ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року Кривий Ріг

13.05.2025р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.04.2025р., якою щодо обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20.06.2025р. із визначенням розміру застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560грн.

за участю захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

у с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції щодо обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20.06.2025р. із визначенням розміру застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560грн.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржено захисником ОСОБА_9 , який в апеляційній скарзі:

- зазначає, що заявлені прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України з боку обвинуваченого не підтверджені доказами, належним чином не обґрунтовані;

- вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам п.п. 1, 3, 4 ст. 5 ЄКПЛ, тяжкість ймовірного покарання не є виключною підставою для продовження строку тримання під вартою, та суперечать сталій практиці ЄСПЛ, викладені й у рішеннях «Бекчієв проти Молдови» (пункти, 58 59), («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26.01.1993р.)

- наголошує, є мінімальним ризик переховування обвинуваченого від слідства, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, має дружину та малолітню доньку на утриманні, також має матір похилого віку за якою потрібний догляд, раніше не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, має добру репутацію та позитивно характеризується за місцем проходження військової служби, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення під час досудового розслідування, та враховуючи військовий стан, введений на території України, в даний час повністю унеможливлюється перетин кордону та ускладнено безперешкодне пересування країною. Обвинувачений є діючим військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та в разі скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою буде зарахований у розпорядження відповідного командира на підставі п. 116 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних силах України» від 10.12.2008 №1153/2008.

- прохає скасувати ухвалу судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.04.2025р. про продовження запобіжного заходу тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції дійшов до наступних висновків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження щодо обвинуваченого строку запобіжного заходу у виді триманні під вартою судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років, а тому, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого злочину та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватим, існує реальний ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду, тобто продовжує існувати ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд першої інстанції дослідив доводи сторони обвинувачення про існування ризиків, передбачених п.п. 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, та вважав, що вони належним чином не обґрунтовані та не були прийняті до уваги.

Суд першої інстанції наголосив, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

При цьому суд першої інстанції вважав можливим визначити можливість застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Судом апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, належним дослідив у судовому засіданні сукупність обставин, які стали підставою для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, фактичні обставини, за якими щодо обвинуваченого складено обвинувальний акт, відомості про особу обвинуваченого, та погоджується із рішенням суду першої інстанції, та вважає його законним та обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які у своєму клопотанні послався прокурор, встановив їх наявність, та погоджується із висновками суду першої інстанції щодо їх існування.

Зокрема слід наголосити, що ризиками, крім іншого, слід рахувати передбачувану небезпеку вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, та дозволять суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції досліджуючи можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не вбачає достатніх та належних підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вважає, що тримання під вартою, у даному випадку, є тим заходом забезпечення кримінального провадження, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого на відміну від інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Між тим суд апеляційної інстанції звертає увагу, що судом першої інстанції визначена можливість внесення обвинуваченим застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у мінімальній межі для даного виду кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції при вирішенні питання щодо обґрунтованості та законності застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою враховує, що він обвинувачується у вчиненні злочину проти встановленого порядку несення військової служби, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, із санкцією від п`яти до десяти років позбавлення волі, тому вказана обставина може спонукати обвинуваченого до його переховування від суду з метою уникнення покарання, ймовірність незаконного впливу на свідків, які є його співслужбовцями, з метою примушування їх до зміни своїх показань.

З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків, при цьому можливість внесення застави створить достатній стримуючий фактор для обвинуваченого щодо запобігання ризиків.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника, що судом першої інстанції ризики переховування обвинуваченого від суду обґрунтований лише загрозою імовірного покарання, додаткових аргументів, на підставі яких суд першої інстанції дійшов до такого висновку, не наведено, є також неспроможними та не підлягають задоволенню.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам ст. 183 КПК України, рішення суду першої інстанції є законним та вмотивованим. Позитивна характеристика обвинуваченого не спростовує і не зменшує ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наведених вище.

Доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачений є діючим військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 та в разі скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою буде зарахований у розпорядження відповідного командира на підставі п. 116 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних силах України» від 10.12.2008 №1153/2008, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки зміст пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 4 ст. 402 КК України складається із вчинення непокори, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника в умовах воєнного стану.

Суд апеляційної інстанції вважає, що ймовірність перебування обвинуваченого у розташуванні в/ч НОМЕР_1 та його зарахування у розпорядження відповідного командира не матиме позитивних наслідків, враховуючи зміст обвинувачення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти, а доводи апеляційної скарги захисника є неспроможними та не підлягають задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.04.2025р., якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20.06.2025р. із визначенням розміру застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560грн. - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.04.2025р., якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20.06.2025р. із визначенням розміру застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560грн. - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, та набирає законної сили після її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді