Справа № 303/734/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.08.2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду від 10 червня 2024 року у справі про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, щодо ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И В :

Вироком Мукачівського міськрайонного суду від 10 червня 2024 року затверджено угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим, укладену 29 травня 2024 року в м. Мукачеві у кримінальному провадженні № 0000506 від 07.08.2023 року.

ОСОБА_7 визнано винним за ч.1 ст. 286-1 КК України та призначити йому узгоджену сторонами угоди міру основного покарання за ст. 286-1 ч. 1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.. із застосуванням додаткового покарання з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати за проведення експертизи в сумі 2629 грн. на користь держави.

Речові докази: автомобіль марки «Geely», моделі «МК», державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває на спеціальному майданчику Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області повернуто ОСОБА_7 .

Відповідно до вироку, - ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 07.08.2023 близько 00 години 30 хвилин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, керуючи в стані алкогольного сп`яніння технічно-справним автомобілем марки «Geely» моделі «МК», державний номерний знак НОМЕР_1 , із пасажиром ОСОБА_8 , рухаючись по вул. Духновича у с. Горонда Мукачівського району, де на горизонтальному, прямому відрізку автодороги грубо порушив вимоги п.п. «б» п. 2.3, п. 12.1 та п.12.4 Правил дорожнього руху України, а саме:

-п.п. «б» п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

-п.12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

-п.12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.,

внаслідок чого не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість, не врахував дорожню обстановку, а тому втратив керованість, і біля будинку по вул.Духновича, 212 у с.Горонда Мукачівського району виїхав на зустрічну смугу руху та з`їхав у лівий кювет. В результаті чого пасажир керованого ним автомобіля ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тілесні ушкодження у вигляді змішаної хвороби сполучної тканини (ЗХСТ), компресійні переломи 10, 12 грудних хребців (1 ст.), 11-го грудного хребця (2 ст.), перелом поперечного відростка 4-го поперекового хребця праворуч, Frankel E, що відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день, а також перелом кісток носа, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

У даній дорожній ситуації водій автомобіля марки «Geely», моделі «МК», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. «б» пункту 2.3, та п.12.1 і п.12.4 Правил дорожнього руху України недотримання яких, з технічної точки зору, у своїй сукупності, є в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, якщо вони заподіяли потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з цим вироком, прокурор Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Апелянт вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі правопорушника, а також істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, місцевий суд необґрунтовано дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим у даному кримінальному провадженні. Право укладати таку угоду мав виключно прокурор за письмової згоди потерпілого. Умови мирової угоди суперечать загальним засадам призначенням покарання, меті покарання та не відповідають інтересам суспільства, що позбавило суд можливості ухвалити законний та обґрунтований вирок. Також суд безпідставно навів у своєму рішенні наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і надумано вказав, що обвинувачений працює, позитивно характеризується, має задовільний стан здоров`я та відшкодував шкоду потерпілому. З огляду на це, прокурор просить вирок скасувати як незаконний та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

У судовому засіданні в апеляційній інстанції прокурор Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, з наведених у ній підстав. Вказав, що порушення правил дорожнього руху вчинене у стані алкогольного сп`яніння, що, окрім приватних інтересів, зачіпає також і суспільні інтереси, та забороняє укладення та затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 у судове засідання в апеляційній інстанції не з`явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином. Про причини неявки не повідомили. В поданому запереченні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок без змін.

Справа розглядається за відсутності обвинуваченого та його захисника, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, не повідомили про поважні причини свого неявки, та неприбуття яких відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК не перешкоджає проведенню розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, дослідивши зібрані у справі матеріали, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

В даному випадку цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався. Місцевий суд хоч і вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 , однак під час розгляду справи допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зокрема, у порушення вимог ч. 1 ст. 475 КПК України, ухвалив вирок, яким затвердив угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим і призначив узгоджену сторонами міру основного покарання у виді 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн., але при цьому призначив не узгоджену сторонами міру додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на три (3) роки, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Водночас суд також необґрунтовано дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення, укладеної між потерпілим і обвинуваченим у вказаному кримінальному провадженні.

Так, відповідно до вимог ст. 286-1 КК України, об`єктом злочину (на що посягає правопорушення) є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту. Основним безпосереднім об`єктом злочину є безпека руху й експлуатації автомобільного та інших видів транспорту у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя і здоров`я особи.

У злочинах (проступках), де основним безпосереднім об`єктом виступають публічні інтереси (зокрема немайнові), а спричинена конкретним фізичним чи юридичним особам шкода, у даному випадку - тілесні ушкодження ОСОБА_8 , є лише проявом посягання на основний об`єкт.

Порушення правил дорожнього руху широко розповсюджені, мають підвищену суспільну небезпеку, суперечать інтересам суспільства та не забезпечують баланс інтересів учасників примирення для цілей норм 4.3 ст. 469 і ч. 7 ст. 474 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим і обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та кримінальному провадженні в формі приватного обвинувачення.

Так як у кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 286-1 КК України наявні два об`єкти, яким завдана шкода, тобто державним та суспільним (публічним) інтересам, а також фізичній особі - потерпілому ОСОБА_8 , а тому в даному кримінальному провадженні не може бути укладено угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим, так як це кримінальне правопорушення не регулюється положеннями ч. 3 ст. 469 КПК України, а можливе тільки укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Це підтверджується абзацом 2 ч. 4 ст. 469 КПК України, яким визначено, що в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам, або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі не допускається укладення угоди, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення угоди про визнання винуватості.

За таких обставин, укладення угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_7 з потерпілим ОСОБА_8 призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто порушення вимог ч. 3 ст. 469 КПК України, так як у цьому кримінальному провадженні мав право укладати угоду про визнання винуватості тільки прокурор за письмової згоди потерпілого ОСОБА_8 а не угода про примирення між потерпілим і обвинуваченим.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України та/або закону і у разі якщо умови угоди суперечать зазначеним вимогам та не відповідають інтересам суспільства, на підставі п.п. 1, 2 ч. 7 ст. 474 КПК України, відмовляє в затвердженні угоди. Ці вимоги закону судом першої інстанції не були виконані.

Таким чином, умови затвердженої судом угоди суперечать загальним засадам призначення покарання, меті покарання та не відповідають інтересам суспільства, що позбавило суд можливості ухвалити законний та обґрунтований вирок.

Вищезазначені обставини зазначені у п.19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від 11.12.2015 N? 13, де вказано, що затвердження таких угод не допускається у справах про злочини, передбачені розділом ХІ «Злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту» Особливої частини КК.

Також місцевий суд, у вироку безпідставно навів про наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і безпідставно вказав, що обвинувачений працює, позитивно характеризується, має задовільний стан здоров`я, відшкодував шкоду потерпілому, чим обґрунтував застосування вимог ст.69 КК України та призначення іншого, більш м`якого виду основного покарання, не передбаченого санкцією ст. 286-1 КК України.

Зі змісту вимог ч. 1 ст. 69 КК України слідує, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного. Для прийняття такого рішення повинна бути сукупність обставин, які одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

В оскаржуваному вироку щодо ОСОБА_7 суд з метою застосування вимог ст. 69 КК України, визнав пом`якшуючими покарання обставинами - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що виразилось у повідомленні ним обставин події, а також повне відшкодування завданого збитку здоров`ю потерпілого.

Однак, ці доводи суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, так як в обвинувальному акті відображено пом`якшуючу обставину «це щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення», а інші пом`якшуючі обставини ніде не відображались.

Однак, суд, без проведення судового розгляду, у ході якого встановлюються пом`якшуючі покарання обставини, а також відомості, що встановлюють фактичні обставини кримінального провадження та характеризують особу обвинуваченого (форма вини, мотив, спосіб і характер вчиненого діяння, ступіть здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків, дослідження і оцінка доказів та документів, відомості про особу винного, що істотно знижують ступіть тяжкості вчиненого злочину, спосіб відшкодування збитків і дослідження документів, які це підтверджують) без долучення та дослідження письмових доказів до обвинувального акту, допиту обвинуваченого та потерпілого, безпідставно у вироку вказав про іншу пом`якшуючу обставину, - «повне відшкодування завданого збитку здоров`ю потерпілого», хоча така обставини нічим не підтверджена.

Крім цього, суд, не мотивував у вироку, які обставини та яким чином істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, що не узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 11.05.2021 (справа N? 336/4259/18) та від 26.10.2022 (справа N?725/5266/20) та належно не обґрунтував, що саме призначення покарання у виді штрафу дасть змогу досягти ключової мети покарання - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень (постанова Верховного Суду від 19.10.2022 у справі N? 170/667/21).

Отже при прийнятті рішення суд першої інстанції не мав підстав для застосування вимог ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене ч.1 ст. 126-1 КК України, чим допустив порушення п. 3 ч. 1 ст. 65 та ст. 69 КК України, і в результаті неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а також необґрунтовано призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість.

Таке покарання не лише не сприятиме досягненню мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, - виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним дорожньо-транспортних пригод у стані алкогольного сп`яніння, а й породжуватиме у суспільстві хибну думку про безкарність таких злочинів, можливість уникнення суворої відповідальності за їх скоєння, що є порушенням публічного інтересу.

За цих обставин вирок, яким затверджено угоду про примирення між потерпілим і обвинуваченим підлягає скасуванню, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Під час нового судового розгляду у суді першої інстанції слід усунути вказані недоліки, з`ясувати усі фактичні обставини кримінального провадження та розглянути справу у відповідності з вимогами кримінального та кримінально-процесуального закону.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду від 10 червня 2024 року у справі про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, щодо ОСОБА_7 скасувати, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: