УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника - ОСОБА_3 розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси із скаргою на бездіяльність Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 11 серпня 2025 року ОСОБА_3 звернувся до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення передбачено ч. 2 ст. 146 КК України відносно ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В порушення вимог ст.214 КПК України, станом на момент звернення з вказаною скаргою до слідчого судді відомості про вчинення кримінального правопорушення, викладені в заяві ОСОБА_3 до Єдиного реєстру досудових розслідувань уповноваженою особою Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області не внесені.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною скаргою в інтересах ОСОБА_4 .

В судовому засіданні представник скаржника заявлені в скарзі вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в ній підстав.

Уповноважена особа Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином, про причини неявки слідчому судді не повідомила.

Згідно ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши представника скаржника, дослідивши матеріали скарги безпосередньо в судовому засіданні, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Скаржник в своїй скарзі зазначає, що в порушення вимог ст.214 КПК України, станом на момент звернення до слідчого судді з вказаною скаргою, відомості про вчинення кримінального правопорушення, викладені в заяві ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення від 11 серпня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно ч.1 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Згідно ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (частина сьома статті 100, частина друга статті 132, частина перша статті 184, частина перша статті 192, частина друга статті 199, частина перша статті 201, частина третя статті 244, частина десята статті 290 КПК).

Відповідно до ст. 23КПК України, слідчий суддя досліджує докази безпосередньо.

Згідно із матеріалами скарги, дослідженими слідчим суддею безпосередньо, із заявою про вчинення кримінального правопорушення представник скаржника звернувся до Черкаського районного управління Головного управління національної поліції України.

Відповідно до ч.1 ст. 216 КПК України, слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.

11 серпня 2025 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого відділу Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Черкаській області із письмовою заявою про вчинення відносно ОСОБА_4 кримінального правопорушення, в якій зазначив, що 10 серпня 2025 року орієнтовно о 10 год. 30 хв. по вул. Пастерівська, 44, ОСОБА_4 був зупинений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого був доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 , де продовжував утримуватись всупереч його волі та достатніх для цього правових підстав.

Соснівським районним судом м. Черкаси здійснюється судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000872 від 01 листопада 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Відповідно до пункту 4 Постанови №560, на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані, з поміж іншого, підозрювані або обвинувачені особи, які під час досудового розслідування або судового розгляду утримаються під вартою, крім тих, що підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а такожзлочинів, передбачених статтями 115,146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України. Зазначені особи, стосовно яких скасовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, повинні невідкладно, але не пізніше 48 годин з дня оголошення ухвали про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з`явитися до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання.

Підстави для утримання ОСОБА_4 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні.

Враховуючи викладене, адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Дослідивши матеріали скарги, надані учасниками докази, дослідивши їх всебічно, повно, об`єктивно, безпосередньо в судовому засіданні, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Зокрема, п.1 ч.1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження у досудовому провадженні бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Разом з цим, у разі невнесення відомостей (бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР ) заявник має право оскаржити таку відмову до слідчого судді.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Згідно ст.. 23 КПК України, слідчий суддя досліджує докази безпосередньо.

В матеріалах скарги, досліджених слідчим суддею безпосередньо в судовому засіданні, міститься копія обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000872 від 01 листопада 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, згідно якого, останній обвинувачується в тому, що він, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 6, 11, 16, 28 - 32, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 31.10.2024, близько 13 год. 30 хв., перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, після того як офіцер мобілізаційного відділення вказаного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_5 , який у розумінні положень ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, є начальником за військовим званням для військовослужбовців рядового складу, в тому числі по відношенню до солдата ОСОБА_4 , усно довів наказ начальника вказаного територіального центру комплектування та соціальної підтримки полковника ОСОБА_6 від 31.10.2024 № 321, який у розумінні положень ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, є начальником за військовим званням для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу, військовослужбовців молодшого офіцерського складу, в тому числі по відношенню до солдата ОСОБА_4 , повинен 01.11.2024 вибути для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , незважаючи не те, що зазначений наказ не суперечив чинному законодавству, не був пов`язаним з порушенням прав та свобод солдата ОСОБА_4 , не містив в собі подвійного тлумачення та явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього, та був доведений до нього уповноваженою на те особою, встановленим порядком, за надуманими підставами, відкрито, усно відмовився виконувати вказаний наказ, що призвело до підриву дисципліни підрозділу та зниження рівня бойової готовності військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у непокорі, тобто, відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

В ході досудового розслідування кримінального провадження №0000872 від 01 листопада 2024 року ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_7 від 02 листопада 2024 року у справі № 712/13110/24, залишеною без змін ухвалою Черкаського Апеляційного суду від 13 листопада 2024 року, застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 30 грудня 2024 року, включно, з визначенням розміру застави 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка може бути внесена, як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), після внесення якої підозрюваний звільняється з-під варти, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою. З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний вважається таким, до якого застосований запобіжний захід у вигляді застави, з покладенням на нього наступних обовязків, перебачених ст. 194 КПК України:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

2) не відлучатися за межі населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора та суду.

