Справа № 351/642/25
Провадження № 11-сс/4808/219/25
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 361, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України в кримінальному провадженні №0000069,

за участю підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання заступника начальника слідчого відділення поліції №1 (м. Снятин) Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 .

На переконання сторони захисту, слідчий суддя постановив помилкове рішення, не дослідивши належним чином пред`явленої підозри, наявність ризиків, не навів їх аналіз, й не врахував відомості щодо особи підозрюваного.

Стверджує, що висновки про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не підтверджені доказами, є голослівними.

Зазначає, що ОСОБА_8 раніше не судимий, в нього відсутні повідомлення про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень, відсутній об?єктивний ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, вагомість наявних доказів по вчинення підозрюваним кримінального правопорушення викликає сумніви, а також він не переховується від органів досудового розслідування та суду.

Ухвалою слідчого судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2025 року задоволено клопотання, застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід - тримання під вартою строком на 60 діб, а саме: з 28 травня 2025 року по 26 липня 2025 року включно.

Слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 361, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України, так й наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Цією ж ухвалою слідчим суддею визначено розмір застави - 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе прийняти судове рішення за відсутності прокурора.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, вважали, що ані обґрунтованої підозри, ані заявлених ризиків не існує, а обраний вид запобіжного заходу є занадто суворим. Також вважають, що обраний слідчим суддею розмір застави є явно непомірним для підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновок слідчого судді про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання є обґрунтованим та погоджується з висновком слідчого судді про необхідність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Так, ОСОБА_8 в кримінальному провадженні №0000069 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів від 28 травня 2025 року (а.п. 38-40) а саме про те, що він підозрюється у пособництві в несанкціонованому втручанні в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. ст. 27 ч. 2 ст. 361 КК України та у пособництві в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, у особливо великому розмірі, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 185 КК України.

Санкція ч. 5 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Таке кримінальне правопорушення згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Санкція ч. 2 ст. 361 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права обіймати певні посади, або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Таке кримінальне правопорушення згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

На думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані разом з сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів у їх взаємозв`язку - протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_10 від 25.04.2025 (а.с. 13-14), протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 23.04.2025 (а.с. 15-17), протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_12 від 24.04.2025 (а.с. 18-19), протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_13 від 27.05.2025 (а.с. 20-21), протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_14 від 07.05.2025 (а.с. 22-27), протоколом обшуку від 28.05.2025 (а.с. 28-33), протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 28.05.2025 (а.с. 34-35), протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 28.05.2025 (а.с. 36-37), повідомленням про підозру у вчиненні злочинів від 28.05.2025 (а.с. 38-40), Протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 27.05.2025 (а.с. 41), протоколом огляду речей від 29.05.2025 (а.с. 42-46), роздруківками переписки у мобільному застосунку «телеграм», які є додатками 1 та 2 до протоколу огляду речей від 29.05.2025 (а.с. 47-76 ) та іншими доказами, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 361, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)» та те, що ч. 3 ст. 17 КПК України імперативно визначено, що підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до переконливого висновку про обґрунтованість підозри, оскільки вони підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане правопорушення.

Також, сукупність відомостей, які були встановлені під час розгляду клопотання, давали підстави слідчому судді дійти висновку, що в даному випадку мають місце ризики здійснити підозрюваним дії, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду ( п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України), незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України) та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Так, можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), підтверджується тим, що ОСОБА_8 усвідомлюючи невідворотність покарання, за вчинені ним кримінальних правопорушень, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку із тим, що один із злочинів, які інкримінуються останньому відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке у разі ухвалення обвинувального вироку, передбачає можливість призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного ОСОБА_8 переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Окрім того, необхідно враховувати той факт, що у ОСОБА_8 відсутні стійкі соціальні зв`язки у вигляді постійного місця проживання так як останній являється уродженцем Автономної республіки Крим, яка на даний час є тимчасово окупована збройними силами російської федерації, фактично проживає за різними адресами у м. Київ без місця реєстрації, виходячи з наведеного, збільшується ризик можливості переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, у тому числі і на тимчасово окупованій території, що у свою чергу буде перешкодою для забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду. Також, з огляду на умови, які існують в Україні, є можливість нелегального перетину підозрюваним ОСОБА_8 кордону, адже враховуючи його вік та воєнний стан який починаючи з 24.02.2022 введено Указом Президента України №64/2022 на території України, відсутні можливості належним чином контролювати державний кордон у місцях ведення активних бойових дій.

Так, ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, підтверджується тим, що у випадку застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, призведе до отримання ОСОБА_8 можливості надання невстановленим співучасникам вчинення злочинів порад та вказівок стосовно знищення, ховання, або ж спотворення слідів злочинів, знаряддя вчинення злочину, програмного забезпечення, яке використовувалось при вчиненні злочину та інших предметів і речей, які матимуть істотне значення для встановлення обставин вчинення злочинів, шляхом завуальованого спілкування в телефонних розмовах з використанням месенджерів на базі соціальних мереж, які неможливо відслідкувати гласними чи негласними засобами контролю іншим, невстановленим на даний час особам, які причетні до вчинення вказаних кримінальних правопорушень.

Ризик незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що ОСОБА_8 може вплинути на свідків, шляхом отримання доступу до матеріалів кримінального провадження та володітиме інформацією стосовно характеризуючих, в тому числі біографічних даних свідків, які надали органу досудового розслідування викривальні покази стосовно нього та інших співучасників злочину, у зв`язку з чим ОСОБА_8 перебуваючи на волі матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів. Окрім того, ОСОБА_8 може вплинути і на інших підозрюваних, так як останній перебуває і тісних зв`язках із ОСОБА_13 , а також знайомий із ОСОБА_14 , що фактично створить умови для здійснення впливу безпосередньо на підозрюваних, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій, чи вмовляння, або примушування їх до зміни своїх показань, а також давання завідомо неправдивих показань.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, підтверджується тим, що підозрюваний, розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинені злочини, може умисно симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування та судового розгляду.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, підтверджується тим, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, тяжкість покарання у вчиненні ним особливо тяжкого злочину, маючи реальну можливість відмовитись у співучасті від вчинення кримінальних правопорушень, добровільно та активно на протязі тривалого часу, спільно із невстановленими на даний час у ході досудового розслідування особами, проводив незаконні операції пов`язанні із втручанням несанкціонованого доступу до комп`ютерної техніки, шляхом створення вірусного програмного забезпечення, за допомогою якого було вчинено несанкціонований доступ до банківської системи ПП «Аронія» та переведено з нього грошові перекази на інші рахунки, та може і надалі вчиняти злочини пов`язані із несанкціонованим переведенням коштів із чужих рахунків. На даний час протиправні дії, підозрюваного ОСОБА_8 викриті з причин, що не залежали від його волі, у зв`язку із чим останній, перебуваючи на волі може надалі вчиняти злочинні діяння, що несуть за собою кримінально-правовий характер та продовжувати вчиняти кримінальні правопорушенні, у яких він підозрюється.

Суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для досудового розслідування чи суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження, а й може продовжувати існувати на стадії судового розгляду.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_8 2005 року народження, уродженець м. Керч, Автономна Республіка Крим, громадянин України, із середньою освітою, офіційно непрацюючий, неодружений, утриманців не має, не є особою з інвалідністю, депутатом не обирався, раніше не судимий.

Суд першої інстанції в повній мірі взяв до уваги відомості, що були відомі на час розгляду клопотання відносно особи підозрюваного, зокрема соціальні зв`язки ОСОБА_8 , його майновий статус, відсутність постійного місця проживання.

Стороною захисту під час апеляційного розгляду надано копію договору оренди житлового приміщення від 09 червня 2025 року (а.п.199-200), згідно якого ОСОБА_8 орендує житлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ухвали слідчого судді сторона обвинувачення навела переконливі доводи того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо ОСОБА_8 буде недостатнім та не забезпечить запобігання цим ризикам.

Стороною захисту не зазначено належного обґрунтування про можливість запобігання ризикам, встановлених стороною обвинувачення, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, не спростовано мотивів слідчого судді.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що слідчий суддя, з огляду на необхідність обрання запобіжного заходу, обумовленого підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 361, ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 185 КК України, їх обставини, тяжкість, з метою запобігання виникненню ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, з врахуванням даних про його особу, відповідно до вимог кримінального процесуального закону вмотивовано прийняв рішення про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий суддя, врахувавши обставини кримінальних правопорушень, майновий стан підозрюваного, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку, визначивши ОСОБА_8 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів і не порушує права підозрюваного, а тому підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_8 та таким, що суперечить положенням ст. 182 КПК України, суд апеляційної інстанції не вбачає.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого підозрюваного, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Водночас, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання підозрюваному розміру застави, який перевищував його наявні активи та поточні доходи, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи підозрюваного та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу або застави у меншому розмірі, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування та судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

При цьому колегія суддів враховує, що підозрюваним сплачено заставу, тому визначений слідчим суддею її розмір є помірним.

Таким чином, апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою до підозрюваного застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Керуючись вимогами ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5