ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 609/732/25

1-кп/609/94/2025

09 вересня 2025 року Шумський районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000183 від 28 липня 2025 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Заболоття, Ратнівського району Волинської області та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, не одруженого, не депутата, з освітою середньою спеціальною, на утриманні має одну неповнолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого трактористом ТОВ «Бриківське», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2025 року, близько 20 години 00 хвилин між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які перебували на АДРЕСА_1 , неподалік від житлового будинку АДРЕСА_1 , виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_4 виник протиправний умисел спрямований на вчинення насильницьких дій ОСОБА_5 .

В подальшому, 27 липня 2025 року близько 20 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій протиправний умисел, перебуваючи на АДРЕСА_1 , неподалік від житлового будинку АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту із ОСОБА_5 , наблизився до останньої та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, схватив долонями обох рук шию ОСОБА_5 та почав стискати, від чого остання відчула різку фізичну біль.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_5 фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень.

За таких обставин, вказаними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України, тобто умисне вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, визнав повністю, за викладених в обвинувальному акті обставин, щиро розкаявся, при цьому суду пояснив, що проживає в с. Залісці Кременецького району разом з мамою потерпілої ОСОБА_7 протягом останніх чотирьох років. Того вечора, в неділю, 28 липня 2025 року, він спав в автомобілі, близько восьмої години вечора до нього прийшли ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 та почали скандалити, проганяли його на Волинь, звідки він родом. Він в свою чергу, щоб заспокоїти ОСОБА_5 , схопив її за шию, однак душити не хотів і зразу ж відпустив, а вона викликала працівників поліції. Також обвинувачений пояснив, що на даний час вони не примирились із потерпілою, він проживає в гаражі за тією ж адресою. ОСОБА_8 просить його повернутись додому, щоб надалі проживати з ним, однак він вирішив, що повернеться після закінчення судового розгляду.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.126 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження, в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України, щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового процесу змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд дійшов переконання про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України та кваліфікує його дії за ч.1 ст.126 КК України, як умисне вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він є уродженцем смт. Заболоття Ратнівського району Волинської області, жителем АДРЕСА_1 , українцем, громадянином України, має середню спеціальну освіту, неодружений, працює трактористом ТОВ «Бриківське», має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимий, ІНФОРМАЦІЯ_3 не призивався та на військовому обліку не перебуває, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, скарг та зауважень на поведінку з боку виконкому міської ради не поступало, за характером не спокійний, схильний до агресії, до адміністративної відповідальності не притягався.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, яке у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 12 КК України класифікується як проступок (ч.1 ст. 126 КК України), особу винного, його вік, сімейний стан, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання, згідно з ч.1 ст.66 КК України, відсутні .

Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, відсутні.

В судових дебатах прокурор просив визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити йому за цією статтею покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 850 грн.

Потерпіла ОСОБА_5 в судових дебатах висловила свою думку стосовно поведінки ОСОБА_4 та вважає, що його поведінка не зміниться, оскільки такі інциденти між ними відбувались неодноразово.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судових дебатах розкаявся, запевнив, що надалі буде старатись, щоб такого не повторилось.

З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах санкції статті обвинувачення, а саме: за ч.1 ст. 126 КК України у виді штрафу.

При цьому підстав для застосування положень статті 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов за яких, норми, передбачені даною статтею можуть бути застосовані.

Таким чином, виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Беручи до уваги зазначене, а також враховуючи позицію як обвинуваченого, так і потерпілої та прокурора, суд вважає, що ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити покарання в межах, визначених санкцією ч. 1 ст. 126 КК України, а саме: у вигляді штрафу, яке буде достатнім і необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та відповідатиме його особі і буде достатнім для досягнення передбачених ст. 50 КК України цілей покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, клопотань щодо його обрання до суду не надходило, а тому беручи до уваги бездоганну поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду, відсутність підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, оскільки відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав, - суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не було заявлено.

Процесуальні витрати - відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 100, 124, 337, 348, 369-371, 373-374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Шумський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням лише резолютивної частини вироку.

Суддя: ОСОБА_10