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну місця свого проживання на іншу адресу та засобів зв`язку.

4)утримуватися від спілкування по даному кримінальному провадженні з свідками експертами без присутності слідчого, прокурора чи адвоката.

5)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

6)носити електронний засіб контролю.

Для утримання підозрюваного ОСОБА_4 під вартою, останній підлягає був направлений до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор».

Підозрюваним ОСОБА_4 було внесено заставу у розмірі, визначеному ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_7 від 02 листопада 2024 року у справі № 712/13110/24.

В даний час, Соснівським районним судом м. Черкаси здійснюється судовий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000872 від 01 листопада 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України; міра запобіжного заходу - застава.

Статтями 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, Незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Згідно із статтями 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовим статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Статтею 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, визначено право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут) військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.

Воєнний стан розпочався та діє на всій території України з моменту набрання чинності Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджених відповідними Законами України.

Відповідно до ст. 35 Конституції України, ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу», альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до положення статті 4 зазначеного Закону, на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.

Відповідно до п. 2 Розділу І Положення про проходження громадянами військової служби в Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом.

Згідно абз. 8 п. 2 зазначеного Положення, за призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до абз. 4 ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається, зокрема, день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Згідно пункту 3 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_6 № 321 від 31.10.2024, солдата ОСОБА_4 призвано за мобілізацією до команди військової частини НОМЕР_1 .

Згідно пункту 4 зазначеного наказу, 01.11.2024 солдат ОСОБА_4 повинен вибути для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Доказів скасування чи визнання нечинним вказаного наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_6 № 321 від 31.10.2024, а також доказів наявності у скаржника ОСОБА_8 законних підстав для невиконання вказаного наказу матеріали справи не містять і скаржником суду не надано.

Таким чином, скаржник ОСОБА_4 призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період з 01 листопада 2024 року у військовому званні «солдат».

В судове засідання скаржник не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомив, що звернувся до слідчого судді зі скаргою на дії службових осіб Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області щодо невнесення останніми відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України від 11 серпня 2025 року, яке вчинене військовими особами.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Слідчий суддя не наділений повноваженнями визначати правову кваліфікацію кримінального правопорушення, зазначеного в заяві про його вчинення, в зв`язку з чим і не наділений повноваженнями зобов`язувати слідчого чи прокурора вносити відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування про кримінальне правопорушення за конкретною статтею Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 216 КПК України, слідчі органів Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.

Слідчий суддя місцевого суду розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Згідно п.1 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 154 від 23 лютого 2022 року, Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

Відповідно до ч.1 ст.5 «Завдання Державного бюро розслідувань» Закону України «Про Державне бюро розслідувань», Державне бюро розслідувань вирішує завдання із запобігання, виявлення, припинення, розкриття і розслідування:

1) злочинів, вчинених службовими особами, які займають особливо відповідальне становище відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про державну службу", особами, посади яких віднесено до першої - третьої категорій посад державної служби, суддями та працівниками правоохоронних органів, крім випадків, коли ці злочини віднесено до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України;

2) злочинів, вчинених службовими особами Національного антикорупційного бюро України, заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури або іншими прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, крім випадків, коли досудове розслідування цих злочинів віднесено до підслідності детективів підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України;

3) злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (військових злочинів), крім злочинів, передбачених статтею 422 Кримінального кодексу України.

Судовим рішенням, яке набрало законної сили, Відповідно до пункту 3 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_6 № 321 від 31.10.2024, солдата ОСОБА_4 призвано за мобілізацією до команди військової частини НОМЕР_1 .

Згідно пункту 4 зазначеного наказу, 01.11.2024 солдат ОСОБА_4 повинен був вибути з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 листопада 2024 року для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Доказів скасування чи визнання нечинним вказаного наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_6 № 321 від 31.10.2024, а також доказів наявності у скаржника ОСОБА_8 законних підстав для невиконання вказаного наказу матеріали справи не містять і скаржником суду не надано.

Таким чином, скаржник ОСОБА_4 призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період з 01 листопада 2024 року у військовому званні «солдат», а тому вищевказана заява останнього про вчинення відносно нього кримінального правопорушення (військового злочину) військовослужбовцями підлягає розгляду уповноваженим особами Державного бюро розслідувань.

Відповідно до ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч.1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Разом з тим, скаржником та представником останнього не доведено жодними належними доказами наявність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_4 від 11 серпня 2025 року.

На підставі вищевикладеного, відповідно ст. 17, 65 Конституції України, згідно ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно ст. 5 Закону України «Про державне бюро розслідувань», керуючись ст.ст. 23, 84, 95 92, 94, 214, 303, 304, 306, 309 КПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 10 вересня 2025 року.

Слідчий суддя - ОСОБА_1