ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/106/25 Справа № 699/673/21 Категорія: ч. 1 ст. 122 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу заст. керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Корсунь-Шевченківського райсуду Черкаської обл. від 7.03.2024 р. у кримінальному провадженні № 0000587 від 3.03.2021 р., -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеним вироком ОСОБА_10 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Корсунь-Шевченківський

Черкаської обл., громадянин України, який має

середню освіту, неодружений, студент 4 курсу

Уманського національного університету, рані-

ше не судимий, проживає

АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком 6 (шість) місяців.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановлено 1 (один) рік іспитового строку.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України впродовж іспитового строку на ОСОБА_10 покладено обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_10 не обирався.

Уточнений цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_10 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої здоров`ю кримінальним правопорушенням, а саме витрат на лікування в розмірі 10 096,16 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 процесуальні витрати в розмірі 12000,00 грн.

Питання про речові докази судом вирішені відповідно до вимог КПК України..

Вироком суду встановлено, що 12.02.2021 р. приблизно о 23:40 год. ОСОБА_10 , перебуваючи по вул. Ярослава Мудрого, 28 Г у м. Корсунь-Шевченківському Черкаської обл. біля приміщення магазину «Смак», під час словесного конфлікту та бійки, що виникли на ґрунті особистих неприязних відносин, реалізуючи свій злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_12 удар кулаком правої руки в область щелепи зліва з позиції стоячи, у подальшому в ході боротьби, поваливши ОСОБА_12 на землю та утримуючи в положенні лежачи на спині, наніс другий удар кулаком правої руки в область щелепи зліва, внаслідок чого, відповідно до висновку суд медедксперта від 17.03.2021 р. № 05-11-01/24, спричинив потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, заст. керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок стосовно ОСОБА_10 з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та встановлені обставини його вчинення, апелянт вважає, що вказаний вирок є незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність й недотриманням внаслідок цього загальних засад призначення покарання.

Так, ч. 14 ст. 31 КПК України визначено, що кримінальне провадження щодо розгляду стосовно неповнолітньої особи обвинувального акту, клопотань про звільнення від кримінальної відповідальності, застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, їх продовження, зміну чи припинення здійснюються суддею, уповноваженим згідно із Законом України «Про судоустрій і статус суддів» на здійснення кримінального провадження стосовно неповнолітніх.

Судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні здійснено суддею Корсунь-Шевченківського райсуду Черкаської обл. ОСОБА_1 та ухвалено оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_10 , який на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення 12.02.2021 р. досяг 17 років та відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 КПК України є неповнолітнім. Відтак, кримінальне провадження щодо розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_10 за приписами ч. 14 ст. 31 КПК України повинно здійснюватися суддею, уповноваженим згідно із Законом України «Про судоустрій і статус суддів» на здійснення кримінального провадження стосовно неповнолітніх, ч. 3 ст. 18 якого передбачено дію у місцевих загальних судах спеціалізації суддів із здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх.

Згідно ч. 4 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді (суддя), уповноважені здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, обираються з числа суддів відповідного суду зборами суддів цього суду за пропозицією голови суду або за пропозицією будь-якого судді цього суду, якщо пропозиція голови суду не була підтримана, на строк не більше трьох років і можуть бути переобрані повторно.

Положеннями цих норм чітко зазначено, що суддя, уповноважений здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, обирається зборами суддів на строк не більше трьох років та відповідно ними визначається кількість й персоніфікація суддів за вказаною спеціалізацією. Оскільки зборами суддів визначається конкретний суддя, уповноважений розглядати справи щодо неповнолітніх, то в протоколі та рішенні зборів має бути вказано прізвище цього судді.

Однак, всупереч указаних вимог ч. 14 ст. 31 КПК України, ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судовий розгляд кримінального провадження щодо неповнолітнього ОСОБА_10 у період із жовтня 2021 р. та ухвалення за його результатами 7.03.2024 р. оскаржуваного вироку здійснено суддею Корсунь-Шевченківського райсуду Черкаської обл. ОСОБА_1 , яка не є уповноваженим суддею у визначений кримінальним процесуальним законодавством спосіб на здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх. Відповідно до протоколу зборів суддів Корсунь-Шевченківського райсуду Черкаської обл. від 10.11.2020 р. № 3 та рішення від 15.08.2022 р. № 8 суддя ОСОБА_1 , не обиралась суддею уповноваженим здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, а за цією спеціалізацією обрано суддів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , відповідно.

Натомість безпідставним є посилання у судовому рішенні в якості обґрунтування визначення, на думку суду, у передбачений законом спосіб судді для розгляду цього кримінального провадження, на положення Засад використання автоматизованої системи документообігу Корсунь - Шевченківського райсуду Черкаської обл. (далі - Засади). Так, визначені Засадами випадки передачі кримінального провадження щодо неповнолітніх на підставі розпорядження керівника апарату суду іншому судді, який має найбільший стаж роботи на посаді судді, прямо суперечать імперативним вимогам ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якими передбачено виключно порядок обрання суддів указаної спеціалізації.

Склад суду, визначений з порушенням вимог кримінального процесуального закону, вважається незаконним, а судове рішення за результатами розгляду кримінального провадження цим складом суду таким, що ухвалене незаконним складом суду, що відповідно до ст. 412 КПК України є безумовною підставою для скасування судових рішень судом апеляційної інстанції.

Таку саму правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 9.12.2021 р. у справі № 739/2200/18. Як наслідок, оскаржуваний вирок суду стосовно ОСОБА_10 ухвалено незаконним складом суду.

Крім того, ухвалюючи рішення про призначення покарання ОСОБА_10 , судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосовані положення закону, який підлягає застосуванню - п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України.

Так, суд першої інстанції, звільняючи на підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання, безпідставно залишив поза увагою доводи прокурора щодо доцільності покладення на нього обов`язків, передбачених п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою. При цьому у вироку не наведено жодних мотивів, з яких суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 вказаних обов`язків у виді виконання заходів, передбачених пробаційною програмою.

Покладаючи на звільненого від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_10 обов`язки передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України судом не в повній мірі враховано криміногенні фактори ризику скоєння обвинуваченим ОСОБА_10 повторних кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим указані застосовані заходи фактично не зможуть забезпечити ефективну реалізацію таких цілей покарання, як виправлення особи, спеціальна та загальна превенція, на що звертається увага у міжнародному праві та національному законодавстві.

При цьому, судом при ухваленні вироку не прийнято до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, як це передбачено ст. 368 КПК України.

Між тим, важливе значення при призначенні покарання мають відомості, що характеризують особистісні прояви обвинуваченого в головних сферах життєдіяльності, спосіб життя, посткримінальну поведінку обвинуваченого та наскільки його ціннісні орієнтири співпадають із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати, крім інших обставин, дані про особу винного.

Суворо індивідуальний підхід при застосуванні покарання та врахування при його призначенні інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з огляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень є умовою призначення необхідного, достатнього, справедливого покарання.

Так, згідно досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації на ОСОБА_10 , який вину у інкримінованому умисному кримінальному правопорушенні, що посягає на здоров`я особи, не визнає, криміногенним фактором ризику щодо скоєння повторних кримінальних правопорушень виявлено ставлення ОСОБА_10 до правопорушень, що є вагомим чинником протиправної поведінки. Відповідно до досудової доповіді рекомендовано проведення щодо ОСОБА_10 заходів, спрямованих на мінімізацію ризику повторного вчинення неповнолітнім кримінальних правопорушень, а саме: побудова правильних і конструктивних відносин, інформування про правові вимоги, які пред`являються до нього державою. Указані заходи по своїй суті передбачають забезпечення позитивних змін у поведінці обвинуваченого через розвиток конструктивного і критичного мислення, ненасильницьких поведінкових моделей, навичок ефективного самоконтролю, а також формування здорової і просоціальної особистості.

Крім того, відсутність у обвинуваченого щирого каяття та його визначальних ознак і складових, що передбачають відверту негативну оцінку особою, яка скоїла кримінальне правопорушення своєї злочинної поведінки, визнання її протиправного характеру і готовність нести відповідальність, що свідчить про абсолютно байдуже ставлення до свого умисного протиправного діяння, його наслідків та нанесеної потерпілому шкоди.

Водночас, за наявності достатніх підстав для покладення на ОСОБА_10 у контексті забезпечення загальних засад призначення покарання, його мети та індивідуалізації, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язку виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, як дієвого інструменту роботи із засудженими, указане питання залишилось поза увагою суду. Відповідно судом при призначенні покарання ОСОБА_10 не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України.

Разом з тим, практика застосування пробаційних програм, що відповідно до ст. 2 Закону України від 05.02.2015 р. № 160-VIII «Про Пробацію», п. 4 «Порядку розробки та реалізації пробаційних програм», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 р. № 24, передбачає комплекс заходів, спрямованих на корекцію соціальної поведінки або окремих її проявів, формування соціально сприятливих змін особистості, які можливо об`єктивно перевірити, є ефективним засобом досягнення мети пробації - забезпечення безпеки суспільства шляхом виправлення засуджених, запобігання вчиненню ними повторних кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, саме застосування пробаційної програми до ОСОБА_10 , звільненого від відбування покарання з випробуванням у даному конкретному кримінальному провадженні, є одним з найдієвіших заходів реалізації застосованого покарання та досягнення його мети.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети покарання, що передбачена ст. 50 КК України, й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Таким чином, не застосування положень п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України при призначенні вироком суду неповнолітньому на час скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_10 покарання не ґрунтується на положеннях ст. ст. 50, 65 та 76 України та не відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України, у випадках, передбачених частинами першою другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Однак, застосовуючи при призначенні покарання до обвинуваченого ОСОБА_10 положення ст. 75 КК України, у вироку суду не наведено передбачених цією нормою законодавства вищевказаних умов застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, що суперечить точному змісту ст. 75 КК України.

Також, при ухваленні вироку судом не вказано про початок строку відбування покарання, як це передбачено положеннями п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, нормами якої регламентовано вимоги щодо змісту вироку. А саме, не вказано, з якого моменту починається перебіг іспитового строку.

Водночас, необхідність виконання умов випробування упродовж іспитового строку та його тривалість мають важливе значення для засудженого, оскільки зумовлюють відповідні кримінально-правові наслідки. З одного боку, іспитовий строк втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання, якщо засуджений не виконає умови випробування (ч. 2 ст. 78 КК України), а з іншого успішне виконання умов випробування протягом іспитового строку має наслідком остаточне звільнення від відбування призначеного покарання (ч. 1 ст. 78 КК України) та має значення для погашення судимості (ст. 89 КК України).

Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яким відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України є ухвалення рішення незаконним складом суду, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яким відповідно до ст. 413 КПК України є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, згідно ст. 409 КПК України є підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 415 КПК України, встановлення порушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України є підставою скасування судом апеляційної інстанції вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу заст. керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_11 та просила задовольнити її із вказаних у ній мотивів, представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок місцевого суду законним та обґрунтованим, захисника ОСОБА_8 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які всі не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції не дотримався цих вимог закону при прийнятті рішення у даному кримінальному провадженні.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що на час вчинення 12.02.2021 р. інкримінованого кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_10 досяг 17 років та був неповнолітньою особою. Згідно вимог ч. 14 ст. 31 КПК України, кримінальне провадження щодо розгляду обвинувального акту стосовно ОСОБА_10 повинно здійснюватися суддею, уповноваженим згідно із Законом України «Про судоустрій і статус суддів» на здійснення кримінального провадження стосовно неповнолітніх, ч. 3 ст. 18 якого передбачено дію у місцевих загальних судах спеціалізації суддів із здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх. Такі судді обираються зборами суддів відповідного суду на визначений строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове рішення ухвалено незаконним складом суду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме відповідно до витягу з протоколу зборів суддів Корсунь-Шевченківського райсуду Черкаської обл. від 10.11.2020 р., було прийнято рішення про обрання суддею, уповноваженим здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, голову суду ОСОБА_13 строком на 3 роки (т. 3, а. пр. 35).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2021 р. кримінальне провадження з ЄУН № 699/673/21 стосовно ОСОБА_10 визначено для розгляду судді-доповідачу ОСОБА_13 (т. 1, а. пр. 61).

У цих діях апеляційний суд не вбачає ніяких порушень КПК України, оскільки вони відповідають вимогам закону.

Проте, в подальшому ухвалою суду від 21.10.2021 р. було задоволено заяву представника потерпілого ОСОБА_15 про відвід судді ОСОБА_13 від розгляду справи № 699/673/21 стосовно ОСОБА_10 (т. 1, а. пр. 103-104).

Відповідно до протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2021 р. призначення не відбулося. Не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи (т. 1, а. пр. 106).

Відповідно, до належним чином завіреної, копії протоколу № 6 зборів суддів Корсунь-Шевченківського райсуду Черкаської обл. від 26.10.2021 р. збори суддів вирішили внести зміни до п. 4.6 розділу 4 Засад використання автоматизованої системи документообігу Корсунь-Шевченківського райсуду Черкаської обл., затвердженого рішенням зборів суддів Корсунь-Шевченківського райсуду Черкаської обл. від 2.10.2015 р. № 18 (із змінами та доповненнями) наступного змісту: «4.6. У виключних випадках, у разі тривалої відсутності судді, уповноваженого здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх або наявності процесуальних перешкод, які унеможливлюють його участь у розгляді конкретного кримінального провадження, кримінальне провадження передається іншому судді, який має найбільший стаж роботи на посаді судді, на підставі розпорядження керівника апарату суду» (т. 3, а. пр. 36).

На запит прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_16 Корсунь-Шевченківський райсуд Черкаської області надіслав належним чином завірену копію рішення зборів суддів Корсунь-Шевченківського райсуду Черкаської обл. від 25.10.2021 р. № 5, яким внесені зміни до Засад використання автоматизованої системи документообігу Корсунь-Шевченківського райсуду Черкаської обл., затвердженого рішенням зборів суддів Корсунь-Шевченківського райсуду Черкаської обл. від 2.10.2015 р. № 18 (із змінами та доповненнями), доповнивши розділ 4 пунктом 4.6 наступного змісту: «У виключних випадках, у разі тривалої відсутності судді, уповноваженого здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх або наявності процесуальних перешкод, які унеможливлюють його участь у розгляді конкретного кримінального провадження, питання щодо обрання судді, уповноваженого здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх відносно конкретного кримінального провадження вирішується зборами суддів» (т. 3, а. пр. 63-67).

Відповідно до протоколу розподілу справи між суддями у неавтоматичному режимі від 26.10.2021 р. справу № 699/673/21 розподілено на суддю ОСОБА_1 (т. 1, а. пр. 107), яка 1.11.2021 р. у даному кримінальному провадженні призначила підготовче судове засідання та розглянула справу по суті, постановила обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 122 КК України (т. 2, а. пр. 177 - 185).

Згідно вимог ч. 14 ст. 31 КПК України, суддя, уповноважений здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, розглядає кримінальне провадження щодо розгляду стосовно неповнолітньої особи обвинувального акту, клопотань про звільнення від кримінальної відповідальності, клопотання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, їх продовження, зміну чи припинення, а також кримінальне провадження в апеляційному чи касаційному порядку щодо перегляду прийнятих із зазначених питань судових рішень згідно із Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2.06.2016 р. № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII) судді (суддя), уповноважені здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, обираються з числа суддів відповідного суду зборами суддів цього суду за пропозицією голови суду або за пропозицією будь-якого судді цього суду, якщо пропозиція голови суду не була підтримана, на строк не більше трьох років і можуть бути переобрані повторно.

Цими законодавчими нормами прямо визначено, що суддя, уповноважений здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх обирається зборами суддів на строк не більше трьох років. Оскільки зборами суддів визначається конкретний суддя уповноважений розглядати справи щодо неповнолітніх, то в протоколі та рішенні зборів має бути зазначено прізвище цього судді. За спливом цього строку рішення зборів втрачає свою юридичну силу, а суддя обраний розглядати справи щодо неповнолітніх, свої повноваження на розгляд таких справ.

Як вбачається з матеріалів провадження, неавтоматизований розподіл справи і визначення судді, уповноваженого розглядати кримінальне провадження щодо неповнолітнього ОСОБА_10 були проведені на підставі рішення зборів цього суду від 26.10.2021 р. (т. 1, а. пр. 107).

До відповіді на запит прокурора було надано копію Рішення № 6 зборів суддів Корсунь-Шевченківського райсуду Черкаської обл. від 26.10.2021 р., зі змісту якого вбачається, що зборами суддів цього суду було прийнято рішення про те, що у виключних випадках, у разі тривалої відсутності судді, уповноваженого здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх або наявності процесуальних перешкод, які унеможливлюють його участь у розгляді конкретного кримінального провадження, кримінальне провадження передається іншому судді, який має найбільший стаж роботи на посаді судді, на підставі розпорядження керівника апарату суду (т. 3, а. пр. 66-67).

У той же час, рішенням № 8 зборами суддів Корсунь-Шевченківського райсуду Черкаської обл. від 15.08.2022 р. прийнято рішення про обрання суддею, уповноваженою здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, суддю ОСОБА_14 на період її відрядження до Корсунь-Шевченківського райсуду Черкаської обл. для здійснення правосуддя, але не довше ніж на три роки (т. 3, а. пр. 61).

Інших рішень, щодо визначення конкретного судді, а саме судді ОСОБА_1 , яка розглянула кримінальне провадження по суті, уповноваженої розглядати справи відносно неповнолітніх, як убачається з матеріалів провадження, збори суддів місцевого суду не приймали.

Отже, як встановив апеляційний суд, після задоволення відводу судді ОСОБА_13 від розгляду справи № 699/673/21 стосовно ОСОБА_10 в матеріалах провадження відсутні рішення зборів суддів місцевого суду стосовно судді ОСОБА_1 , які б конкретно її (із зазначенням її прізвища) уповноважували здійснювати розгляд кримінальних проваджень щодо неповнолітніх.

Крім цього, у рішенні № 6 зборів суддів Корсунь-Шевченківського райсуду Черкаської обл. від 26.10.2021 р., які внесли зміни до п. 4.6 розділу 4 Засад використання автоматизованої системи документообігу Корсунь-Шевченківського райсуду Черкаської обл., затвердженого рішенням зборів суддів Корсунь-Шевченківського райсуду Черкаської обл. від 2.10.2015 р. № 18 (із змінами та доповненнями) наступного змісту: «4.6. У виключних випадках, у разі тривалої відсутності судді, уповноваженого здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх або наявності процесуальних перешкод, унеможливлюють його участь у розгляді конкретного кримінального провадження, кримінальне провадження передається іншому судді, який має найбільший стаж роботи на посаді судді, на підставі розпорядження керівника апарату суду», проте збори суддів не мали права передавати такі повноваження керівнику апарату суду або іншій особі, тому що ч. 4 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ці повноваження віднесені до виключної компетенції зборів відповідного суду.

Таким чином, склад суду для розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції був визначений з порушенням вимог кримінального процесуального закону та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а вирок у кримінальному провадженні ухвалений незаконним складом суду.

Вказане порушення є істотним.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо воно ухвалено незаконним складом суду.

Згідно ст. 409 КПК України, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Оскільки допущене процесуальне порушення може бути усунуто тільки при новому судовому розгляді, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу заст. керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити в цій частині, вирок місцевого суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Так як вирок суду підлягає безумовному скасуванню, справа призначенню до нового розгляду в суді першої інстанції, то інші, наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи, зокрема про не застосування положень п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, не наведення у вироку, передбачених ст. 75 КК України, умов застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, не зазначення про початок строку відбування покарання, як це передбачено положеннями п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, а саме, не вказано, з якого моменту починається перебіг іспитового строку, не підлягають перевірці апеляційним судом, а повинні бути проаналізовані та враховані місцевим судом при новому розгляді.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно прийняти до уваги наведене, усунути допущені порушення та з додержанням вимог ст. ст. 370-374 КПК України ухвалити у справі законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Корсунь-Шевченківського райсуду Черкаської обл. від 7.03.2024 р. стосовно ОСОБА_10 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 122 КК України в суді першої інстанції.

Апеляційну скаргу заст. керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді