Провадження № 1-кс/344/5797/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 , старшого дізнавача ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову від 31.07.2025р. про закриття кримінального провадження №0000151 від 11.03.2025р., -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся в суд 21.08.2025р. з вказаною скаргою, в обґрунтування якої покликався на викладені у ній обставини. Зокрема, дізнавач проігнорував покази потерпілого ОСОБА_3 , не враховано вчинення шахрайських дій щодо потерпілого особою на ім`я ОСОБА_6 , якого так і не встановлено, дізнавачем не здійснено аналіз нарахування та списання грошових коштів, відкриття нових кредитів на ім`я потерпілого, не досліджено факту перерахування коштів з карток потерпілого, в т.ч. картки яка була відкрита без його відома, на банківські картки інших осіб. Не кваліфіковано правопорушення правильно, яке вчинено за ознаками шахрайства.

Скаржник та його представник просили скаргу задовольнити, скасувати постанову про закриття кримінального провадження.

Старший дізнавач СД Івано-Франківського РУП ГУНП у задоволенні скарги просила відмовити, надала слідчому судді матеріали кримінального провадження.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, вважаю наступне.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

За ст.40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні старшого дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 перебувало кримінальне провадження за №0000151 від 11.03.2025р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 182 КК України. Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 13.02.2025 року у справі №344/2230/25.

Постановою старшого дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 від 31.07.2025р. було закрито кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку передбаченого за ч.1 ст.182 КК України, за п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Частина 1 ст. 24 КПК України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, отриманих пояснень та даної оскаржуваної постанови, ОСОБА_3 звернувся за оформленням кредиту у сумі 8000грн. по розклеєному в доступних місцях оголошенні (приблизно у кінці січня 2024р.) до особи за номером вказаним в оголошенні номером телефону, особа перебувала у офісному приміщенні (не банківському) та представилася заявнику як консультант банку ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 добровільно було надано цій невідомій особі на ім`я ОСОБА_6 : паспорт, код та банківську картку від ІНФОРМАЦІЯ_1 (останні номери … НОМЕР_1 ), які були останнім сфотографовані для підготовки кредитної угоди (електронної), проте жодних письмових договорів скаржник, як він зазначає, не підписував.

Після певного часу опрацювання документів та підготовки угоди невідомою особою, на мобільний телефон ОСОБА_3 одразу надійшов код (доступу для підписання угоди в електронному варіанті), який також було надано ним особі ОСОБА_6 , після чого було отримано потерпілим 01.02.2024р. на свою банківську картку 4000грн., якими він розпорядився.

Скаржник зазначив, що ОСОБА_6 вказав, що другий транш коштів у сумі ще 4000грн. йому прийде через два тижні, і дійсно він отримав ще 4000грн.

Отримані кредитні кошти ОСОБА_7 та відсотки, вказані в оголошенні, за вказівкою ОСОБА_6 повинні були повертатися готівкою для погашення кредиту двічі в місця по 2000грн. При цьому, на запитання слідчого судді, яку саме суму повинен був повернути позичальник ОСОБА_3 , з врахуванням тіла та відсотків, скаржник не зміг повідомити, вказавши, що кошти він повертав постійно або готівкою ОСОБА_6 , або на вказану банківську картку, належну іншій особі. При цьому, яку суму було повернуто скаржник назвати також не зміг, вказавши що тільки за жовтень-листопад 2024 року він ОСОБА_6 повернув 14000грн.

Слідчий суддя критично оцінює доводи скаржника щодо як сум повернення ним (шляхом як принесення готівки невстановленій особі, так і перерахуванням позичальником через установи банку коштів на рахунок належний невідомій особі, який вказувався особою ОСОБА_6 ), так і не усвідомленням факту надання своїх документів особі, яка буцімто представляється працівником банку, оскільки по перше скаржник, використовуючи дані оголошення про надання кредиту та звернувшись за оформленням такого, мав можливість перевірити чи невідома особа, яка представляється працівником банку, є дійсно працівником банківської установи і якої саме, по друге отримуючи кредитні кошти позичальник не пересвідчився яка ж сума підлягає поверненню з відсотками вказаними в оголошенні та у який строк (потреба у його запиті була на 8000грн., отримано ним як вбачається з отриманої виписки наявної в матеріалах КП 9100грн), по третє він користувався вже послугами банку, мав з його пояснень наявну банківську картку (просту та кредитну) та володів інформацією порядку укладання угод, при отриманні коду на власний мобільний телефон від кредитної установи при укладенні угоди для отримання коштів він такий, як і власні документи добровільно передавав невстановленій особі.

Слідчий суддя зазначає, що у разі добровільної передачі власних даних, надання згоди для зняття копій з них, передання коду для підтвердження авторизації та ідентифікації кредитною установою, це не може кваліфікуватися, як доводила сторона скаржника, шахрайством іншої особи.

В квітні 2024р. банківська картка була заблокована зі слів ОСОБА_6 , потерпілий її самостійно розблокував, однак ОСОБА_6 без відома (скаржник зі змісту скарги дізнався про це пізніше приблизно у січні 2025р.) створив 2 банківські картки на ім`я ОСОБА_8 , отримував на них нові кредити та розпоряджався коштами, внаслідок чого виникла заборгованість у двох кредитних спілках на загальну суму понад 117 тисяч. Водночас, в судовому засіданні скаржник пояснив протилежне, зокрема, що ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_3 про створення нової картки на його ім`я, тому такі доводи є суперечливими, а слідчим суддею встановлено, що скаржнику відомо було про наявність банківської картки на власне ім`я, проте він не цікавився у ОСОБА_6 ні номер картки, ні її фактичну видачу чи наявність. Це відповідно не може вважатися шахрайством, оскільки підтверджено факт володіння такою інформацією, а необізнаність позичальника чи небажання цікавитись у власних інтересах певною інформацією у особи, якій надано всі документи, покладає саме на позичальника певну відповідальність.

