сільському голові забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Проте свої службові повноваження ОСОБА_8 використав із злочинною метою за наступних обставин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 712 «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення» затверджено перелік автомобільних доріг загального користування державного значення та автомобільну дорогу Р-24 сполученням «Татарів - Косів - Коломия - Борщів - Кам`янець-Подільський» віднесено до переліку регіональних автомобільних доріг.

Відповідно до п. б) ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать зокрема землі під автомобільними дорогами.

Так, 10.03.2016 до Пістинської сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Українська в с. Пістинь Косівського району звернувся ОСОБА_11 .

Рішенням 5 сесії VІІ-го демократичного скликання Пістинської сільської ради від 17.05.2016 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою» ОСОБА_11 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою на вказану земельну ділянку.

10 червня 2016 року інженером-землевпорядником ОСОБА_12 проведено обміри земельної ділянки площею 0,1040 га та складено Акт перенесення (встановлення) та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , під час проведення яких сільський голова ОСОБА_8 , знаючи про те, що поряд із обмірюваною земельною ділянкою проходить дорога регіонального значення Р-24 і суміжним землекористувачем є Служба автомобільних доріг в Івано-Франківській області, а не Пістинська сільська рада, діючи умисно в користь ОСОБА_11 , в порушення п. б) ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України, підписав акт як представник суміжних землекористувачів, в якому зазначено, що «Суміжними землекористувачами претензій при встановленні меж не виявлено», чим порушив права третіх осіб, а саме - Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області. При цьому, того ж дня, ОСОБА_8 як Пістинський сільський голова погодив Акт перенесення (встановлення) та узгодження зовнішніх меж згаданої вище земельної ділянки, поставивши в графі «Погоджено» свій підпис.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на зловживання службовим становищем в користь третіх осіб ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що землями комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, є землі під автомобільними дорогами, 31.08.2016 видав ОСОБА_11 довідку за № 1941, у якій зазначив, що на земельну ділянку площею 1040 м2, яка знаходиться по вул. Українська в с. Пістинь, Косівського району Івано-Франківської області будь-які сервітути, обтяження чи обмеження відсутні, чим знову порушив п. б) ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України.

В результаті протиправних дій Пістинського сільського голови ОСОБА_8 , на земельну ділянку по вул. Українська в с. Пістинь Косівського району з кадастровим номером :01:002:1007 площею 0,1040 га цільове призначення якої «Для ведення особистого селянського господарства» та яка частково розташована в смузі відведення автомобільної дороги загального користування державного значення Р-24 «Татарів - Косів - Коломия - Борщів - Кам`янець-Подільський» (права сторона), 16.02.2018 ОСОБА_11 оформлено право приватної власності, тобто зазначена земельна ділянка була відчужена із земель комунальної власності в користь третьої особи.

Таким чином, протягом березня-серпня 2016 року, Пістинський сільський голова ОСОБА_8 , будучи службовою особою, діючи в порушення вимог ст. 19 Конституції України, ст. ст. 12, 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 83 Земельного кодексу України, ст.ст. З, 22 Закону України «Про запобігання корупції» умисно, зловживаючи службовим становищем в користь третьої особи, тобто ОСОБА_11 та використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, підписав, погодив та видав документи, що слугували підставою відчуження земельної ділянки комунальної власності, а саме оформлення ОСОБА_11 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:1007 площею 0,1040 га цільове призначення якої «Для ведення особистого селянського господарства», що розташована по вул. Українська в с. Пістинь, Косівського району Івано-Франківської області.

Такими протиправними діями Пістинського сільського голови ОСОБА_8 , державним інтересам завдано істотної шкоди на суму 72 072, 00 грн.

