Провадження № 1-кс/638/2132/25
УХВАЛА

Іменем України

04 серпня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування № 0000774 від 22.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, про арешт майна,

встановив:

До Шевченківського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування № 0000774 від 22.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, про арешт майна.

Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні слідчого відділу Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000774 від «22» квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено те, що невстановлена слідством особа на ім`я ОСОБА_4 здійснює збут особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонений - PVP, на території Шевченківського району м. Харкова.

29.07.2025 у період часу з 13 год. 44 хв. до 16 год. 01 хв., на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 від 25.07.2025 (Справа №638/14276/25, Провадження №1-кс/638/2076/25) слідчим СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 проведено обшук квартири АДРЕСА_1 , в ході якого при понятих було виявлено та вилучено наступне майно та предмети: 1) 1 купюру номіналом «500 гривень» із №ЛБ4825230; 2 купюри номіналом «200 гривень» із №ДЕ3698789 та №ЯБ7853133; 2 купюри номіналом «100 гривень» із №ЕН0255089 та №ЄЖ5534144; 1 купюру номіналом «50 гривень» із №АН9063264; 1 купюру номіналом «50 доларів США» із №PK43771577A; 1 купюру номіналом «1 долар США» із №B94983765C; 2) Паперовий згорток зеленого кольору, всередині якого знаходиться речовина зеленого кольору, рослинного походження; 3) Прозорі zip-пакети у кількості 6 штук, з нашаруванням невідомих речовин; 4) Прозорий zip-пакет, всередині якого біла порошкоподібна невідома речовина; 5) Блокнот в смужку, з окантуванням зеленого забарвлення; 6) Блістер з пігулкою білого кольору; 7) Упаковка від чипсів «Прінглз», жовтого кольору, з нашаруванням невідомої речовини; Полімерна пляшка з під лимонаду; Два металевих пристроя для куріння з кришками; Пристрій для куріння, чорного кольору; Металевий предмет, червоно-синього кольору; Полімерний «насвічник» з під автомобіля, чорного кольору, з нашаруванням невідомої речовини; Металева люлька для куріння; Предмет, що виготовлений з металу та нагадує «наперсток», з нашаруванням невідомої речовини; металевий предмет, з нашаруванням невідомої речовини; 8) Ваги, без назви, металевого кольору, з батарейками; 9) Три скляні засоби для куріння, з нашаруванням невідомих речовин; 10) Мобільний телефон ТМ «HUAWEI», без пароля, з IMEI#1: НОМЕР_1 , IMEI#2: НОМЕР_2 ; 11) Мобільний телефон ТМ «POCO», з графічним паролем, з IMEI#1: НОМЕР_3 .

30.07.2025 слідчим СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 вищевказані вилучені речі визнано речовими доказами, які мають істотне значення для забезпечення завдань кримінального провадження, передбаченого ст. 2 КПК України.

Прокурор вважає, що вилучене майно під час обшуку, є предметами злочину та речовими доказами у кримінальному провадженні та зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.

Також вказав, що не застосування арешту вказаного майна в подальшому зумовить труднощі в частині встановлення істини по кримінальному провадженню, внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене, пошкоджене чи знищене.

На підставі вищевикладеного, виникає необхідність у застосуванні заходу забезпечення арешту майна.

Слідчий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав та просив задовольнити.

Суд, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, вважає доводи переконливими, а клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого відділу Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000774 від «22» квітня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Доводи прокурора підтверджуються матеріалами кримінального провадження № № 0000774 від 22.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Згідно з ч.1, 2 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якого накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі Бакланов проти Російської Федерації , Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі Фрізен проти Російської Федерації , Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A № 98).

Таким чином, правомірність втручання держави в право на мирне володіння майном у кримінальному провадженні під час застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, повинна бути доведена в суді першої інстанції, а спів розмірність наслідків обмеження права власності бути завданням кримінального провадження, а також можливості застосування найменш обтяжливий спосіб арешту.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Тобто, незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна.

Враховуючи вищевикладене, майно, на яке прокурор просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131, 132, 170, 172, 173 КПК України, суд,-

ухвалив:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Накласти арешт на виявлене та вилучене майно в ході проведення обшуку від 29.07.2025 у період часу з 13 год. 44 хв. до 16 год. 01 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:

1) 1 купюру номіналом «500 гривень» із №ЛБ4825230; 2 купюри номіналом «200 гривень» із №ДЕ3698789 та №ЯБ7853133; 2 купюри номіналом «100 гривень» із №ЕН0255089 та №ЄЖ5534144; 1 купюру номіналом «50 гривень» із №АН9063264; 1 купюру номіналом «50 доларів США» із №PK43771577A; 1 купюру номіналом «1 долар США» із №B94983765C;

2) Блокнот в смужку, з окантуванням зеленого забарвлення;

3) Блістер з пігулкою білого кольору;

4) Упаковка від чипсів «Прінглз», жовтого кольору, з нашаруванням невідомої речовини; Полімерна пляшка з під лимонаду; Два металевих пристроя для куріння з кришками; Пристрій для куріння, чорного кольору; Металевий предмет, червоно-синього кольору; Полімерний «насвічник» з під автомобіля, чорного кольору, з нашаруванням невідомої речовини; Металева люлька для куріння; Предмет, що виготовлений з металу та нагадує «наперсток», з нашаруванням невідомої речовини; металевий предмет, з нашаруванням невідомої речовини;

5) Ваги, без назви, металевого кольору, з батарейками;

6) Три скляні засоби для куріння, з нашаруванням невідомих речовин;

7) Мобільний телефон ТМ «HUAWEI», без пароля, з IMEI#1: НОМЕР_1 , IMEI#2: НОМЕР_2 ;

8) Мобільний телефон ТМ «POCO», з графічним паролем, з IMEI#1: НОМЕР_3 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про арешт майна не зупиняє її виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1