Дізнавачем отримано інформацію в кримінальному провадженні щодо ще 5-ти кредитних договорів укладених на ім`я ОСОБА_3 з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 »: 12.03.2024р. на суму 5000грн. на банківську картку (останні цифри… НОМЕР_1 ), заборгованість перед кредитором відсутня; 08.07.2024р. на 12000грн. на банківську картку (останні цифри… НОМЕР_2 ), заборгованість відсутня; 12.09.2024р. на 12000грн. на банківську картку (останні цифри… НОМЕР_2 ), заборгованість відсутня; 07.11.1014р. на 12000грн. на банківську картку (останні цифри… НОМЕР_2 ), заборгованість відсутня; а також 09.12.2024р. на суму 22000грн. на банківську картку (останні цифри… НОМЕР_2 ), заборгованість станом на 08.07.2025р. наявна за основною сумою 22000грн., на час досудового розслідування призупинено нарахування за даним договором (за листом від 08.07.2025р. на ім`я дізнавача). При чому, як встановлено досудовим розслідуванням та наданими до матеріалів КП даними від ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » авторизацію та верифікацію клієнт пройшов в системі організатором якого є ІНФОРМАЦІЯ_1 та надав згоду ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на обробку даних, тобто одним разом при укладенні першого договору 12.03.2024р., повторної ідентифікації кредитна установа не здійснювала при укладенні наступних чотирьох договорів. Хто проходив ідентифікацію вперше 12.03.2024р., кому направлявся код для підтвердження та на який саме мобільний номер, дізнавач після отриманої інформації - не перевірила, висновку щодо цього не зроблено.

Проте, що однієї кредитної установи, а саме ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (назви установ, які повідомляли про наявність богу вказані ОСОБА_3 є саме такими встановленими слідством установами), старший дізнавач, отримавши відмову у наданні інформації, не використав право звернення до суду про надання тимчасового доступу до інформації. Отже, не було отримано органом повний обсяг даних по отриманих на ім`я ОСОБА_3 кредитних коштів, як і не досліджено ким було погашено та яким порядком (з якої картки) кошти по 4-х кредитах, відповідно і чи були погашення по кредиту, по якому є заборгованість позичальника. Окрім того, не було з`ясовано під час досудового розслідування те, яким чином отримані кредитні кошти по непогашеному кредиту ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та відповідно по кредитах, які можливо укладалися з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », якщо такі отримані через банківську картку то кому така належить і до якого мобільного номера телефону прикріплена картка, яка була відкрита особою ОСОБА_6 . Також, не було зроблено тимчасовий доступ до даних мобільного оператора по мобільному телефону, яким користувався ОСОБА_6 , не встановлено дану особу та не допитано його стосовно надання послуг ОСОБА_3 .

Не підтверджено доводи скаржника і про те, що він не зміг ознайомитись з матеріалами КП, так як в них відсутня заява ОСОБА_3 про ознайомлення, як і відсутні клопотання про витребування тих чи інших доказів.

Не заслуговують на увагу доводи представника скаржника про те, що дізнавач не проаналізував факту, що нарахування по споживчих кредитах у воєнний період призупиняються, так як нарахування заборгованості, складових заборгованості, тощо кредитною установою по діючому договору, який не оспорений та не скасований в судовому порядку, не входить в повноваження органу дізнання.

Стосовно невірної кваліфікації вчиненого правопорушення, то дійсно заява про злочин від 23.01.2025р. стосується вчинення кримінального правопорушення за ч.5 ст.190 КК України, проте, дізнавач в засіданні пояснила, що з врахуванням отриманих від заявника ОСОБА_3 даних про вчинення кримінального проступку, зокрема про використання іншою особою поданих ним ж копій документів та даних картки, коду чи іншої інформації, на переконання органу дізнання є таким, що передбачений ч.1 ст.182 КК України незаконне зберігання та використання конфіденційної інформації про особу без її згоди.

Стаття 182 КК України (ч.1) передбачає відповідальність за незаконне збирання, зберігання, використання, знищення, поширення конфіденційної інформації про особу або незаконна зміна такої інформації, крім випадків, передбачених іншими статтями цього Кодексу.

Слідчий суддя не змінює кваліфікацію розпочатого кримінального провадження, це є прерогативою саме органу дізнання. Однак, у разі якщо під час досудового розслідування та проведення відповідних слідчих дій буде з`ясовано те, що отримувачем коштів був не ОСОБА_3 , а інша особа, він вправі ініціювати перед органом дізнання чи орган дізнання з власної ініціативи може докваліфіковувати чи змінювати кваліфікацію кримінального проступку (правопорушення).

Отже, з врахування доводів скаржника, слідчий суддя приходить до висновку про часткову обґрунтованість скарги та необхідність скасування даної постанови про закриття кримінального провадження, як передчасної.

Керуючись ст. ст.303-309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову старшого дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 від 31.07.2025р. про закриття кримінального провадження №0000151 від 11.03.2025 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 11.09.2025р..

Слідчий суддя ОСОБА_9