Номер провадження 1-кс/754/1582/25
Справа № 754/6865/25
У Х В А Л А

Іменем України

07 травня 2025 року Деснянський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду заяву підозрюваного ОСОБА_4 про відвід слідчому судді Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

до Деснянського районного суду м. Києва надійшла заява підозрюваного ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 (ЄУНСС: 754/6865/25, НП: 1-кс/754/1531/25), з посиланням на те, що існують підстави передбачені ст. 75 ч. 1 п. 4 КПК України, а саме, наявність інших обставин, які викликають сумнів у її неупередженості, зокрема, неможливість слідчим суддею у справі, забезпечити достатні гарантії для виключення будь-якого сумніву з приводу своєї безсторонності у даній справі.

Вважає, що слідчий суддя ОСОБА_6 не може розглядати клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно нього, в кримінальному провадженні №0000754 від 11.03.2025, оскільки стосовно нього слідчими суддями Деснянського районного суду тричі розглядалось клопотання про застосування запобіжного заходу та двічі клопотання про зміну запобіжного заходу. Вважає, що на слідчих суддів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 здійснюється тиск головою суду ОСОБА_8 . В зв`язку з чим, вважає що слідчий судді ОСОБА_6 є упередженою щодо нього, а тому просить відвести її від розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно нього.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 підтримав свою заяву в повному обсязі за викладених в ній обставин. Зазначив що крім цього, він також звернувся до ВРП з дисциплінарною скаргою щодо судді ОСОБА_6 , що також вказує а наявність конфлікту інтересів. Просив подану заяву про відвід слідчого судді задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 підтримала заяву підозрюваного ОСОБА_4 , також з посиланням на звернення ОСОБА_4 до ВРП з дисциплінарною скаргою щодо судді ОСОБА_6 , що , на її думку, вказує на наявність підстав, передбачених ст. 75 ч. 1 п. 4 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення заяви про відвід слідчого судді, з посиланням що упередженість судді під час розгляду клопотання була відсутня.

Інші учасники судового розгляду у судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомленні про дату, час та місце розгляду заяви.

Неприбуття в судове засідання учасників судового розгляду не перешкоджає розгляду заяви про відвід.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінальної справи з додатками, приходить до наступного висновку.

Суд, заслухавши доводи сторони захисту, розглянувши клопотання по суті розгляду заяви про відвід, прослухавши аудиозапис судового засідання від 07.07.2023, дослідивши заяву про відвід з додатками, оглянувши матеріали справи ЄУНСС:754/9184/23 в частині клопотання про обшук та ухвали слідчого судді, приходить до наступного висновку.

Так, ст. 81 ч. 1 КПК України передбачений порядок вирішення питання про відвід.

Положеннями ст.75 КПК України передбачені випадки, за наявності яких слідчий суддя підлягає відводу.

Практика Європейського суду з прав людини, з приводу безсторонності та неупередженності судді, свідчить про наступне.

Так, у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

В п.105 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 року (заява № 21722/11) суд дійшов висновку про те, що «між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій).

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У відповідності до норм п. 1.1. Бангалорських принципів поведінки судді, від 19.05.2006 року, що схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН 27.07.2006 року № 2006/23, які адресовані суддям для використання, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно із оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

Відповідно п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, схвалених резолюцією 2006/23 ООН від 27.07.2006 року суддя повинен заявити про самовідвід від участі в справі в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення по справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п. 97).

Тобто, якщо говорити у ракурсі безсторонності суду, то слід враховувати те, що визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді (рішення ЄСПЛ від 23.06.1981 у справі «Ле Комт (Le Compte), Ван Левен (Van Leuven) и Де Мейер (De Meyere) проти Бельгії»), як наслідок таку презумпцію спростувати досить складно, адже критерієм суб`єктивної безсторонності є відсутність з боку судді умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в його неупередженості.

Об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» (18.06.2015) вказує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Проте, такі обставини при розгляді заяви про відвід судом не встановлені і стороною захисту не доведена наявність обставин, які би викликали сумніви в неупередженості слідчого судді ОСОБА_6 і унеможливлювали ухвалення нею об`єктивного судового рішення за результатами розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 (ЄУНСС: 754/6865/25, НП: 1-кс/754/1531/25).

Посилання сторони захисту нічим не підтверджені.

Крім того, суд звертає увагу щодо твердження підозрюваного ОСОБА_4 , щодо звернення ним до ВРП з дисциплінарною скаргою щодо судді ОСОБА_6 , в зв`язку з чим, у них наявних конфлікт інтересів наступне.

Відповідно до рішення Ради суддів України від 08.06.2017 № 34, наявність скарги щодо судді у провадженні ВРП, відкриття дисциплінарної справи за такою скаргою не породжує конфлікту інтересів у діяльності судді щодо розгляду конкретної судової справи.

Непогодження підозрюваного із порядком розгляду клопотання у судовому засіданні чи іншими припущеннями щодо можливого тиску на слідчого суддю з боку інших осіб, а так само звернення ним до ВРП з дисциплінарною скаргою щодо судді ОСОБА_6 , не є підставами для відводу судді при розгляді клопотання (ЄУНСС: 754/6865/25, НП: 1-кс/754/1531/25).

Під час розгляду заяви про відвід, судом не встановлено наявність порушення слідчим суддею ОСОБА_6 засад кримінального провадження, а саме безпосередності та безсторонності, певної особистої заінтересованості слідчого судді, певних її прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у кримінальному провадженні №0000754 від 11.03.2025.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 75 ч. 1 п. 4 КПК України для відводу слідчого судді, тобто відсутні підстави, які виключають участь слідчого судді ОСОБА_6 у розгляді судової справи (ЄУНСС: 754/6865/25, НП: 1-кс/754/1531/25) по розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , а тому у задоволенні заяви підозрюваного слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 75, 80, 81, 376 ч.2 КПК України, суддя -

у х в а л и в :

у задоволенні заяви зпідозрюваного ОСОБА_4 про відвід слідчому судді Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від розгляду клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000754 від 11.03.2025 стосовно підозрюваного ОСОБА_4 за ст. 345 ч. 2 КК України (ЄУНСС: 754/6865/25, НП: 1-кс/754/1531/25) - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 08.05.2025 о 09:10 год.

Суддя: ОСОБА_1