ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1551/25 Справа № 215/8041/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 10 травня 2025 року включно.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризиків переховування, вчинення іншого злочину чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, які на теперішній час не зменшились.

Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги:

Із вказаним судовим рішенням не погодився обвинувачений ОСОБА_6 та оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, змінити запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді цілодобового домашнього арешту .

В обґрунтування свої вимог зазначив, що судом не в повному обсязі досліджено підстави для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під варто. Не враховано інформацію про особу обвинуваченого та наявність соціальних зав`язків.

Повідомляє, що він є особою з інвалідністю, має поганий стан здоров`я, не перебував у розшуку, хворіє на неврологічний стан та контузію. Крім того опікується своєю хворою матір`ю ОСОБА_7 1937 р.н., та має постійне місце проживання

Звертає увагу, що прокурором в клопотанні про продовження строку тримання під вартою не доведено жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України .

Наголошує, що судом не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам.

Позиції сторін судді:

Учасники судового розгляду про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні, на адресу суду не надходило.

До початку судового розгляду від прокурора надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Тому, відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, колегія суддів вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників провадження.

Мотиви суду:

Заслухавшисуддю-доповідача, перевірившиматеріали, щонадійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами пунктів 3 та 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що в провадженні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

17 жовтня 2024 року слідчим суддею Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 13 грудня 2024 року, без визначення розміру застави.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовженно строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 10 травня 2025 року.

Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.Тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину полягає у відсутності стійких соціальних зв`язків обвинуваченого, крім того останній раніше судимий за корисливі злочини, обвинувачується у злочині вчиненому в період, коли мав не відбуту частину покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків вчинення обвинуваченим повторних кримінальних правопорушень та зважаючи на тяжкість покарання, яке його може загрожувати, особливо в умовах воєнного стану зростає ризик переховуватись від суду.

Суд першої інстанції задовольняючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано встановив, що обраний їй запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується.

Ураховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, оскільки прокурор довів наявність ризику переховування від суду з урахуванням тяжкості покарання за інкримінований злочин, який не зменшився, та у сукупності з іншими встановленими обставинами колегія суддів вважає, що вказане виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченого, не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, належна процесуальна поведінка обвинуваченого та відсутність спроб реалізації ризиків, передбачених у ст. 177 КПК України, зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Отже, ураховуючи наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що на даній стадії кримінального провадження є підтвердженою неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, як на тому наполягає обвинувачений.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_6 під вартою, суду не надано.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням останнього із під варти.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та їх існування на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченого є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики з їх обґрунтуванням у клопотанні прокурора, судом першої інстанції досліджені та цим обставинам надано належну оцінку.

Будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинуваченим та захисником під час апеляційного розгляду не наведено.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про незаконність ухвали суду першої інстанції, оскільки у клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Судом першої інстанції надано належну оцінку кожному із наведених прокурором в клопотанні про продовження тримання під вартою ризику та правильно встановлено подальше їх існування.

На думку колегії суддів, враховуючи схильність ОСОБА_6 до вчинення протиправних діянь, дивлячись на те, що обвинувачений в період не відбутої частини покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, яке належить до категорії тяжких злочинів,свідчить про можливість обвинуваченого продовжити вчиняти або почне вчинення інше кримінальне правопорушення, а загроза від ймовірного покарання є за тяжкий злочин вказує, на наявність ризику переховування від суду.

Перебуваючи на волі ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, які є йому знайомими та останній перебуває з ними в родинних відносинах з метою примушення їх до зміни своїх показань.

Колегія суддів вважає, що враховуючи дані про особу обвинуваченого, той факт, що кримінальне правопорушення вчинене в період не відбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком, відноситься до категорії тяжких злочинів, отже, у останнього відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявлених ризиків.

Отже, суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, а тому доводи про необґрунтованість заявлених ризиків є хибними.

У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не відпали, а навпаки, є дійсними та триваючими, тому обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, таких як домашній арешт, не зможе запобігти вищевказаним ризикам з вищенаведених причин і не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про погіршення стану його здоров`я, колегія суддів зазначає, що ні обвинуваченим ні стороною захисту ненадано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин тому суд апеляційної інстанції відноситься до даного твердження обвинуваченого критично.

Крім того, колегія суддів відмічає, щооскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, ураховуючи встановлені підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, судом першої інстанції правильно реалізовано право, передбачене п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України щодо не визначення розміру застави.Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання ОСОБА_6 під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченої під вартою, із заставою у визначеному розмірі, є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети, визначеній у ст. 177 КПК України.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про необхідність продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження права обвинуваченого на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги захисника обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 121 КК України - залишити без змін.

Ухвала є остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді: