У Х В А Л А

24 липня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , особи стосовно, якої заявлено клопотання про застосування примусових заходів ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), законних представників, особи стосовно, якої заявлено клопотання про застосування примусових заходів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представниці потерпілої ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції), провівши відкрите судове засідання в місті Кривому Розі, по кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001702 від 31.07.2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001702 від 31.07.2024 року.

Відповідно вказаного обвинувального акту, 31.07.2024 року приблизно о 07:00 годин по сухому асфальтобетонному покриттю проїзній частині вул. Романа Шухевича з боку вул. Симона Петлюри в напрямку вул. Рекордна в Покровському районі м. Кривого Рогу, по крайній лівій смузі, рухався автомобіль «ВАЗ 21033» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 . В цей же час у попутному напрямку позаду автомобіля «ВАЗ 21033», праворуч, у крайній правій смузі рухався автобус «Mercedes-benz» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наближаючись до регульованого перехресті з проїзною частиною вул. Рекордна водій ОСОБА_7 проявив неуважність до дорожньої обстановки, та не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав виконання маневру повороту праворуч, потрапив у смугу руху автобус «Mercedes-benz», таким чином порушив вимоги п.п. 2.3 б) і д), 10.1 та 10.4 (ч.1) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, згідно з якими:

- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;

- «10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»;

- 10.4 (ч.1) «Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку»;

Діючи з кримінальною протиправною недбалістю, внаслідок порушення означених вимог Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання ДТП, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем "ВАЗ 21033", створив небезпеку для руху водію автобусу «Мегcedes-benz» ОСОБА_9 , який застосував екстрене гальмування, внаслідок чого в салоні автобусу впала пасажир ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка отримала тілесні ушкодження, у вигляді: закрита травма грудної клітини: закритий перелом 6-11 ребер ліворуч; травматичний гемоторакс ліворуч, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1966 від 21.10.2024 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, п.2.1.3.Й «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995.

Між порушенням водієм ОСОБА_7 п.п. 2.3 б) і д), 10.1 та 10.4 (ч.1) Правил дорожнього руху України та наслідками - спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень є прямий причинний зв`язок.

Під час розгляду кримінального провадження судом було встановлено, що ОСОБА_7 після вчинення зазначеного кримінального правопорушення захворів на психічну хворобу, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, у зв`язку з чим прокурор 12 липня 2025 року звернувся до суду із клопотанням про зміну порядку судового розгляду та подав клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної примусової психіатричної допомоги.

У судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав, просив його задоволити та застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру.

Особа, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 в судовому засіданні не зміг відповісти на запитання та висловити свою думку, в тому числі щодо своєї винуватості.

Законні представники особиОСОБА_6 , ОСОБА_7 , стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру та захисник - адвокат ОСОБА_11 не заперечували щодо задоволення клопотання прокурора та застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної примусової психіатричної допомоги.

Представниця потерпілої не заперечувала проти задоволення клопотання та просила залишити позовну заяву без розгляду.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши зібрані по справі докази, прийшов до висновку, що подане клопотання слід задоволити, виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 92 КК України передбачено, що примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; 3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або підчас відбування покарання (ст. 93 КК України).

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований Главою 39 КПК України.

Так, ч. 1 ст. 503 КПК України встановлено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що:

1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності;

2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Частиною 1 ст. 513 КПК України врегульовані питання, які повинен з`ясувати суд під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, зокрема: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Так, вищевказане кримінальне провадження було завершено шляхом складення обвинувального акту та направлення його до суду для розгляду по суті.

Суду надано наступні докази:

протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 31.07.2024 із фототаблицями та планом схемою ДТП. (а.с. 3-6);

- протокол огляду від 31 липня 2024 року домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 під час якого виявлено та вилучено транспортний засіб ВАЗ 21033 р-н НОМЕР_1 з фототаблицею (а.с. 11-13),

- постанови про визнання речовими доказами - автомобілем «ВАЗ 21033» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 від 16.07.2003 видане Криворізьким МРЕВ, належить ОСОБА_12 , зареєстрований АДРЕСА_1 (постанова слідчого про визнання речовим доказом від 01 серпня 2024 року) та DVD диск з камери "Єдиної комплексної системи відео спостереження міста Кривого Рогу" (постанова слідчого про визнання речовим доказом від 06 серпня 2024 року);

- висновок експерта № 1966 від 17.10.2024, згідно із яким ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження: у вигляді закрита травма грудної клітини: закритий перелом 6-11 ребер ліворуч; травматичний гемоторакс ліворуч, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя;

- висновок експерта від 10 жовтня 2024 року № СЕ-19/112-24/12755-ІТ відповідно до якого, водій а/м «ВАЗ 21033» ОСОБА_7 перед початком зміни напрямку руху, вправо на перехресті повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 2.3. (б) і (д), 10.1. та 10.4.(ч.1) Правил дорожнього руху України. У цій дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «ВАЗ 21033» ОСОБА_7 мав можливість запобігти виникненню настання даної пригоди, виконавши технічні вимоги п.п. 2.3. (б) і (д), 10.1. та 10.4.(ч.1) Правил дорожнього руху України. Водій автобуса в даній дорожній ситуації в момент виникнення небезпеки для руху повинен був діяти згідно вимогам п. 12.3 ПДР України, текст яких зазначено в дослідній частині. В діях водія автобуса «Мегcedes-benz» ОСОБА_9 не вбачається невідповідностей вимогами п.12.3 ПДР України, та з цієї причини дії водія не знаходяться в причинному зв`язку з фактом падіння пасажира в автобусі. У діях водія автомобіля «ВАЗ 21033» ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п. п. 2.3, (б) і (д), 10.1. та 10.4.(ч.1) Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної пригоди.

Висновком судово-психіатричного експерта № 202 від 20 травня 2025 року встановлено, що ОСОБА_12 на даний час виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, яке відповідає клініко-діагностичним критеріям МКХ-10 - судинна деменції, що позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними. На час скоєння правопорушення слід вважати психічно здоровим. На теперішній час підпадає під дію ст. 19 ч.2 КК України. Потребує застосуванню до нього примусових заходів медичного характеру - амбулаторна примусова психіатрична допомога за місцем проживання (а.с. 127).

За приписами ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом та госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК України) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів та характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

В постанові від 20.10.2020 у справі №221/6664/19 (провадження №51-4019км20) ККС у складі ВС сформулював правову позицію, відповідно до якої застосування конкретного виду примусових заходів медичного характеру залежить від сукупності трьох критеріїв: медичного (характер і тяжкість захворювання), юридичного (тяжкість вчиненого діяння) та соціального (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). Ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.

Окрім того, в цьому контексті суд приймає до уваги правовий висновок, викладений в постанові ККС у складі ВС від 11.07.2023 у справі №139/569/22 (провадження №51-2084км23), згідно із яким рішення суду про застосування до неосудного виду примусового заходу медичного характеру, який є більш суворим порівняно з тим, що визначено цій особі у висновку судово-психіатричної експертизи, має бути належно мотивоване в ухвалі про застосування такого заходу.

За таких обставин, враховуючи висновок експерта, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.

Системний аналіз ст. 513 КПК України дає підстави стверджувати про те, що у разі встановлення під час судового розгляду того, що особа після вчинення суспільно небезпечного діяння захворіла на психічну хворобу, суд застосовує стосовно такої особи примусові заходи медичного характеру.

Відтак, чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено можливості зупинення кримінального провадження до видужання особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Натомість, приписами ст. 515 КПК України передбачено, що у разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу або в неї настав тимчасовий розлад психічної діяльності чи інший хворобливий стан психіки, які позбавляли її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними, суд на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів своєю ухвалою припиняє застосування примусових заходів медичного характеру.

Постановлення ухвали суду про припинення застосування примусових заходів медичного характеру є підставою для проведення досудового розслідування чи судового провадження.

Якщо на час розгляду питання про відновлення кримінального провадження закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності або прийнято закон, який усуває кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, кримінальне провадження підлягає закриттю, якщо особа, щодо якої розглядається питання, не заперечує проти цього.

З урахуванням викладених обставин, у разі видужання особи, стосовно якої застосовано примусові заходи медичного характеру, суд може припинити застосування стосовно такої особи відповідних заходів та провести судове провадження в загальному порядку.

Водночас, окремої уваги варті роз`яснення, які містяться в абз. 2 п. 15 постанови Пленуму ВСУ №7 від 03.06.2005, відповідно до яких в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу для проходження лікування.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 09.08.2024 року у справі № 216/5464/24 на автомобіль «ВАЗ 21033» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 від 16.07.2003 видане Криворізьким МРЕВ, належить ОСОБА_12 , зареєстрований АДРЕСА_1 - скасувати

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався.

Щодо стягнення процесуальних витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати стягуються з обвинуваченого у разі ухвалення обвинувального вироку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17 висновувала, що КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

Стягнення процесуальних витрат з особи щодо якої судом застосувуються примусові заходи медичного характеру нормами чинного КПК України не передбачені.

У даному випадку у висновку судово-психіатричного експерта вказано, що ретроспективно оцінити психічний стан підекспертного в період вчинення ним злочину по представленій медичній документації неможливо,.

Тобто суд не вирішує питання про закриття кримінального провадження, оскільки в силу ст.515 КПК України передбачена можливість відновлення кримінального провадження у разі видуження особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу або в неї настав тимчасовий розлад психічної діяльності чи інший хворобливий стан психіки, які позбавляли її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними.

Представниця потерпілої заявила в судовому засіданні клопотання про залишення цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_12 , Моторного страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину - без розгляду, яке підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 93, 94 КК України, статтями 100, 124, 292, 369, 371, 372, 503, 512-513 КПК України, суд,-

П О С Т А Н ОВ И В:

Клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 09.08.2024 року у справі № 216/5464/24 на автомобіль «ВАЗ 21033» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 від 16.07.2003 видане Криворізьким МРЕВ, належить ОСОБА_12 , зареєстрований АДРЕСА_1 - скасувати.

Речові докази:

- автомобіль «ВАЗ 21033» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 від 16.07.2003 видане Криворізьким МРЕВ, належить ОСОБА_12 , зареєстрований АДРЕСА_1 - повернути власнику або його представнику, дозволивши використовувати на власний розсуд;

- DVD диск - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням інженерної-транспортної експертизи від 22.10.2024 року в сумі 1591 гривня 80 копійок віднести за рахунок держави.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_12 , Моторного страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину - залишити без розгляду

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 28 липня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1