Номер провадження: 11-кп/813/1960/25
Справа № 522/3265/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000693 від 08.05.2024 року за апеляційними скаргами захисників: адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_17 в інтересах ОСОБА_13 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04.06.2025 року, якою відносно обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 ( ОСОБА_19 ), ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , відносно окремо, продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000693 від 08.05.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч. 1, 3 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 109 КК України,

установив

На розгляді Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000693 від 08.05.2024 року за обвинуваченням: ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч. 1, 3 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 109 КК України, ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України.

Оскарженою ухвалою суду 1-ої інстанції задоволено клопотання прокурора та обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , до кожного з них окремо, продовжений строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 02.08.2025 року.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції послався на продовження існування ризиків, які були підставою для застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки перебуваючи на волі обвинувачені можуть вдатися спроб переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків або експертів у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисники обвинувачених подали апеляційні скарги, в яких:

-Адвокат ОСОБА_8 , в інтересах захисту ОСОБА_16 звернулась із апеляційною скаргою, в якій зазначає наступне: суд лише посилаючись на тяжкість інкримінованого ОСОБА_16 злочину, дійшов висновку про можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що прокурором у клопотанні не обґрунтовано належним чином наявність ризиків; ОСОБА_16 , раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, перебуває в цивільному шлюбі, має міцні соціальні зв`язки та позитивну репутацію. Крім того, звертає увагу на стан здоров`я ОСОБА_16 , який має численні хронічні захворювання в стадії загострення (цукровий діабет ІІ ступеню, ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба ІІІ ступеню, бронхіальна астма) лікування яких неможливо в умовах ДУ «ОСІ»; маючи можливість, суд не визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу. На підставі цього просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_16 , інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, зокрема, цілодобовий домашній арешт або заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

- Адвокат ОСОБА_9 , яка діє в інтересах захисту ОСОБА_16 в своїй апеляційній скарзі вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню та зазначає наступне: підозра висунута ОСОБА_16 необґрунтована, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, висунуте ОСОБА_16 обвинувачення є надуманим та необґрунтованим, суд першої інстанції лише перелічив наявність ризиків передбачених пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому не навів жодного обґрунтування викладеному, а відтак, ризики, на які посилається прокурор у клопотання не існують; в частині не визначення розміру застави судом першої інстанції не в повній мірі враховано підстави та обставини передбачені ст. 177 та 178 КПК України. Також наголошує, що стан здоров`я ОСОБА_16 є незадовільним. На підставі цього просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обвинуваченому ОСОБА_16 обрати запобіжний захід, який не пов`язаний із позбавленням волі або визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

-Адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_15 в апеляційній скарзі вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне: ризики, на які посилається прокурор у клопотання недоведені, обвинувачена ОСОБА_15 сама з`явилась до суду першої інстанції. Також наголошує, що 27.01.2025 року суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_20 постановив окрему думку, в якій зазначив, що до ОСОБА_15 можливо визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави.

-Адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_12 в апеляційній скарзі вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне: ризики, на які посилається прокурор у клопотання недоведені. Також наголошує, що 27.01.2025 року суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_20 постановив окрему думку, в якій зазначив, що до ОСОБА_12 можливо визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави.

-Адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_13 в апеляційній скарзі зазначає наступне: ризики, на які посилається прокурор у клопотання недоведені, суд безпідставно не визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу. На підставі цього просить визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян.

-Адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_14 в апеляційній скарзі зазначає наступне: ризики, на які посилається прокурор у клопотання недоведені, суд безпідставно не визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу. На підставі цього просить визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян.

-Адвокат ОСОБА_17 , яка діє в інтересах ОСОБА_13 в апеляційній скарзі зазначає наступне: пред`явлене ОСОБА_13 обвинувачення необґрунтоване, ризики, на які посилається прокурор у клопотання недоведені, суд безпідставно не визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу. На підставі цього просить визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян.

-Адвокат ОСОБА_21 , який діє в інтересах захисту ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню та зазначає наступне: висунуте ОСОБА_11 обвинувачення є надуманим та необґрунтованим, суд першої інстанції лише декларативно перелічив наявність ризиків передбачених пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому не навівши жодного обґрунтування викладеному, а відтак, ризики, на які посилається прокурор у клопотання не існують; в частині не визначення розміру застави судом першої інстанції не в повній мірі враховано підстави та обставини передбачені ст. 177 та 178 КПК України. На підставі цього просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обвинуваченому ОСОБА_11 обрати запобіжний захід, який не пов`язаний із позбавленням волі з визначенням розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Позиції учасників судового розгляду

Апеляційний розгляд проведений без участі обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , від яких клопотань про забезпечення їхньої участі в судовому засіданні не надходило.

В судовому засіданні апеляційного суду захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтримали доводи заявлених апеляційних скарг, просили ухвалу суду скасувати та застосувати до їх підзахисних запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_11 доводи апеляційної скарги захисника підтримав, просив задовольнити, вказавши, що ризики, які зазначені прокурором нічим не підтверджені.

Заслухавши суддю-доповідача, захисників обвинувачених,обвинуваченого ОСОБА_11 , які підтримали подані апеляційні скарги, просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти їх задоволення, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи дану справу, зокрема питання про необхідність продовження тримання під вартою відносно обвинувачених, апеляційний суд враховує положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів виділеного провадження, вбачається, що на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження № 0000693 від 08.05.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_16 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч. 1, 3 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 109 КК України, ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 ,у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребуває з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_16 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, висунуте ОСОБА_16 обвинувачення є надуманим та необґрунтованим, апеляційний суд, звертає увагу захисту на те, що з огляду на вказані вище положення КПК України, в межах розгляду даного провадження, колегія суддів позбавлена можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою, ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Зважаючи на викладене, колегія суддів звертає увагу сторони захисту, що на стадії перевірки ухвали місцевого суду про застосування або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційний суд позбавлений можливості встановлювати фактичні обставини кримінального провадження в частині перевірки коректності та конкретності обставин обвинувачення, як на тому наполягають захисники.

Згідно наданої судової справи, на теперішній час кримінальне провадження №0000693 знаходиться на стадії судового розгляду, призначеного ухвалою суду від 28.05.2025 року метою якого відповідно до статті 17 КПК є встановлення судом поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначених в обвинувальному акті кримінальних правопорушеннях за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів, що виключає можливість оцінки судом обґрунтованості підозри, однак попри таке, оцінці судом підлягають наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України.

Водночас, колегія суддів, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_16 , ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч. 1, 3 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 109 КК України, ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 ,кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України, їх характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути їм призначена у разі визнання винуватим, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, зокрема переховування обвинувачених від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У цьому кримінальному провадженні існують доведені прокурором ризики того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, експертів, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, існування вказаних ризиків обумовлене тяжкістю покарання, яке може бути призначене обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 у разі визнання їх винуватими та тією обставиною, що обвинувачені знайомі зі свідками та іншими обвинуваченими у провадженні.

Суд 1-ої інстанції у контексті обставин зазначеного кримінального провадження врахував, що наразі триває підготовче судове засідання, докази судом не досліджувалися.

Наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі та усвідомлюючи передбачене законодавством за вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень покарання, можуть переховуватися від суду. Так, з огляду на військову агресію проти України в уповноважених органів ускладнене здійснення належного контролю за перетином особами державного кордону України. Зазначена обставина свідчить про можливість його перетину, у тому числі поза офіційними пунктами пропуску.

Апеляційний суд також враховує фактичні обставини кримінального провадження, в межах якого ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 інкримінуються дії щодо участі у не передбаченому Законом України воєнізованому формуванні, у найбільш несприятливий для держави час, коли більшість людських та технічних ресурсів спрямовані на відсіч збройної агресії рф, які розв`язали повномасштабну війну в Україні, руйнують країну та вбивають її громадян.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Клішин проти України" у справі від 23.01.2012 №30671/04 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Зокрема доказами на обґрунтування ризику можуть бути зокрема фактичні знищення, ховання або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; показання свідків, про намір підозрюваного вчинити дії особи, спрямовані на знищення, схов або спотворення важливих для слідства речей чи документів, спроба підозрюваної особи вчинити дії направлені на знищення доказів - підтверджені документально; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні - підтверджені документально; документи, підтверджуючі, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку; інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - підтверджене документально; необхідні докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Стосовно доводів апеляційний скарг сторони захисту щодо можливості визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу та зміни запобіжного заходу на більш м`який із посиланням на позицію судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_20 , викладену в окремих думках, постановлених під час перевірки в апеляційному порядку ухвал слідчих суддів про застосування до обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання під вартою, в яких вказав, зокрема, щодо ОСОБА_15 , ОСОБА_12 можливо визначити альтернативний запобіжний захід, в тому числі у виді застави, апеляційний суд вважає, що вони не мають преюдиційне значення при продовженні запобіжного заходу, з огляду на наступні положення законодавства.

Так, Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки» №2198-IX, внесені зміни стосовно застосування запобіжних заходів.

Так, ст.176 КПК доповнено частиною 6 наступного змісту: «Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109114-1, 258258-5, 260, 261, 437442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини 1 цієї статті». Пункт 5 ч.1 ст.177 КПК встановлює вид запобіжного заходу - тримання під вартою.

Отже, внесенням згаданих змін законодавець імперативно встановив, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, в тому числі, передбачених ст.ст.109, 260 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, як захід забезпечення кримінального провадження Кримінального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції, оцінивши доводи сторони захисту стосовно того, що законодавцем визначено право, а не обов`язок суду щодо невизначення розміру застави в кримінальному проваджені з правовою кваліфікацією за ст.ст.109, 260 КК України, правильно зробив висновок про неможливість визначення застави, в даному кримінальному провадженні.

Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого було продовжено до теперішнього часу.

За таких обставин суди повинен керуватись спеціальними нормами кримінального процесуального закону, які врегульовують процесуальні дії суду в умовах воєнного стану.

Відповідно до діючої редакції абз.3 ч.4 ст.183 КПК, під час дії воєнного стану, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених ст.ст. 109, 260 КК України.

Водночас, оцінюючи можливість визначення обвинуваченим застави, суд 1-ої інстанції врахував, що в цьому кримінальному провадженні, обвинувачення ОСОБА_16 , ОСОБА_11 інкриміноване у вчиненні дій, спрямованих на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади, ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 пов`язане із інкримінуванням їм дій щодо участі у непередбаченому Законом України воєнізованому формуванні, метою створення якого було здійснення його учасниками сприяння військовим РФ в окупації території міста Одеси.

Враховуючи характер інкримінованих обвинуваченим дій, з метою нівелювання існуючих ризиків, зокрема переховування від суду та незаконного впливу на свідків, експертів, вчинення інших кримінальних правопорушень суд вважав, що на цей час, існують достатні підстави для продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, оскільки саме такий запобіжний захід здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та слугуватиме виконанню положень ст.2 КПК.

Щодо доводів апеляційних скарг сторони захисту про відсутність ризику передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - а саме незаконного впливу на свідків та експертів у цьому кримінальному провадженні, із посиланням на те, що досудове розслідування вже закінчено та всі свідки допитані, апеляційний суд їх відхиляє, з огляду на наступне.

Апеляційний суд вважає, що зазначений ризик підвищений специфікою інкримінованого злочину, а також тим, що вказане кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого судового засідання. Натомість, слід зазначити щодо ризику незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених, експертів у кримінальному провадженні, колегія суддів виходить з того, що:

- по-перше, показання свідків, як тих, що вже допитані в ході досудового розслідування, так і тих, які можуть бути допитані у подальшому, є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні;

- по-друге, встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Твердження сторони захисту про неврахування даних про особу ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , колегія суддів визнає неспроможними, оскільки всі дані про їх особу були враховані при постановленні судового рішення, а нових документів щодо інших даних про особу обвинувачених на підтвердження вказаних доводів, захисниками не надано.

Водночас, твердження обвинуваченого ОСОБА_16 про його незадовільний стан здоров`я враховуються апеляційним судом, однак вони не свідчать про неможливість його утримання під вартою, оскільки надання медичної допомоги в умовах тримання у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 року №239/5/104 за його зверненнями.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що прокурором була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування відносно обвинувачених більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, для запобігання названим вище ризикам та забезпечення їх належної процесуальної поведінки та продовження їх існування, у зв`язку з чим неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими та передчасними доводи апеляційних скарг захисника обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_7 про те, що оскільки її підзахисні обвинувачуються у вчиненні нетяжкого злочину, то на час розгляду клопотання майже спливли строки притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені ст. 49 КК України, оскільки даних про порушення таких строків на час продовження обвинуваченим дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, матеріали справи не містять.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає непереконливими доводи сторони захисту про відсутність ризиків, які обумовлюють продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинувачених, а також існування ризиків, на які послався суд першої інстанції в оскарженій ухвалі, виправдовують продовження обвинуваченим дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги сторони захисту підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційні скарги захисників: адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_17 в інтересах ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04.06.2025 року, якою відносно обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , до кожного окремо, продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000693 від 08.05.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч. 1, 3 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 109 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4