ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №636/2474/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1682/25
Категорія: п.п.1,12 ч.2 ст.115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові. В режимі відеоконференції, провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 02 липня 2025 року, -

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 , 1990 року народження та ОСОБА_9 , 1996 року народження, на 60 діб, тобто до 30 серпня 2025 року, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, змінити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначивши розмір застави.

В обґрунтування апеляційної скарги послався на те, що судом першої інстанції не обґрунтована наявність нових ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Зазначив, що судом не прийнято до уваги наявність у обвинувачених міцних соціальних зав`язків та постійного місця проживання.

Вказав, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання в м. Харкові (житло належить йому на праві власності), постійне місце роботи, та позитивно характеризується за місцем події у с. Хотімля, де проживав раніше, а також має стійкі соціальні зв`язки, на його утриманні перебувають малолітній син та дружина.

Вказав, що, відповідно до відповіді на адвокатський запит від 12.06.2024 року, на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України №236 від 29.08.2022 року ОСОБА_9 зарахований в списки особового складу ВЧ НОМЕР_1 для проходження військової служби. Також ОСОБА_9 проходить військову службу під час проведення загальної мобілізації. Зазначив, що за таких умов суд першої інстанції зобовязаний зупинити провадження відносно ОСОБА_9 , а не продовжувати розгляд, продовжуючи строк запобіжного заходу.

Зауважив, що судом першої інстанції проігнорував посилання стороно захисту про те, що обвинувачені, протягом тривалого часу, дотримувались належної процесуальної поведінки.

Указав, що суд не надав оцінки доводам сторони захисту, оскільки під час попередніх розглядів питання продовження строку запобіжних заходів суд апеляційної інстанції вже надавав оцінку таким, на думку суду, доводам.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні захисник підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Обвинувачені, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце судового засідання, заяв чи клопотань про особисту участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не надали.

Тому апеляційний розгляд проведено за їх відсутності.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, можуть вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п.п. 1,12 ч.2 ст.115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 років до 15 років або у виді довічного позбавлення волі.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються в умисному заподіянні смерті двох осіб, у тому числі під час перебування на тимчасово окупованій території, яка на даний час деокупована, в складі «бригаді народної дружини», а також враховуючи спосіб заподіяння смерті потерпілим, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування в даному кримінальному провадженню ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, які на теперішній час не зменшились та продовжують існувати.

За таких обставин, посилання захисника на відсутність існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Доводи захисника про належну процесуальну поведінку обвинувачених, не приймаються до уваги, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинуваченим було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 16 березня 2023 року, що слугувало об`єктивною причиною їх належній поведінці.

Посилання сторони захисту про те, що обвинувачені мають міцні соціальні зв`язки, та постійне місце проживання, то вони в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання останніми своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо них більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність зупинення кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 внаслідок його мобілізації для проходження військової служби, що унеможливлює продовження запобіжного заходу, то колегія суддів, виходячи з приписів ст.404 КПК України, переглядає рішення районного суду лише в межах продовження запобіжного заходу за клопотанням прокурора, у зв`язку з чим Харківський апеляційний суд не має процесуальних повноважень вирішувати питання про зупинення провадження, оскільки таке рішення судом першої інстанції не приймалось та не осаржується.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і відсутності підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 02 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: