Справа № 199/7636/25
УХВАЛА

25 липня 2025 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в режимі дистанційного судового провадження кримінальне провадження № 0013611 від 09.04.2025 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 402 КК України, -

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції)

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження № 0013611 від 09.04.2025 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 402 КК України.

Під час судового розгляду кримінального провадження захисником-адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 402 КК України на підставі п. 2) ч. 1 ст. 284 КПК України, обґрунтовуючи своє клопотання наступним.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 752 від 01.02.2025 обвинуваченого ОСОБА_3 було подано, як такого, що самовільно залишив військову частину у зв`язку з чим останньому було призупинено виплату грошового забезпечення. Однак, як вбачається з рапорту командира 1 механізованого батальйону військової частини ОСОБА_6 від 21.03.2025 ОСОБА_3 було помилково внесено до списків осіб, як такі, що самовільно залишили військову частину, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 фактично виконував обов`язки водія протитанкового взводу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . ОСОБА_3 було відомо про те, що він документально визнаний таким, який самовільно залишив військову частину, він вживав всі необхідні дії щоб бути офіційно поновленим у строю наказом командира військової частини НОМЕР_1 . Станом на день видання ОСОБА_3 бойового розпорядження, тобто 08.04.2025, наказ про його повернення у стрій із СЗЧ не видавався та під підпис ОСОБА_3 не доводився. У зв`язку з чим дії обвинуваченого ОСОБА_3 не можуть розцінюватися як протиправні або такі, що містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 402 КК України на підставі п. 2) ч. 1 ст. 284 КПК України, з огляду на те, що солдата ОСОБА_3 помилково внесли до списку військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які самовільно залишили військову частину.

Суд, вислухавши думки учасників судового засідання, вивчивши клопотання сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає клопотання захисника ОСОБА_5 , підтримане обвинуваченими ОСОБА_3 , про закриття кримінального провадження на підставі п. 2) ч. 1 ст. 284 КПК України, таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст. ст. 2, 284 КПК України).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

У положеннях ч. 1 ст. 8 КПК України закріплено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Одним із елементів верховенства права, визнається принцип правової визначеності та передбачуваності законодавства, згідно з яким обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, що встановлюються такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинно ґрунтуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, розуміти юридичні наслідки своєї поведінки.

Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості та однозначності правових норм. Тож правова визначеність передбачає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій та правовідносин, що виникають. Відповідно до принципу правової визначеності правозастосовний орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта. Це правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, дізнавач, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно положень п. 4) ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого, дізнавача, прокурора та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

Суд зауважує, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення у справі «Асьонов та інші проти Болгарії»).

За змістом ст.284 КПК України закриття кримінального провадження це стадія його закінчення, яка відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки судом показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Разом з тим, за приписами ч. 4 ст. 284 КПК України закриття провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України віднесено до компетенції слідчого, дізнавача, прокурора, а за приписами ч. 7 ст. 284 КПК України якщо обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Таким чином, клопотання захисника про закриття судом кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України не ґрунтується на законі та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 110, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 402 КК України, на підставі п. 2) ч. 1 ст. 284 КПК України - відмовити.

Ухвала набирає чинності негайно і окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено 25.07.2025 о 14:00 годині.

Суддя: ОСОБА_1

25.07.2025