Окрім цього, Пістинський сільський голова ОСОБА_8 , будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками, діючи умисно 10.06.2016 вніс до офіційного документа - Акту перенесення (встановлення) та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_11 за адресою вул. Українська, с. Пістинь, Косівського району, Івано-Франківської області завідомо неправдиві відомості про те, що суміжним землекористувачем, а саме Пістинською сільською радою претензій при встановленні меж не виявлено, хоча достовірно знав про те, що поряд із обмірюваною земельною ділянкою проходить автомобільна дорога регіонального значення Р-24 сполученням «Татарів - Косів - Коломия - Борщів - Кам`янець-Подільський» і суміжним землекористувачем є Служба автомобільних доріг в Івано-Франківській області, а не сільська рада.

Також, 31.08.2016 ОСОБА_8 , будучи службовою особою, діючи умисно, достовірно знаючи, що землями комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, є землі під автомобільними дорогами, видав ОСОБА_11 завідомо неправдиву довідку за № 1941, у якій були зазначені завідомо неправдиві відомості про те, що на земельну ділянку площею 1040 м2, яка знаходиться по вул. Українська, с. Пістинь, Косівського району (частина якої розташована в смузі відведення автомобільної дороги загального користування державного значення Р-24 сполученням «Татарів - Косів - Коломия - Борщів - Кам`янець-Подільський» - права сторона) будь-які сервітути, обтяження чи обмеження не накладались, чим порушив п. б) ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України.

Вищевказані завідомо неправдиві офіційні документи, які містили завідомо неправдиві відомості, ОСОБА_8 , діючи умисно, особисто погодив, підписав як службова особа Пістинський сільський голова та завірив печаткою Пістинської сільської ради, надавши їм у такий спосіб статусу офіційних документів.

В результаті протиправних дій Пістинського сільського голови ОСОБА_8 , на земельну ділянку по вул. Українська в с. Пістинь Косівського району з кадастровим номером :01:002:1007 площею 0,1040 га цільове призначення якої «Для ведення особистого селянського господарства» та яка частково розташована в смузі відведення автомобільної дороги загального користування державного значення Р-24 «Татарів - Косів - Коломия - Борщів - Кам`янець-Подільський» (права сторона), 16.02.2018 ОСОБА_11 оформлено право приватної власності, тобто зазначена земельна ділянка була відчужена із земель комунальної власності в користь третьої особи.

Таким чином, протягом березня-серпня 2016 року, Пістинський сільський голова ОСОБА_8 , будучи службовою особою, діючи в порушення вимог ст. 19 Конституції України, ст. ст. 12, 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 83 Земельного кодексу України, ст.ст. 3, 22 Закону України «Про запобігання корупції» умисно, зловживаючи службовим становищем в користь третьої особи, тобто ОСОБА_11 та використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, підписав, погодив та видав документи, що слугували підставою відчуження земельної ділянки комунальної власності, а саме оформлення ОСОБА_11 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:1007 площею 0,1040 га цільове призначення якої «Для ведення особистого селянського господарства», що розташована по вул. Українська в с. Пістинь, Косівського району Івано-Франківської області, що в свою чергу завдало істотної шкоди державним інтересам на суму 72 072, 00 гри.

Тобто ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення яке виражається у зловживанні службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди державним інтересам, що передбачено ч. 1 ст. 364 КК України.

Окрім того, ОСОБА_8 , будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками 10.06.2016 вніс до офіційного документа - Акту перенесення (встановлення) та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_11 за адресою вул. Українська, с. Пістинь, Косівського району, Івано-Франківської області завідомо неправдиві відомості про те, що суміжним землекористувачем, а саме Пістинською сільською радою претензій при встановленні меж не виявлено, хоча достовірно знав про те, що поряд із обмірюваною земельною ділянкою проходить автомобільна дорога регіонального значення Р-24 сполученням «Татарів - Косів - Коломия - Борщів - Кам`янець-Подільський» і суміжним землекористувачем є Служба автомобільних доріг в Івано-Франківській області, а не сільська рада.

