справа № 462/2289/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000062 з розгляду обвинувального акта про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, розлученого, працюючого двірником у ЛКП «Левандівка», місце проживання якого зареєстроване та який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст.89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не пізніше 12.14 год. 05.02.2025 року придбав, зберігав та переніс до вул.Залізнична, 14А у м.Львові, де в подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на збут бойових припасів, діючи з прямим умислом та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою власного збагачення, з корисливих мотивів, в порушення вимог «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 року та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної холодної зброї, пристроїв вітчизняного виготовлення для відстрілу набоїв з гумовими, або аналогічними якостями, метальними снарядами несмертельної дії, та указаних набоїв, а також боєприпасів до зброї або вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС №622 від 21.08.1998 року, умисно збув ОСОБА_5 корпус осколкової наступальної ручної гранати РГН із маркуванням на донній частині корпусу барвником чорного кольору «РГН 254-2-08» та запал типу УДЗ (ударно-дистанційний запал) із маркуванням на зовнішній частині важеля методом втиснення «УДЗ 350Ф-2-08», які у конструктивному поєднанні є осколковою наступальною ручною гранатою РГН промислового виготовлення, яка відноситься до категорії бойових припасів та придатна для виробництва вибуху, за що отримав від ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 5000 грн., тим самим здійснив умисне незаконне придбання, зберігання, носіння та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Крім того, ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не пізніше 11.50 год. 27.02.2025 року придбав, зберігав та переніс до вул.Залізнична, 14А у м.Львові, де в подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на збут бойових припасів, діючи з прямим умислом та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою власного збагачення, з корисливих мотивів, в порушення вимог «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 року та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної холодної зброї, пристроїв вітчизняного виготовлення для відстрілу набоїв з гумовими, або аналогічними якостями, метальними снарядами несмертельної дії, та указаних набоїв, а також боєприпасів до зброї або вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС №622 від 21.08.1998 року, умисно збув ОСОБА_5 корпус осколкової наступальної ручної гранати РГН із маркуванням на донній частині корпусу барвником чорного кольору «РГН 254-2-08», запал типу УДЗ (ударно-дистанційний запал) із маркуванням на зовнішній частині важеля методом втиснення «УДЗ 350Ф-2-08», які у конструктивному поєднанні є осколковою наступальною ручною гранатою РГН промислового виготовлення, яка відноситься до категорії бойових припасів та придатна для виробництва вибуху, та піротехнічний виріб, а саме імітаційно-тренувальну гранату «ПІРО-5Г» з активною чекою промислового виготовлення, який до категорії бойових припасів, вибухових пристроїв чи вибухових речовин не відноситься, та до здійснення вибуху не придатний, за що отримав від ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 5500 грн., тим самим здійснив умисне незаконне придбання, зберігання, носіння та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Враховуючи, що учасниками судового провадженняне оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою, обмежившись лише допитом обвинуваченого.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.263 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті. При цьому зазначив, що у невідомої особи він придбав осколкову наступальну ручну гранату РГН, яку 05.02.2025 року на АДРЕСА_2 продав ОСОБА_5 , за що отримав від останнього 5000 грн. Також, у невідомої особи він придбав імітаційно-тренувальну гранату «ПІРО-5Г», яку 27.02.2025 року на АДРЕСА_2 продав ОСОБА_5 , за що отримав від останнього 5500 грн., після чого був затриманий працівниками поліції.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у незаконному придбанні, зберіганні, носінні та збуті бойових припасів без передбаченого законом дозволу, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.263 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом?якшують і обтяжують покарання.

Положеннями ст.50, 65КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Отже, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також даним та особливостям особистості винного.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом насамперед питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення в санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд у ході призначення покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Пропорційність дискреційних повноважень суду забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі.

Підставами для судового розсуду в ході призначення покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, у яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, під час врахування пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.66, 67 КК України), визначення «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України, тощо; індивідуалізація покарання Ї конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта (постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 квітня 2022 року (провадження № 51-536кмо20).

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.

Суд враховує, що ОСОБА_4 під час судового розгляду беззаперечно визнав свою вину,щиро розкаявся у вчиненому, засуджував свою поведінку та виявляв жаль з приводу вчиненого, надав зізнавальні показання,клопотав про дослідження доказів в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, вчиненим умисно; особу винного, який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий (т.1, а.с.226-227), розлучений, часто хворіє, має рях хронічних захворювань, в тому числі пов`язаних з тим, що йому видалено одну легеню, на обліку щодо узалежнень та в психоневрологічному диспансері не перебуває (т.1, а.с.280, 282), офіційно працевлаштований - працює двірником у ЛКП «Левандівка», де характеризується виключно позитивно, за місцем проживання негативних характеризуючих даних відносно нього не встановлено.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.1 ст.263 КК України.

