УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання т.в.о. керівника Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Вінницькій області ОСОБА_3 про накладення арешту,-

ВСТАНОВИВ:

Т. в. о. керівника Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Вінницькій області ОСОБА_3 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з клопотанням про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000461 від 21.07.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , обіймаючи посаду Микулинецького сільського голови Літинського району Вінницької області з 06.11.2015 по 03.12.2020, маючи на меті сприяти незаконному одержанню неправомірної вигоди для інших фізичних осіб у вигляді права власності на земельні ділянки сільськогосподарського та іншого призначення, вчинив кримінальні правопорушення, пов`язані зі зловживанням своїм службовим становищем та службовим підробленням, а також кримінальні правопорушення щодо використання завідомо підробленого документа та розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , переслідуючи єдиний злочинний умисел, направлений на незаконне отримання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , а також самим собою права власності на земельні ділянки сільськогосподарського та іншого призначення комунальної власності Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області (на даний час територія Якушинецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області), маючи відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження підписувати рішення сільської ради та її виконавчого комітету, діючи умисно, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність нижче перелічених осіб Микулинецькою сільською радою Літинського району Вінницької області не розглядались та не приймались, в період часу з січня 2016 року по вересень 2020 року, тобто під час виконання ним повноважень голови Микулинецької сільської ради, склав завідомо неправдиві офіційні документи, до яких вніс завідомо неправдиві відомості про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які розташовані в межах сіл Ріжок та Микулинці, Літинського району, Вінницької області.

Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на отримання вказаними вище громадянами неправомірної вигоди у вигляді права власності на земельні ділянки, ОСОБА_4 у невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановлений час, складені ним вищезазначені рішення Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області засвідчив своїм особистим підписом в графі «сільський голова ОСОБА_4 », скріпив їх відтиском гербової печатки Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області, надавши вказаним рішенням статусу офіційних документів та видав їх ОСОБА_4 , ОСОБА_32 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_31 , ОСОБА_33 .

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на отримання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_4 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_34 , ОСОБА_31 права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, достовірно знаючи, що Микулинецькою сільською радою Літинського району Вінницької області питання щодо передання у приватну власність земельних ділянок переліченим вище особам не розглядались та відповідні рішення не приймались, у невстановленому місці, у період часу з 21.02.2019 по 03.12.2020, склав завідомо підроблені офіційні документи, внісши до них завідомо неправдиві відомості про затвердження технічної документації із землеустрою та безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок.

Після чого ОСОБА_4 у невстановленому досудовим розслідуванням місці та невстановлений час вищезазначені завідомо неправдиві офіційні документи засвідчив своїм особистим підписом в графі «сільський голова ОСОБА_4 », скріпив їх відтиском гербової печатки Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області, надавши вказаним рішенням статусу офіційних документів та видав їх вказаним вище особам.

Таким чином ОСОБА_4 використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, діючи умисно усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання незаконно передав із власності Якушинецької територіальної громади в особі Якушинецької селищної ради Вінницького району Вінницької області у приватну власність третіх осіб земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:000:0821, :01:000:0786, :01:000:0787, :02:000:0290, :02:000:0292, :01:000:0646, :01:000:0812, :01:000:0833, :01:000:0830, :01:000:0834, :02:000:0297, :02:000:0298; :04:001:0235; :04:001:0247; :04:001:0248; :04:001:0250; :04:001:0251; :03:001:0559; :03:001:0560; :03:001:0561; :03:001:0564; :03:001:0565; :03:001:0277; :04:001:0327; :01:000:0578; :03:001:0506; :03:001:0534; :03:001:0570; :01:000:0776; :04:001:0270; :04:001:0271; :01:000:0788; :03:003:0078; :03:001:0554; :02:000:0187; :04:001:0308; :03:003:0083; :04:001:0277загальною площею - 29,3243, вартість яких згідно з висновками земельно-оціночної експертизи становить - 8 388 093 (вісім мільйонів триста вісімдесят вісім тисяч) гривень, що станом на момент вчинення злочину більш ніж у 8 884 рази перевищувало неоподаткований мінімум доходів громадян та відповідно до п. 4 примітки до ст .364 КК України є тяжкими наслідками.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою легалізації незаконно набутої у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0578, перебуваючи у приватного нотаріуса Літинського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_35 , яка здійснювала свою діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , 30.03.2021, точний час досудовим слідством не встановлено, уклав договір дарування земельної ділянки від 30.03.2021, який зареєстрований в реєстрі за № 158, зі своєю дружиною ОСОБА_16 , відповідно до якого ОСОБА_4 відчужив ОСОБА_16 земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0578, площею 0.9729 га безоплатно, ринкова вартість якої, згідно з висновком експерта від 21.05.2025 №СЕ-19/120-25/5081-ОЗ, станом на 30.03.2021, могла становити 201 583,00 грн (двісті одна тисяча вісімдесят три гривні 00 коп.).

Внаслідок вищеописаних дій ОСОБА_4 розпорядився земельною ділянкою з кадастровим номером :01:000:0578, площею 0.9729 га, яка розташована на території Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області (на даний час територія Якушинецької територіальної громади Вінницького району), та перебувала на праві комунальної власності, шляхом вчинення правочину, достовірно знаючи, що таке майно одержано злочинним шляхом.

20 серпня 2025 року ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000461 від 21.07.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України.

Окрім цього, у жовтні 2024 року ОСОБА_4 здійснив відчуження належних йому на праві приватної власності об`єктів нерухомості на користь своєї дочки - ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом укладення договорів дарування, зокрема:

?земельної ділянки, яка розташована на території Микулинецької сільської ради Вінницького району (колишнього Літинського району) Вінницької області, з кадастровим номером :01:000:0560 загальною площею 0,9736 га (договір №2208 від 18.10.2024, вартість предмету договору 30 000,00 грн);

?земельної ділянки, що розташована в селі Микулинці Вінницького району (колишнього Літинського району) Вінницької області, з кадастровим номером :03:001:0251 загальною площею 0,25 га (договір №2205 від 18.10.2024, вартість предмету договору 32 000,00 грн);

?цілого житлового будинку з прибудовами, господарською будівлею та спорудою за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 116,5 м2 (договір №2205 від 18.10.2024, вартість предмету договору 200 000 грн);

?земельної ділянки, що розташована на території Микулинецької сільської ради Вінницького району (колишнього Літинського району) Вінницької області, з кадастровим номером :03:001:0386 загальною площею 0,25 га (договір №2206 від 18.10.2024, вартість предмету договору 25 000,00 грн);

?земельної ділянки, що розташована на території Микулинецької сільської ради Вінницького району (колишнього Літинського району) Вінницької області, з кадастровим номером :01:000:0552 загальною площею 0,9736 га (договір №2207 від 18.10.2024, вартість предмету договору 30 000,00 грн).

При цьому, укладений договір дарування вищезазначеного майна містить ознаки фраудаторності та спрямований не на настання реальних наслідків їх укладення, а на виведення майна з-під потенційного арешту та можливої конфіскації.

Таким чином, враховуючи обґрунтованість повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України, фраудоторність правочину з відчуження вищеописаного майна на користь ОСОБА_36 , їх фактичну належність підозрюваному, можливість застосування до ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у судовому порядку додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, детектив просив клопотання задовольнити.

Детектив ОСОБА_3 судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Підрозділом Територіального управління БЕБ у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000461 від 21.07.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України.

В рамках вказаного провадження, 20 серпня 2025 року ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000461 від 21.07.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 10ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

На підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Як зазналось вище, згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Разом з тим, матеріалами клопотання детектива не доведено існування правових підстав для накладення арешту на вказане у клопотанні майно та не надано доказів, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та меті зазначеній у ст. 170 КПК України.

Відповідно до вимог КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Однак у вказаному клопотанні слідчий просить накласти арешт на майно особи, яка не має процесуального статусу у кримінальному провадженні.

Зокрема, матеріалами клопотання підтверджено, що майно, на яке просить накласти арешт детектив, з 2021, тобто фактично за 4 роки до оголошення підозри було передано на підставі договорів дарування дочці ОСОБА_4 - ОСОБА_37 , яка на даний час є неповнолітньою.

В матеріалах справи відсутні докази, на підтвердження факту незаконності укладення договорів.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вимога щодо забезпечення балансу між приватним та публічним інтересом слідує власне зі структури статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Отже, у кожній справі, в якій зазначається про порушення цієї статті, суд повинен з`ясувати, внаслідок чого саме відповідна особа була змушена нести непропорційний і надмірний тягар. Як при втручанні у право мирного володіння майном, так і при утриманні від застосування заходів, необхідно забезпечити справедливий баланс між вимогами загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основних прав відповідної особи. Вимога щодо забезпечення такого балансу випливає зі структури статті 1 Першого Протоколу, якщо розглядати її в цілому. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.

Зі змісту наведеного, вбачається, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи, що матеріалами клопотання не доведено наявності законних підстав для накладення арешту, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання т.в.о. керівника Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Вінницькій області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, що зареєстровано на ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

На ухвалу судді може бути подана апеляція протягом п`яти діб з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

Слідчий суддя