Також 31.08.2016 ОСОБА_8 , діючи умисно, достовірно знаючи, що землями комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, є землі під автомобільними дорогами, видав ОСОБА_11 завідомо неправдиву довідку за № 1941, у якій були зазначені завідомо неправдиві відомості про те, що на земельну ділянку площею 1040 м2, яка знаходиться по вул. Українська, с. Пістинь, Косівського району (частина якої розташована в смузі відведення автомобільної дороги загального користування державного значення Р-24 сполученням «Татарів - Косів - Коломия - Борщів - Кам`янець-Подільський» - права сторона) будь-які сервітути, обтяження чи обмеження не накладались, чим порушив п. б) ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України.

Вищевказані завідомо неправдиві офіційні документи, які містили завідомо неправдиві відомості, ОСОБА_8 , діючи умисно, особисто погодив, підписав як службова особа - Пістинський сільський голова та завірив печаткою Пістинської сільської ради, надавши їм у такий спосіб статусу офіційних документів.

Таким чином своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення яке виражається у вчиненні службового підроблення, а саме видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що передбачено ч. 1 ст. 366 КК України.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу. Просить вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2025 року скасувати і закрити кримінальне провадження.

Захисник вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам і не підтверджуються доказами, поданими прокурором у судовому засіданні. При цьому, суд не досліджував докази в судовому засіданні, а лише приєднав їх до матеріалів справи. За наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги докази надані обвинуваченням і відхилив докази сторони захисту, які могли істотно вплинути на його висновки та не навів мотиви їх відхилення.

Вказує, що в ході судового розгляду та при ухваленні вироку суд залишив поза увагою відсутність доказів діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , складу злочину в діях обвинуваченого і наслідків у вигляді істотної шкоди інтересам держави. В оскаржуваному вироку суд не врахував висновок Верховного Суд, викладений в постанові від 27.10.2017 року в справ №5-99кс16, відповідно до якого, у вироку (ухвалі) має бути чітко встановлено і доведено, що саме вчинення того чи іншого службового злочину стало причиною відповідних наслідків. Обчислення їх розміру також має бути належним чином підтверджено (в т.ч. цивільним позовом, як підтвердження факту та розміру реальної майнової шкоди) та не викликати сумніву.

Посилається на те, що місцевий суд визнав доведеною обставину, що протягом березня-серпня 20216 року ОСОБА_8 підписав, погодив та видав документи, що стали підставою відчуження земельної ділянки комунальної власності ОСОБА_11 . Суд вважав, що частина спірної земельної ділянки розташована в смузі відведення автомобільної дороги загального користування державного значення Р-24 і не могла передаватися у приватну власність. Проте, суд допустив неповноту судового розгляду, не з`ясувавши площу частини земельної ділянки, яка на думку суду, не могла передаватися у власність.

Зазначає, що суд залишив поза увагою позицію сторони захисту, що надані обвинуваченням письмові докази не підтверджують вчинення Бейсюком інкримінованих йому дій, у зв`язку з чим є неналежними доказами. Зокрема, є неналежними доказами:

- протокол огляду від 22.09.2020 року за участю спеціаліста інженера-землевпорядника ТзОВ «НВП «ГІС», в якому зазначено, що метою огляду є встановлення меж земельної ділянки, оскільки не містить підтвердження того, що спірна ділянка має цільове призначення «Землі автомобільного транспорту та дорожнього господарства»;

- кадастровий план земельних ділянок, виготовлений ТзОВ «НВП «ГІС», в якому не дотримано вимог Закону України «Про земельний кадастр», а саме, відсутні прив`язка до місцевості, площа земельної ділянки, лінійні розміри між поворотними точками земельної ділянки, суміжні землекористувачі, відомості про встановлені межові знаки. При цьому, в ньому вказано, що ділянка знаходиться в «охоронній зоні», проте в чинному законодавстві відсутній такий термін як охоронна зона дороги;

- акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо земельної ділянки від 28.10.2020 року, оскільки в його основу покладено кадастровий план, виготовлений ГІС, який є неналежним доказом;

- висновок експерта за результатами проведення експертизи з питань землеустрою від 26.07.2021 року, оскільки він базується на акті перевірки від 28.10.2020 року.

- висновок земельно-технічної експертизи від 21.07.2021 року, оскільки у ньому експерт вказує, що земельна ділянка частково розташована в смузі відведення дороги Р-24, проте, жодного документа, який би підтверджував ухвалення органом місцевого самоврядування рішення про відведення земельної ділянки під дорогу Р-24, відповідно до порядку, встановленого законом, в матеріалах кримінального провадження немає.

При проведенні експертиз на замовлення слідства експертами не досліджувався Генеральний план населеного пункту (с. Пістинь).

Також, суд посилається як на доказ вчинення обвинуваченим інкримінованих правопорушень на Проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_11 земельної ділянки. На думку захисника, матеріали проекту землеустрою підтверджують відсутність в діях обвинуваченого складу інкримінованих злочинів. Так, відповідно до наявних в матеріалах Проекту землеустрою: довідки ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 19.09.2016 року, земельна ділянка, яка знаходиться в межах населеного пункту с. Пістинь по вул. Українська, обліковується як землі загального користування пасовище; висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 19.10.2017 року, зробленого ГУ Дергеокадастру у Черкаській області: категорія земель землі сільськогосподарського призначення, склад угідь пасовище, форма власності комунальна, обмеження на земельній ділянці відсутні.

Разом з тим, в судовому засіданні вказані докази не досліджувалися і суд, в порушення вимог ст.ст. 370, 374 КПК України, не навів мотивів власної оцінки належності таких доказів та відхилення позиції захисту.

Захисник зауважує, що ключовою обставиною, яку необхідно з`ясувати у даному кримінальному провадженні є цільове призначення землі комунальної форми власності, яка надана Пістинською сільською радою у власність ОСОБА_11 . Так, згідно із ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Проте, суд не врахував вказану норму права і не навів мотивів відхилення позиції захисту щодо необхідності застосування такої норми.

Вказує, що суд залишив поза увагою показання представника потерпілого ОСОБА_13 про те, що земельна ділянка не передавалась в користування Службі автомобільних доріг; проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки під дорогу Р-24 (в межах населеного пункту с. Пістинь Косівського району) не розроблявся. Також підтвердив, що в межах населених пунктів дороги/вулиці обмежуються червоними лініями.

Захист вважає, що в матеріалах кримінального провадженні відсутні належні і допустимі докази зміни цільового призначення спірної земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення на землі автомобільного транспорту та дорожнього господарства.

На підтвердження своєї позиції захистом приєднано до матеріалів справи наступні докази:

- копію рішення Івано-Франківської обласної ради від 29.12.1997 року про переведення земель з однієї категорії до іншої, яким передано Пістинській сільські раді від Кутського держлісгоспу землі, на яких розташована спірна земельна ділянка. Вказаним рішенням підтверджується форма власності ділянки до передачі у приватну власність комунальна, цільове призначення землі сільськогосподарського призначення;

- витяг з Державного земельного кадастру про землі в межах Пістинської сільської ради, яким підтверджується, що спірна змелена ділянка до передачі у приватну власність мала комунальну форму власності і входить в межі населеного пункту с. Пістинь;

- відповідь головного архітектора Косівського району на адвокатський запит про те, що земельна ділянка кадастровий номер :01:002:1007, котра належить на праві власності ОСОБА_11 знаходиться в межах червоної лінії, передбаченої генеральним планом с. Пістинь;

- викопіюванням з генерального плану с. Пістинь (місцезнаходження спірної земельної ділянки) з нанесенням червоної лінії.

Вважає, що суд безпідставно вказав, що показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 підтверджується вина обвинуваченого. Так, допитаний в судовому засіданні головний архітектор Косівського району ОСОБА_16 підтвердив, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах червоної лінії, визначеної генеральним планом с. Пістинь. А свідок ОСОБА_17 , який на час реєстрації спірної земельної ділянки в ДЗК був державним реєстратором, вказав, що жодних обмежень і обтяжень чи будь-яких встановлених законом підстав для відмови у реєстрації земельної ділянки програма ДЗК не виявила і законодавчо встановлених перешкод для реєстрації земельної ділянки в ДЗК не було.

Крім того, свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 вказали, що спірна земельна ділянка належала до земель запасу Пістинської сільської ради і рішенням Пістинської сільської ради була передана у власність ОСОБА_11 .

За вказаних обставин ОСОБА_8 , підписуючи, погоджуючи та видаючи документи, що стали підставою для відчуження земельної ділянки, діяв відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки земельна ділянка мала комунальну форму власності, за цільовим призначенням відноситься до земель сільськогосподарського призначення, знаходиться в межах населеного пункту с. Пістинь, не перетинає червоної лінії, визначеної генеральним планом с. Пістинь. І була передана власнику на підставі рішення Пістинської сільської ради. Таким чином в діях ОСОБА_8 відсутній обов`язковий елемент об`єктивної сторони інкримінованого йому злочину, передбаченого ст. 364 КК України вчинення діяння, яке полягає у використанні особою влади чи своїх службових повноважень, що суперечить інтересам служби.

Захисник звертає увагу на те, що суд не встановив яка саме шкода завдана протиправними діями ОСОБА_8 , кому завдана така шкода, який розмір шкоди на дату вчинення злочину, відповідність розміру шкоди вимогам диспозиції ч. 1 ст. 364 КК України. Згідно з п.3 примітки до ст. 364 КК України, істотна шкода полягає у заподіянні матеріальних збитків, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Вказує, на відсутність доказів визначення вартості частини земельної ділянки з метою встановлення ймовірної шкоди інтересам держави і з`ясування чи є така шкода істотною. Водночас, суд прийняв до уваги висновок експерта від 21.03.2021 року №СЕ-19/109/14/5/-1361ЦЗ/20 як доказ визначення розміру збитків, спричинених злочином, згідно якого ринкова вартість земельної ділянки станом на 16.02.2018 року могла становити 72072 грн. В оскаржуваному вироку суд вказує аналогічну суму як розмір спричиненої істотної шкоди державним інтересам діями обвинуваченого. Однак, суд не з`ясував чи перевищує вказана експертом сума в сто і більше разів неоподатковуваний мінімум доходів громадян станом на 2018 рік. Так, мінімальний розмір істотної шкоди станом на 2018 рік мав становити 88100 грн. Водночас зі змісту вироку слідує, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення протягом березня-серпня 2016 року. Станом на 2016 рік розмір істотної шкоди мав складати не менше ніж 68900 грн. Таким чином, всупереч вимогам кримінального процесуального закону жодного доказу на підтвердження розміру завданої злочинними діями обвинуваченого істотної шкоди державним інтересам станом на момент вчинення злочину обвинуваченням не надано. При цьому, в судовому засіданні представник потерпілого розмір спричинених збитків назвати не зміг, а також зазначив, що не заявляв цивільний позов і у потерпілого відсутні підстави заявляти цивільний позов до обвинуваченого. За вказаних обставин, вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутній обов`язковий елемент об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 364 КК України наслідки у вигляді істотної шкоди.

Також вважає, що стороною обвинувачення не надано доказів, що в діях ОСОБА_22 був прямий умисел і спеціальна мета одержання неправомірної вигоди для себе чи іншої фізичної або юридичної особи.

Окрім того, вказує, що відсутність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ст. 364 КК України, виключає наявність складу злочину за ч. 1 ст. 366 КК України.

Наведене вище дає підстави для висновку, що у даному кримінальному провадженні відсутні підстави для ухвалення обвинувального вироку та наявні підстави для ухвалення виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 , оскільки: відсутня подія кримінального правопорушення; у діях обвинуваченого відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, просив вирок суду залишити без змін;

- представник потерпілого ОСОБА_10 просив вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Пунктом 2 ч. 3ст. 374 КПК України встановлено, що у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, мотивів, способу вчинення й наслідків кримінального правопорушення, а також форми вини; докази на підтвердження встановлених судом обставин та мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до приписів ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках,на потерпілого.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, зазначені обставини встановлюються на підставі доказів, які повинні відповідати критеріям належності, допустимості та у своїй сукупності достатності для постановлення обвинувального вироку.

На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок суду цим вимогам закону не відповідає.

Як вбачається з оскаржуваного вироку ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що протягом березня-серпня 2016 року, будучи службовою особою, умисно, зловживаючи службовим становищем в користь третьої особи ОСОБА_11 та використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, підписав, погодив та видав документи, що слугували підставою відчуження земельної ділянки комунальної власності, а саме оформлення ОСОБА_11 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:1007 площею 0,1040 га цільове призначення якої «Для ведення особистого селянського господарства», що розташована по вул. Українська в с. Пістинь, Косівського району Івано-Франківської області, що в свою чергу завдало істотної шкоди державним інтересам на суму 72 072, 00грн.

Зокрема, 10.06.2016 р ОСОБА_8 було внесено до офіційного документа Акту перенесення (встановлення) та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_1 завідомо неправдиві відомості про те, що суміжним землекористувачем, а саме Пістинською сільською радою претензій при встановленні меж не виявлено, хоча достовірно знав про те, що поряд із обмірюваною земельною ділянкою проходить автомобільна дорога регіонального значення Р-24 сполученням «Татарів - Косів - Коломия- Борщів - Кам`янець-Подільський» і суміжним землекористувачем є Служба автомобільних доріг в Івано-Франківській області, а не сільська рада, окрім того 31.08.2016 ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що землями комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, є землі під автомобільними дорогами, видав ОСОБА_11 завідомо неправдиву довідку за № 1941, у якій зазначив, що будь-які сервітути, обтяження чи обмеження не накладались. Вищевказані завідомо неправдиві офіційні документи, були підписані як службовою особою ОСОБА_23 , надавши їм у такий спосіб статусу офіційних документів.

Обвинувачений ОСОБА_8 у суді першої інстанції свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав. Зокрема зазначив, що сільський голова не приймає одноосібного рішення і не надає дозвіл на приватизацію земельних ділянок, таке рішення було прийнято органом місцевого самоврядування за результатом розгляду питань на сесії. Земельна ділянка в тому числі і та яка виділена ОСОБА_11 ще в 1997 році рішенням сесії Івано-Франківської обласної ради була передана у комунальну власність Пістинської сільської ради. Згодом Пістинською сільською радою було розроблено генеральний план забудови села Пістинь Косівського району, який пройшов всі експертизи та затверджений на містобудівній раді. Окрім того, Пістинська сільська рада має державний акт на право власності на земельну ділянку в адміністративних межах території с.Пістинь Косівського району. Земельна ділянка була надана місцевому жителю ОСОБА_24 по його заяві, після погодження земельною комісією та не було порушено червоних ліній в кадастровій карті. Підписи від імені голови у виданих копіях рішень сесій сільської ради могли бути завірені і не ним особисто а секретарем Пістинської сільської ради, що не є порушенням. Земельна ділянка, яка була передана ОСОБА_11 , відносилась до земель вільного фонду Пістинської сільської ради, а питання щодо надання дозволу на приватизацію та затвердження проекту землеустрою вирішувалось колегіально, а не одноосібно ним.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 стверджував, що підписанню, погодженню та видачі документів, що слугували підставою відчуження земельної ділянки ОСОБА_11 , передувало виготовлення землевпорядником ОСОБА_12 проекту землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки ОСОБА_11 . У даних документах землевпорядник не зазначив про Службу автомобільних доріг як суміжного землекористувача, а також не вказав обмежень щодо використання земельної ділянки. Вважав, що землевпорядник є компетентною особою, а тому у нього не було підстав сумніватися у достовірності зазначеної ним інформації у документації із землеустрою. На підставі даних з проекту землеустрою ним було видано довідку за №1941 від 31.08.2016 року.

Крім того, колегією суддів були досліджені надані стороною захисту копії документів.

Зокрема, за змістом листа Управління містобудування та архітектури від 23.04.2021 року за №240/09.1-15, управлінням не надавалася і не погоджувалася документація стосовно облаштування спеціальних споруд та засобів, архітеккутурних споруд та декоративних насаджень, спеціально об лаштованих місць для зупинки маршрутних транспортних засобів, що розташовані на автодорозі загальнодержавного значення (Р-24 Татарів-Камянець-Подільський), що пролягає в с. Пістинь Косівського району. Окрім того, інформація щодо місця розташування (в межах чи за межами с. Пістинь Косівського району) земельної ділянки із кадастровим номером :01:002:1007 в управління відсутня.

Згідно з інформацією Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 25.06.2025 року за №29-90.331-3071/0/2-25, щодо земельна ділянку з кадастровим номером :01:002:1007, яка належна на праві власності ОСОБА_11 містить наступні відомості: категорія земель землі сільськогосподарського призначення; цільове призначення 01.03 Для ведення особистого селянського господарства; склад угідь пасовище; відомості про обмеження у використання земельної ділянки встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 №1051 не зареєстровані.

Під час апеляційного розгляду прокурором було долучено до матеріалів провадження копію ухвали Косівського районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2021 року, якою звільнено обвинуваченого ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 358 та ч.3 ст. 358 КК України на підставі п. 2 і п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження №0000559 від 12.10.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_12 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 358 та ч. 3 ст. 358 КК України.

З мотивувальної частини зазначеної ухвали вбачається, що судом першої інстанції, зокрема, було встановлено, що інженером-землевпорядником ОСОБА_12 у відсутності суміжного землекористувача Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області проведено обміри земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1007 площею 0,1040га, що знаходиться по АДРЕСА_1 . У подальшому, ОСОБА_12 повторно складено Акт перенесення (встановлення) та узгодження зовнішніх меж вказаної земельної ділянки, а також Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання. Разом з тим, незважаючи на те, що вказана земельна ділянка також частково розташована на смузі відведення автомобільної дороги загального користування державного значення р-24 «Татарів-Косів-Коломия_Борщів_ Кам`янець-Подільський» і відповідно суміжним землекористувачем також є Служба автомобільних доріг в Івано-Франківській області, ОСОБА_12 повторно у вищевказаному акті не зазначено про Службу автомобільних доріг як суміжного землекористувача. Крім того, під час складення та виготовлення проекту землеустрою інженер-землевпорядник ОСОБА_12 повторно склав перелік обмежень щодо використання вказаної земельної ділянки ОСОБА_11 , у якому не вказав обмежень щодо використання земельної ділянки, що не відповідає дійсності. 10.06.2016 року ОСОБА_12 , достовірно знаючи про вищевказані порушення вимог законодавства, склав Акт приймання-передачі виконаних робіт, згідно якого він передав, а ОСОБА_11 прийняв проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_11 , чим завершив свої умисні злочинні дії, направлені на складання та видачу приватним підприємцем завідомо підробленого офіційного документу «Проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_11 для ведення особистого селянського господарства по вул. Українська, с. Пістинь, Косівський район», який посвідчує певні факти, що мають юридичне значення.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Кримінальне правопорушення, передбачене статтею 364 КК України, відноситься до злочинів із матеріальним складом і визнається закінченим із моменту заподіяння істотної шкоди правам, свободам та інтересам фізичних чи юридичних осіб або державним чи громадським інтересам (частина перша цієї статті) чи настання тяжких наслідків (частина друга вказаної статті). Відсутність таких наслідків має оцінюватися за спрямованістю умислу винного і може свідчити про наявність або незакінченого злочину, або дисциплінарного проступку.

Суб`єктивна сторона службового зловживання характеризується умисною чи змішаною формою вини. При цьому діяння вчинюється лише з прямим умислом, а щодо наслідків вина може бути як у формі умислу, так і необережності. У цілому злочин визнається умисним.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони службового зловживання є мотив: а) корисливі мотиви; б) інші особисті інтереси; в) інтереси третіх осіб.

Корисливі мотиви полягають у прагненні особи шляхом зловживання своїм службовим становищем одержати матеріальні блага для себе чи інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат, досягти іншої матеріальної вигоди. Інші особисті інтереси виявляються у прагненні шляхом використання службового становища здобути різноманітні вигоди нематеріального характеру (просунутися за службою, одержати нагороду, уникнути відповідальності за недоліки в роботі тощо). Особисті інтереси можуть бути обумовлені такими спонуканнями, як кар`єризм, протекціонізм, помста тощо. Інтереси третіх осіб можуть мати як матеріальний, так і нематеріальний характер і полягають, наприклад, у прагненні догодити начальству, надати переваги, пільги та привілеї або звільнити від обов`язків родичів, членів сім`ї, знайомих та інших осіб. Третіми особами, в інтересах яких особа зловживає своїм службовим становищем, можуть бути як фізичні, так і юридичні особи.

При кваліфікації діяння за ст. 364 КК достатньо встановити наявність у поведінці службової особи хоча б одного із зазначених мотивів. Відсутність зазначених мотивів виключає кваліфікацію вчиненого за ст. 364 КК і свідчить лише про наявність адміністративного чи дисциплінарного проступку, а в окремих випадках - службової недбалості.

Об`єктивна сторона цього кримінального правопорушення полягає в умисному, що має на меті одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи, використанні службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. Аналіз диспозиції ст. 364 дає змогу виокремити такі ознаки зловживання владою або службовим становищем: використанням службовою особою наданої їй влади або службового становища всупереч інтересам служби; завдання істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб; причинний зв`язок між діянням службової особи й суспільно небезпечними наслідками.

Колегія суддів вважає, що доказів наявності у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, зокрема, умислу на вчинення злочину, всупереч інтересам служби, як під час досудового розслідування так і в ході судового розгляду стороною обвинувачення не надано.

Свідки, які були допитані в суді першої інстанції, повідомили про обставини процедури передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_11 . При цьому, жоден з вказаних свідків не надав показань на підтвердження висунутого ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 1 ст. 364 КК України.

Крім того, судом першої інстанції не було встановлено і такий елемент складу злочину, як розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до п. 3 примітки ст. 364 КК України істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення протягом березня-серпня 2016 року. Проте, на підтвердження розміру збитків, спричинених злочином, суд взяв до уваги висновок експерта від 21.03.2021 року №СЕ-19/109/14/5/-1361ЦЗ/20 за змістом, якого ринкова вартість земельної ділянки станом на 16.02.2018 року могла становити 72072 грн. Мінімальний розмір істотної шкоди станом на 2018 рік мав становити 88100 грн. Таким чином, суд не встановив розмір істотної шкоди завданої державним інтересам злочинними діями обвинуваченого станом на момент вчинення злочину, який було вчинено протягом березня-серпня 2016 року.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не встановив суб`єктивну та об`єктивну сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

При цьому, під час апеляційного розгляду, обвинувачення за ч.1 ст.366 КК України, також, не знайшло свого підтвердження.

Зокрема, колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування не спростовані доводи ОСОБА_8 про те, що він не вносив неправдиві відомості до офіційних документів, оскільки діяв у відповідності до своїх повноважень та вважав, що вказані документи повністю відповідають вимогам проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_11 , який було складено інженером-землевпорядником ОСОБА_12 .

Колегія суддів вважає, що в матеріалах провадження відсутні належні, допустимі й достатні докази винуватості ОСОБА_8 в обвинуваченні, визнаному судом доведеним, що є істотним порушенням і тягне за собою скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає, що сукупність належних та допустимих доказів, які містяться в матеріалах провадження та які були досліджені судом під час розгляду провадження не дозволяють прийти до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень та спростувати доводи сторони захисту про невинуватість у вчиненні правопорушень. При цьому, новий судовий розгляд не зможе надати можливість отримати нові докази та виправити неповноту та однобічність судового розгляду.

Згідно зі ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

У силу п.3 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпані можливості їх отримати.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а вирок суду необхідно скасувати та закрити кримінальне провадження.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,409,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Закрити кримінальне провадження №0000550 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5