Справа № 683/2942/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинів кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Григорівка Хмельницького району Хмельницької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, пенсіонера, працюючого сторожем, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 30 серпня 2024 року близько 10 години 30 хвилин, перебуваючи на території городу, розташованого по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході словесної суперечки, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, діючи всупереч Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 , який є його сином, умисно, під час вчинення домашнього насильства, протиправно наніс ОСОБА_4 один удар держаком лопати у ділянку лівої руки, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому верхньої третини діафіза лівої ліктьової кістки з незначним зміщенням, забійної рани по зовнішній поверхні лівого передпліччя в середній третині, які відносяться до середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та показав, що 30 вересня 2024 року зранку він знаходився на території свого домоволодіння та копав на городі картоплю. Коли на город вийшов його син ОСОБА_4 , то між ними виник словесний конфлікт, він не стримався та під час сварки наніс ОСОБА_4 один удар держаком лопати у ліву руку потерпілого. Вказав, що щиро розкаюється, жалкує про свій вчинок та відшкодував у добровільному порядку заподіяну потерпілому шкоду.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні також підтвердив, що 30 серпня 2024 року між ним та батьком ОСОБА_5 сталась словесна перепалка, під час якої ОСОБА_5 наніс йому один удар держаком лопати у ліву руку, заподіявши тілесні ушкодження. Підтвердив, що з ОСОБА_5 він примирився, останній щиро розкаявся та у добровільному порядку відшкодував заподіяну йому шкоду, в зв`язку із чим просить призначити менш суворе покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Обмежившись у судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України показаннями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, показаннями потерпілого, який повністю підтвердив показання обвинуваченого, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо вищевказаних фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення за ч.1 ст.122 КК України.

Таким чином, дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.1 ст.122 КК України як заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При обранні обвинуваченому виду та міри покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_5 , стороною обвинувачення у вину не ставиться.

Суд також враховує, що ОСОБА_5 є особою пенсійного віку, має статус особи з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання (по зору), неодружений, будь-яких осіб на утриманні не має, працює сторожем у Григорівській загальноосвітній школі, за місцем проживання характеризується позитивно, з 1981 року перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом шизофренія, раніше не судимий.

Також при призначенні покарання судом враховується висновок судово-психіатричного експерта №10 від 03 січня 2025 року, згідно якого обвинувачений ОСОБА_5 на період інкримінованого йому кримінального правопорушення виявляв психічне захворювання у вигляді параноїчної шизофренії, епізодичного типу перебігу, з наростаючим дефектом, виявляє таку і на теперішній час. ОСОБА_5 на період інкримінованого йому кримінального правопорушення не в повній мірі усвідомлював свої дії та не повною мірою міг керувати ними, не в повній мірі усвідомлює свої дії та не повною мірою може керувати ними й на теперішній час. Вищевказаний розлад психічної діяльності відноситься до хронічного психічного захворювання. ОСОБА_5 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

Оцінюючи такий висновок експерта, суд визнає його обґрунтованим, таким, що відповідає об`єктивній поведінці обвинуваченого під час судового розгляду, а тому погоджується з цим висновком та визнає ОСОБА_5 обмежено осудним, що також згідно ст.20 КК України враховується судом при призначенні покарання.

З урахуванням наведеного, враховуючи поведінку обвинуваченого після скоєного, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, як повне визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне повне відшкодування завданої шкоди, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який є обмежено осудним, однак за висновком експерта не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, позицію потерпілого, який просив призначити обвинуваченому менш суворе покарання, не пов`язане із позбавленням волі, а також, що санкцією ч.1 ст.122 КК України передбачені покарання, які в силу віку обвинуваченого та стану його здоров`я не можуть бути йому призначені, суд дійшов висновку, що зазначені обставини дають обґрунтовані підстави призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч.1 ст.122 КК України, та призначити останньому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Призначення такого покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у даній справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-370, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому основне покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Речовий доказ лопату (заступ), який передано на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області, що по вул. Авіаторів,2 в м. Старокостянтинів Хмельницької області знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: