Справа № 308/8424/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000051, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 31 травня 2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_3 , розглянувши матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, № 0000051, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 31 травня 2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням про арешт майна, у якому просить накласти арешт на речі, вилучені 27.06.2025 в ході проведення особистого обшуку затриманої особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «Redmi 10», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , (пароль 1107), який належить ОСОБА_4 , який упаковано до спеціального пакету НПУ ICR0132562.

Клопотання надійшло на адресу суду 01.07.2025 року через канцелярію суду.

Слідчий в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій вказав, що власник майна про дату, час та місце розгляду повідомлений.

Прокурор в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Клопотання обґрунтовано тим, що в кінці травня 2024 року, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, мешканець села Ділок Мукачівського району Закарпатської області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючий машиністом локомотивного ДЕПО Мукачево регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», володіючи якостями лідера та організаторськими здібностями, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів розробив злочинну схему, до якої залучив ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який обіймає посаду помічника машиніста локомотивного ДЕПО Мукачево регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», з метою особистого незаконного збагачення шляхом вчинення тяжких злочинів, пов`язаних з привласненням чужого майна дизельного палива з тепловозів, які належать локомотивному ДЕПО Мукачево регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», з подальшою їх реалізацією третім особам.

Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розробили усний план злочинної діяльності щодо незаконного привласнення дизельного палива з локомотивів, визначив спосіб його привласнення, оцінивши особисті можливості, щодо привласнення дизельного палива, можливих об`ємів привласнення, способів транспортування та збуту, розпочали дії з пошуку третіх осіб, яким у подальшому будуть збувати привласнене дизельне паливо, за грошову винагороду.

У травні місяці 2025 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, день та місці, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи систематично отримувати власну матеріальну вигоду від реалізації дизельного палива третім особам, керуючись корисливим мотивом, підшукали ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якому запропонували на постійній основі купляти у останніх дизельне паливо.

Відповідно до розробленого плану злочинної діяльності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виконували функції щодо: транспортування порожніх ємностей до місця вчинення кримінального правопорушення; слідкування за навколишньою обстановкою з метою виявлення випадкової появи сторонніх осіб поблизу місця привласнення дизельного палива або місця перебування наповнених дизельним паливом ємностей та оперативного реагування на них; проникнення до паливних систем тепловозів, зливання з паливної системи тепловоза дизельного пального; перенесення наповнених дизельним паливом ємностей до місця знаходження транспортного засобу, транспортування дизельного палива до місця зберігання з подальшою реалізацією третім особам; підшукування покупців привласненого дизельного пального; підшукування знарядь вчинення злочину, а саме: каністри, бочки поліетиленові пакети та ліхтарики з метою привласнення дизельного пального; перебуваючи в поїздках на локомотивах, використовуючи спеціальні знання та навички, вчиняли дії, направлені на економію дизельного пального в локомотивах АТ «Укрзалізниця»; підготовлювали суміш, якою обробляли місця під`єднання засобів і пристроїв до дизельної системи локомотиву, за допомогою яких здійснювалось перекачування дизельного пального, з метою створення видимості опломбування таких місць; проводили заміри залишків дизельного пального в локомотивах АТ «Укрзалізниця»; здійснювали безпосередній злив дизельного пального з баків локомотивів; вели чорнову документацію, в якій відображали кількість поїздок та недостовірні дані щодо витрат пального.

Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,діючи відповідно до розробленого плану злочинної діяльності, усвідомлюючи неправомірність своїх дій, реалізуючи єдиний злочинний умисел, направлений на особисте протиправне збагачення, вчинили кримінальне правопорушення, а саме привласнення дизельного пального, яке належать АТ «Укрзалізниця», шляхом зловживання службовим становищем за наступних обставин.

Крім цього, судом встановлено, що 27 червня 2025 року близько 14:10 год. ОСОБА_4 , на виконання заздалегідь обумовленої злочинної схеми, спрямованої на протиправне збагачення за рахунок незаконного привласнення чужого майна, яке було ввірене останньому та перебувало у його віданні, в умовах воєнного стану, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , зателефонував ОСОБА_6 на месенджер «Вацапп», який діяв під контролем правоохоронних органів, та повідомив, що може реалізувати дизельне паливо у розмірі 500 літрів за грошову винагороду у розмірі 35 грн за один літр та повідомив, що для цього необхідно приїхати до міста Свалява Мукачівського району, зокрема на залізничну станцію на протязі однієї години.

Надалі, близько 16:30 год. ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_4 , на автомобілі марки «Mercede-Benz», моделі «VITO» приїхав до заздалегідь обумовленого місця, де його вже очікував ОСОБА_5 , який повідомив ОСОБА_7 , щоб той вигрузив з свого транспортного засобу пластикові каністри у кількості 25 штук, об`ємом по 20 л кожна, після чого дав вказівку останньому від`їхати від вказаного місця та очікувати телефонного дзвінка.

У подальшому, коли ОСОБА_7 від`їхав на своєму транспортному засобі від визначеного місця, ОСОБА_5 за вказівкою ОСОБА_4 почав переносити вище вказані пластикові каністри до локомотива ЧМЕ 3Т6352, який знаходився на під`їзній колії залізничної станції «Свалява», зокрема згідно «GOOGLE MAPS» (48.5520283, 22.9873751).

