Справа № 442/4039/25
Провадження № 1-кп/442/288/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження № 0000306 від 04.03.2025, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого: 04.11.2024 Трускавецьким міським судом Львівської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 17 000 грн штрафу,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

сторони та учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , будучи раніше судимим вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 04.11.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень, який не сплатив, на шлях виправлення не став, висновків для себе не зробив, а повторно протягом року після засудження за ст. 309 КК України вчинив новий умисний злочин у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Так ОСОБА_3 , 04.03.2025, приблизно о 11 годині 00 хвилин, йдучи повз будинок № 334/5 по вул. Івана Франка в м. Дрогобичі Львівської області, на землі знайшов згорток, обмотаний ізоляційною стрічкою червоного кольору, в якому знаходився зіп-пакет із вмістом психотропної подрібненої речовини білого кольору, тому відразу ж привласнив її помістивши у кишеню своєї куртки для подальшого особистого вживання, без мети збуту.

При цьому, ОСОБА_3 , всупереч вимогам ст. 7 Закону України „Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори від 15.02.1995, ст. 1 Закону України „Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними від 15.02.1995 з наступними змінами і доповненнями усвідомлюючи, що вказана порошкоподібна речовина білого кольору містить психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін та діючи умисно, вирішив її незаконно придбати, шляхом привласнення знахідки і в подальшому, зберігати для власного вживання без мети збуту. Для цього, ОСОБА_3 помістив вищевказаний згорток, обмотаний ізоляційною стрічкою червоного кольору, в якому знаходився прозорий зіп-пакет із вмістом психотропної подрібненої речовини білого кольору всередині у кишеню своєї куртки для подальшого особистого вживання, без мети збуту до 11 годині 08 хвилин 04.03.2025, тобто до моменту коли його виявив та зупинив працівник Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області.

В подальшому, 04.03.2025 поблизу будинку № 334/5 по вул. Івана Франка, у м. Дрогобичі Львівської області був зупинений працівником Національної поліції, в ході спілкування із яким повідомив, що зберігає при собі вказану вище психотропну речовину, обіг якої обмежено та в подальшому слідчо-оперативною групою Дрогобицького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, під час огляду місця події за вказаною адресою в період з 12 години 36 хвилин по 12 годину 52 хвилини у ОСОБА_3 було виявлено та вилучено психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, загальною масою 0,4096 грама, яку останній, незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, вказав, що все як зазначено в обвинувальному акті відповідає дійсності, та відмовився від давання показань згідно зі ст. 63 Конституції України. Вказав, що щиро кається та просив призначити покарання у виді штрафу чи з іспитовим строком.

Крім повного визнання своєї винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним, при цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також їм роз`яснено, що вони у такому випадку позбавляються права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню за кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 щодо часу, місця, способу, розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини за кримінальним правопорушенням, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним, за згодою учасників кримінального провадження, у зв`язку із відсутністю сумнівів правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, доведена повністю, а його неправомірні дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене особою яка протягом року була засуджена за ч. 1 ст. 309 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України бере до уваги ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, характеризуючі дані про його особу, сімейний стан, вік обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, ОСОБА_3 не перебуває на динамічному обліку в лікарів психіатра та нарколога, за місцем проживання характеристика відсутня, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 та не з`явився за викликом по повістці, крім того, суд враховує наслідки та обставини вчиненого ним злочину, які не є тяжкими.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання, є щире каяття обвинуваченого.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального проступку, особу винного, його ставлення до вчиненого, наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості й індивідуалізації покарання, вважає, що для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів йому слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі.

Суд не вважає за можливе призначити покарання у виді штрафу, оскільки обвинувачений офіційно не працевлаштований, попередньо призначене покарання у виді штрафу не оплатив та не звертався про розстрочку сплати штрафу.

За змістом ч. 1 ст. 71 КК України та відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику призначення судами кримінального покарання від 24.10.2003 № 7, за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

В силу положень ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Відтак, зважаючи на те, що ОСОБА_3 04.11.2024 засуджений Трускавецьким міським судом Львівської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 17 000 гривень штрафу, який він не сплатив, тобто не відбув покарання за вказаним вироком, то йому слід на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 04.11.2024 та за сукупністю вироків призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі та штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 04.11.2024 у виді штрафу повинно виконуватись самостійно.

До такого ж висновку дійшов Львівський апеляційний суд у вироку від 11.12.2023 № 466/9270/22 та в ухвалі від 16.04.2025 № 442/8841/24.

Щодо прохання обвинуваченого призначити покарання з застосуванням іспитового строку слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проте звільнення особи від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України, коли особа вчинила нові злочини до відбуття покарання за попереднім вироком, і при призначенні остаточного покарання з урахуванням ст. ст. 71, 72 КК України у виді позбавлення волі та штрафу, є неприпустимим, оскільки таке покарання не буде більшим від покарання за вироком у цьому провадженні, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, що є порушенням вимоги ч. 4 ст. 71 КК України (остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком).

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 27.10.2020 № 686/3226/20.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.03.2025 скасувати. Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Щодо процесуальних витрат у розмірі 2 674 грн 20 к. за проведення Львівським НДЕКЦ при МВС України експертизи № СЕ-19/114-25/5835-НЗПРАП, то вони у відповідності до ст. 124 КПК України повинні бути стягнуті на користь держави з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Запобіжний захід обвинуваченому в даному кримінальному провадженні не обирався, а тому до вступу вироку в законну силу підстав для його обрання також немає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 04.11.2024 та за сукупністю вироків призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на 1 (один) рік та штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання, призначене вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 04.11.2024, у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 2 674 (дві тисячі шістсот сімдесят чотири) гривні 20 копійок за проведення Львівським НДЕКЦ при МВС України експертизи № СЕ-19/114-25/5835-НЗПРАП.

Скасувати арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.03.2025.

Речові докази: порошкоподібну речовину білого кольору, що знаходилася в зіп-пакеті, який поміщено у спецпакет № WAR 1115613, знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1