СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/1299/25
ун. № 759/8888/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0001883 від 21.09.2022 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Івано-Франківськ, громадянин України, освіта вища, офіційно працює директором в ТОВ «БС Партнерс Груп», зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358;

ч. 4 ст. 358; ч. 2 ст. 384; ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представників потерпілої ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

До Святошинського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001883 від 21.09.2022 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358;

ч. 4 ст. 358; ч. 2 ст. 384; ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, вважаючи, що по справі дотримані всі вимоги, передбачені ст.ст. 32, 291 КПК України та відсутні підстави для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Представники потерпілої - адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтримали думку прокурора про можливість призначення обвинувального акта до судового розгляду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 , думку якого підтримав обвинувачений, заявив клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що предмет злочину - договір позики не є офіційним документом.

Прокурор та представники потерпілої не вбачали можливості закриття кримінального провадження на даній стадії з підстав, зазначених захисником.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, додані до нього додатки, суд вважає, що клопотання захисника про закриття кримінального провадження задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Згідно з приписами п. 2 ч. 3 ст. 284 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Натомість, клопотання захисника про закриття кримінального провадження обґрунтоване відсутністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, що не належить до підстав, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 284 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні судом на обговорення сторін кримінального провадження поставлено питання про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки він, на думку суду, не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме:

- в обвинувальному акті не заначено місце вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України;

- в обвинувальному акті не заначено спосіб вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 384 КК України;

- дати вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 384; ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, які утворюють ідеальну сукупність, не співпадають;

- формулювання обвинувачення за ч. 3 ст. 358 КК України містить опис об`єктивної сторони злочину, вчиненого невстановленою особою, яка діяла у змові з ОСОБА_3 , а не самого обвинуваченого;

- відповідно до обвинувального акта ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на шахрайське заволодіння чужим майном, що не відповідає кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

У судовому засіданні прокурор у вирішенні даного питання поклався на розсуд суду. Разом з тим зазначив, що дійсно в обвинувальному акті не вказано місце і спосіб вчинення частини кримінальних правопорушень, оскільки їх не вдалося встановити під час досудового розслідування, а в датах вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 384;

ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України допущена описка.

Представники потерпілої вважали, що наведені недоліки обвинувального акта не перешкоджають судовому розгляду і можуть бути усунені прокурором в ході судового розгляду.

Обвинувачений та його захисники просили повернути обвинувальний акт прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, додані до нього додатки, суд дійшов до таких висновків.

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має значення не тільки для аргументації висновків слідчого, прокурора, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді, а також для реалізації права обвинуваченого на захист.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, тощо.

Не надаючи оцінку викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правовій кваліфікації кримінального правопорушення та формулюванню обвинувачення, суд дійшов до висновку про те, що органом досудового розслідування при складенні обвинувального акта вказані вимоги КПК України дотримані не були, а саме обвинувальний акт не містить місця вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, а лише зазначено «перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці», яке згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України належить до обставин, що підлягають доказуванню у кожному конкретному провадженні.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Згідно з положеннями ст. 409 та ст. 412 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, зокрема , судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.

Вказане позбавляє суд належним чином впевнитися у територіальній підсудності даного кримінального провадження саме Святошинському районному суду міста Києва.

Також суд дійшов до висновку про те, що органом досудового розслідування при складенні обвинувального акта, всупереч вимог КПК України, не зазначено спосіб вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 384 КК України, а лише зазначено «у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб», що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України належить до обставин, що підлягають доказуванню у кожному конкретному провадженні. Такий недолік обвинувального акта не відповідає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, свідчить про неконкретність обвинувачення та порушує право обвинуваченого на захист.

Крім того, судом встановлено, що у обвинувальному акті допущена помилка під час зазначення часу (дати) вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 384;

ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України (зазначено 22.02.2022 та 21.02.2022 відповідно), які згідно з обвинувальним актом утворюють ідеальну сукупність.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, тобто у підробленні офіційного документу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Разом з тим, формулювання обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 358 КК України у обвинувальному акті фактично відсутнє, натомість описано діяння невстановленої особи, яка вичинила злочин у змові з ОСОБА_3 : «…перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванні місці та у невстановлений досудовим розслідуванні спосіб […] невстановлена особа діючи за попередньою змовою із ОСОБА_3 […] вніс завідомо недостовірні відомості у договір позики […] тим самим підробив його».

Суд наголошує на тому, що під час підготовчого судового засідання суд не досліджує фактичні обставини та не дає оцінку доказам, здобутим під час досудового розслідування, а лише вирішує питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду та розглядає окремі клопотання заявлені учасниками судового провадження.

Водночас, відсутність чітко сформульованого обвинувачення із зазначенням суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення, свідчить про невідповідність обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Крім того, суд приходить до висновку, що формулювання обвинувачення ОСОБА_3 у закінченому замаху на шахрайське заволодіння чужим майном не відповідає кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

Зокрема, у обвинувальному акті зазначено, що « ОСОБА_3 […] вчинив усі дії, направлені на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 …», тобто вчинив закінчений замах на заволодіння майном, однак правова кваліфікація даного кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України) свідчить по вчинення ОСОБА_3 незакінченого замаху.

Такий недолік обвинувального акта не відповідає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, свідчить про неконкретність обвинувачення та порушує право обвинуваченого на захист.

Викладене у сукупності свідчить про невідповідність обвинувального акта вимогам

ст. 291 КПК України і така невідповідність є суттєвою та перешкоджає призначенню зазначеного обвинувального акта до судового розгляду та перешкоджатиме проведенню судового розгляду кримінального провадження у чіткій відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта та, як наслідок, унеможливить ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

При цьому судом враховується висновок, зроблений у постанові Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 273/1053/17 за яким «кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язати його змінювати цей обсяг, у тому числі у сторону збільшення, повертати за наслідками підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо, оскільки визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора», а оцінка судом під час підготовчого судового провадження законності та обґрунтованості проведених у ході досудового розслідування процесуальних дій та прийнятих рішень слідчого чи прокурора виключно на підставі доводів однієї сторони, порушить принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На переконання суду, обвинувальний акт в цій частині має узгоджуватись між собою та не містити суперечностей. При цьому виявлені суперечності не можуть бути усунені на стадії підготовчого судового засідання та під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних чи інших помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акта чи реєстру після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні. Законом також не передбачено поділу недоліків обвинувального акта чи реєстру на суттєві та не суттєві, чи такі, що перешкоджають або не перешкоджають розгляду справи по суті. Статтею 291 КПК України чітко передбачено категоричний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт. Статтею 109 КПК України чітко передбачено категоричний перелік відомостей, які має містити реєстр матеріалів досудового розслідування. Виключень щодо можливості визнання несуттєвими недотримання прокурором чи слідчим будь-якої з вказаних вимог, законом не передбачено.

Таким чином, дослідивши всі представлені до суду дані та надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам, встановленим п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

У підготовчому судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_5 в порядку ст. 315 КПК України заявлені клопотання про виклик свідків та про призначення експертизи, які судом залишаються без розгляду у зв`язку з прийняттям рішення про повернення обвинувального акта прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-316, 394, 395 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - відмовити.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0001883 від 21.09.2022 стосовно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358; ч. 4 ст. 358; ч. 2 ст. 384; ч. 3 ст. 15,

ч. 4 ст. 190 КК України, повернути прокурору.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 про виклик свідків, про призначення експертизи - залишити без розгляду.

Ухвала в частині повернення обвинувального акта прокурору може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошено 30.05.2025 о 10 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_10