Після цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим умислом, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, за допомогою заздалегідь наявного та встановленого обладнання в локомотиві ЧМЕ 3Т6352 локомотивного ДЕПО Мукачево регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», порушивши їх цілісність замкненої та опломбованої паливної системи, привласнили чуже майно дизельне паливо об`ємом 500 літрів, шляхом зливання із паливної системи локомотива дизельного палива на загальну суму 17 500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) гривень, в заздалегідь заготовлені пластикові ємкості, які були надані ОСОБА_6 .

Близько 16:37 год. ОСОБА_4 зателефонував ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронних органів та повідомив, що він може повертатись до раніше визначеного місця так, як каністри вже наповнені дизельним паливом. О 16:40 год. ОСОБА_6 під`їхав на транспортному засобі марки «Mercede-Benz», моделі «VITO» до визначеного місця та заднім ходом під`їхав до залізничних колій та ОСОБА_5 почав підносити наповнені пластикові каністри до задніх дверей транспортного засобу та подавати їх до багажного відділення. Коли всі пластикові каністри у кількості 25 штук, об`ємом по 20 л були завантажені до транспортного засобу, ОСОБА_5 висунув вимогу ОСОБА_6 , надати обумовлену грошову винагороду у розмірі 17 500 грн., а ОСОБА_4 в той час поміщав шланг та інше обладнання, через який зливав дизельне паливо, до локомотива. У подальшому ОСОБА_6 на вимогу ОСОБА_5 надав останнього заздалегідь ідентифіковані грошові кошти у розмірі 17 500 гривень, зокрема 4 купюри номіналом по 500 гривень з наступними серійними номерами ЄГ6664696, ГК0071345, ГБ5229970, ЄЛ5086328 та 33 імітаційні купюри номіналом по 500 гривень з серійними номерами ГК7784501, які останній поклав у задню кишеню шортів.

Після того, як ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розпорядилися привласненим майном, яке належить АТ «Українська залізниця» на власний розсуд, своїми діями спричинили матеріального збитку АТ «Українська залізниця» на вказану суму, були викриті правоохоронними органами та затримані на місці події.

27.06.2025 в ході проведення особистого обшуку затриманої особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумці через плече було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «Redmi 10», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , (пароль 1107), який належить ОСОБА_4 , який упаковано до спеціального пакету НПУ ICR0132562.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, яким в даному випадку є мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «Redmi 10», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , (пароль 1107), який належить ОСОБА_4 , який упаковано до спеціального пакету НПУ ICR0132562.

У відповідності до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст.ст. 170-173 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

У відповідності до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема: забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Окрім цього, відповідно до кримінального процесуального закону арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (ч. 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України (ч. 3 ст. 170 КПК України).

При цьому речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Варто звернути увагу, що згідно з п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається, якщо слідчий, прокурор доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Водночас відповідно до ч. 4 ст. 132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт на вказане вище майно негативно вплине на кримінальне провадження, унеможливить встановлення всіх важливих обставин подій вчиненого кримінального правопорушення, а також може призвести до їх втрати, пошкодження чи їх приховування від органу досудового розслідування, що сприятиме та уникнення осіб, винних у вчиненні кримінального правопорушення.

Зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, тобто є тимчасово вилученим майном.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Речовими доказами, відповідно до ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів клопотання досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 3 ст.332 КК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, з`ясувавши обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту з потребами кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям речового доказу, таке є предметом кримінального правопорушення, на такому майні збереглися сліди злочину, та слідчий довів можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні. Завданням арешту майна у даному кримінальному провадженні є забезпечення збереження речових доказів, запобігання можливості їх використання, перетворення, передачі, відчуження, оскільки існують відповідні ризики. Потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою попередження використання, перетворення, передачі, відчуження майна, інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування.

Слідчий суддя вважає, що вилучені предмети містять ознаки передбачені ч. 1 ст. 98 КПК України та враховуючи, що вище вказані предмети свідчать про можливе вчинення злочину, зберегли на собі сліди злочинної діяльності, у той же час можуть бути предметом кримінального правопорушення, є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, а отже, у відповідності до ч..2 ст. 170 КПК України, вони підлягають арешту.

При цьому, слідчим суддею враховано, що відповідно до положень ч. 2 статті 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, після проведення певних процесуальних та слідчих дій, буде встановлена належність або неналежність вилученого майна до обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженню, що не позбавляє права зацікавлених осіб ставити питання про скасування арешту в порядку статті 174 КПК України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, щодо задоволення вимог клопотання, а саме накладення арешту на речі, вилучені 27.06.2025 в ході проведення особистого обшуку затриманої особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_3 , про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на речі, вилучені 27.06.2025 в ході проведення особистого обшуку затриманої особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «Redmi 10», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , (пароль 1107), який належить ОСОБА_4 , який упаковано до спеціального пакету НПУ ICR0132562.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області ОСОБА_1