Разом з тим, суд, приймаючи до уваги наведені обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин, враховуючи конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, зокрема фактично технічну (посередницьку) роль ОСОБА_4 у збуті боєприпасів, мотиви вчинення кримінального правопорушення, до якого спонукало важке матеріальне становище обвинуваченого, який хоча працює, проте має невеликий дохід, при цьому матеріально допомагає доньці, посткримінальну поведінку обвинуваченого, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших кримінальних правопорушень. На переконання суду застосування відносно ОСОБА_4 звільнення від відбування покарання з випробуванням не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини та легітимна мета покарання.

Суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України зарахування строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Як вбачається із протоколу затримання ОСОБА_4 був затриманий 27.02.2025 року (т.1, а.с.229) та ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 28.02.2025 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (т.1, а.с.294-295).

Враховуючи, що суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, тому на підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_4 слід зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 27.02.2025 року по 28.02.2025 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З огляду на зазначене, із обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 11938,50 грн., а саме: за проведення Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром №СЕ-19/114-25/3251-ВТХ від 26.03.2025 року (т.1, а.с.139), Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром №СЕ-19/114-25/5236-ВТХ від 26.03.2025 року (т.1, а.с.199), Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром №СЕ-19/114-25/5230-ВТХ від 26.03.2025 року (т.1, а.с.207), оскільки проведення вказаних експертиз було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 03.03.2025 року було накладено арешт на речові докази: мобільний телефон марки «Nokia» чорного кольору, s/n 1: НОМЕР_1 , s/n 2: НОМЕР_2 із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Lifecell» із номером НОМЕР_3 ; грошові кошти в сумі 5500 грн: номіналами по 1000 грн. у кількості 5 шт. (серії ЯБ №5910439; АП №0973636; ГП №9511609; АН №2913553; АЛ №2035967); та номіналами по 100 грн у кількості 5 шт. (серії ЄИ №1168721; УГ №9418421; ЕЄ №5470896; ЕИ №3884511; ЄЗ №6579265) (т.1, а.с.242-243), а згідно з ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, тому накладений арешт слід скасувати, вирішивши одночасно долю речових доказів, - мобільний телефон марки «Nokia» чорного кольору, s/n 1: НОМЕР_1 , s/n 2: НОМЕР_2 із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Lifecell» із номером НОМЕР_3 , повернути ОСОБА_4 , як власнику, а грошові кошти в сумі 5500 грн: номіналами по 1000 грн. у кількості 5 шт. (серії ЯБ №5910439; АП №0973636; ГП №9511609; АН №2913553; АЛ №2035967); та номіналами по 100 грн у кількості 5 шт. (серії ЄИ №1168721; УГ №9418421; ЕЄ №5470896; ЕИ №3884511; ЄЗ №6579265) - повернути спецфонду НП України.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 22.00 год. до 06.00 год., обраний обвинуваченому ухвалою слідчого судді від 28.02.2025 року і продовжений ухвалою суду від 25.04.2025 року, залишити до вступу вироку в законну силу.

Керуючись ст.100, 174, 181, 194, 377, 368-371, 373-375 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 27.02.2025 року по 28.02.2025 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю три роки.

Зобов`язати ОСОБА_4 , відповідно до ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 22.00 год. до 06.00 год. - залишити до вступу вироку в законну силу.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 11938,50 грн.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 03.03.2025 року арешт на майно і вирішити долю речових доказів наступним чином:

- мобільний телефон марки «Nokia» чорного кольору, s/n 1: НОМЕР_1 , s/n 2: НОМЕР_2 із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Lifecell» із номером НОМЕР_3 , - повернути ОСОБА_4 , як власнику;

- грошові кошти в сумі 5500 грн: номіналами по 1000 грн. у кількості 5 шт. (серії ЯБ №5910439; АП №0973636; ГП №9511609; АН №2913553; АЛ №2035967); та номіналами по 100 грн у кількості 5 шт. (серії ЄИ №1168721; УГ №9418421; ЕЄ №5470896; ЕИ №3884511; ЄЗ №6579265), - повернути спецфонду НП України.

Речові докази - корпус гранати типу РГН із маркуванням на донній частині корпусу барвником чорного кольору «РГН 254-2-08»; 1 запал типу УДЗ із маркуванням на зовнішній частині важеля методом втиснення «УДЗ 350Ф-2-08»(т.1, а.с.134), корпус гранати ПІРО-5, коричневого кольору із маркуванням на корпусі UA.TR.072-P1-0002-2022; корпус гранати РГН коричневого кольору із маркуванням в нижній частині РГН254-2-08; один запал типу УДЗ (ударно-дистанційний запал) із маркуванням на зовнішній частині важеля методом втиснення «УДЗ 350Ф-2-08»(т.1, а.с.192-193) - передати на потреби Збройних Сил України.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1