печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року

м. Київ

Печерський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 , слідчої - ОСОБА_4 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000021 від 01.02.2023,

УСТАНОВИВ:

Короткий виклад вимог клопотання

До слідчого судді надійшло клопотання сторони кримінального провадження про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення обшуку від 13.12.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва справа №757/56875/24-к від 03.12.2024, за місцем фактичного проживання директора департаменту бухгалтерського обліку, планово-фінансової та господарської роботи Державної митної служби України - ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: печатку ТОВ «МИЛЯ» (), наказ № 1/к від 31.12.2020 ТОВ «МИЛЯ» без підпису, наказ № 1/к від 31.12.2021 ТОВ «МИЛЯ» без підпису, наказ № 1/т від 04.01.2022 ТОВ «МИЛЯ» без підпису, довіреність від 25.10.2021 ТОВ «СПЕЦБУДСЕРВІС-ЮА», договір № 07122024 від 07.12.2024 ТОВ «Бауен-Хаус» та Бережанського, мобільний телефон марки «Iphone14PRO», імеі1 НОМЕР_1 із сім карткою «ВФ Україна» з номером телефону НОМЕР_2 , планшет марки «GALAXY TAB s9FE» серійний номер R52WA09QHWM, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Позиція сторін кримінального провадження

Прокурор ОСОБА_3 та слідча ОСОБА_4 у судовому засіданні вимоги клопотання підтримали у повному обсязі.

Представник власника майна, адвокат ОСОБА_5 , у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Зазначив, що вилучений планшет є робочим та був переданий в користування благодійною організацією, а тому не може бути засобом або знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Також, наголошував, що клопотання про накладення арешту подано з пропущенням строку.

Правове обґрунтування

Процесуальні правовідносини регулюються главою 17 «Арешт майна» розділу ІІ «Заходи забезпечення кримінального провадження» КПК України.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та (або) користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Обставини, встановлені слідчим суддею

Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000021 від 01.02.2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст.28, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 384 КК України.

Зв версією досудового розслідуванням службові особи Державної митної служби України, діючи за попередньою змовою з службовими особами суб`єктів господарської діяльності, умисно, протиправно, здійснили привласнення та розтрату коштів державного бюджету в особливо великих розмірах при виконанні укладених договорів з реконструкції міжнародного пункту пропуску «Дяківці».

13.12.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва справа №757/56875/24-к від 03.12.2024, проведено обшук за адресою фактичного проживання директора департаменту бухгалтерського обліку, планово-фінансової та господарської роботи Державної митної служби України - ОСОБА_7 , а саме: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: печатку ТОВ «МИЛЯ» (), наказ № 1/к від 31.12.2020 ТОВ «МИЛЯ» без підпису, наказ № 1/к від 31.12.2021 ТОВ «МИЛЯ» без підпису, наказ № 1/т від 04.01.2022 ТОВ «МИЛЯ» без підпису, довіреність від 25.10.2021 ТОВ «СПЕЦБУДСЕРВІС-ЮА», договір № 07122024 від 07.12.2024 ТОВ «Бауен-Хаус» та ОСОБА_7 , мобільний телефон марки «Iphone14PRO», імеі1 НОМЕР_1 із сім карткою «ВФ Україна» з номером телефону НОМЕР_2 , планшет марки «GALAXY TAB s9FE» серійний номер R52WA09QHWM.

Крім того, 13.12.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва за адресами проживання та в офісних приміщеннях осіб, причетних до вчинення вказаних кримінальних правопорушень, проведено санкціоновані обшуки, зокрема ще за 7 адресами.

13.12.2024 вилучені в ході обшуків речі та документи, відповідно до ст. 98 КПК України, на підставі винесеної постанови визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Мотиви слідчого судді

а) щодо відповідності вилученого майна критерію речового доказу

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих чи інших речей речовими доказами. У той же час, слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому, вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

З огляду на вимоги ч. 3 статті 170 КПК арешт майна на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

За загальним правилом статус тимчасового вилученого майно набуває з моменту фактичного позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких воно перебуває, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку.

Частиною 5 ст. 236 КПК України визначено, що обшук на підставі відповідного судового рішення, повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети такого обшуку.

При обшуку слідчий має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

У разі необхідності слідчий чи прокурор виготовляє за допомогою технічних, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста (абз. 4 ч. 2 ст. 168 КПК України).

Щодо мобільного телефону та планшету, то дозвіл на їх виявлення, відшукання та вилучення був наданий ухвалою слідчого судді про обшук.

При цьому, як вбачається з доданих до клопотання матеріалів, на виконання доручення старшого слідчого в ОВС ГСУ НА України ОСОБА_8 про здійснення огляду вилучених під час проведених 13.12.2024 обшуків речей, телефон та планшет, які були вилучені в ОСОБА_7 , а саме: АДРЕСА_1 , були оглянуті. Під час їх огляду виявлено переписку ОСОБА_7 з приводу реконструкції пункту пропуску «Дяківці».

Щодо вилученої печатки ТОВ «МИЛЯ», то вона явно не є такою, що видана для забезпечення діяльності директора департаменту бухгалтерського обліку, планово-фінансової та господарської роботи Державної митної служби України - ОСОБА_7 .Перебування такої печатки в державного службовця ставить під сумнів законність її отримання та зберігання, а тому вказані факти підлягають перевірці.

Частина вилучених документів (наказ № 1/к від 31.12.2020 ТОВ «МИЛЯ» без підпису, наказ № 1/к від 31.12.2021 ТОВ «МИЛЯ» без підпису, наказ № 1/т від 04.01.2022 ТОВ «МИЛЯ» без підпису) не є майном в його розумінні в контексті права, закріпленого у першій частині статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції, та у контексті статті 16 КПК, адже не мають жодної істотної матеріальної цінності, корисних властивостей, їх вилученням не завдається майнової шкоди володільцю, тож їх вилучення та подальше зберігання стороною обвинувачення не містять ознак втручання у володіння особою майном.

Щодо довіреності від 25.10.2021 ТОВ «СПЕЦБУДСЕРВІС-ЮА», договору № 07122024 від 07.12.2024 ТОВ «Бауен-Хаус» та ОСОБА_7 , то слідчий суддя звертає увагу, що предметом досудового розслідування є зловживання службовим становищем посадовими особами та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей під час виконання договору підряду. Зазначені документи містять зразки підпису, які можуть бути використані під час досудового розслідування для проведення почеркознавчої експертизи.

На даній стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування та дослідження доказів - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п.203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини»/Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08).

Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

При цьому, власник майна не позбавлений в подальшому права на звернення до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна у порядку ст. 174 КПК.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави вважати, що вилучене майно відповідає ознакам речових доказів, тому підлягає арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, а тому клопотання підлягає задоволенню.

б) щодо строків звернення слідчим до слідчого судді

Сторона захисту посилається на порушення прокурором строку звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно та строків розгляду слідчим суддею цього клопотання, що, на думку, сторони захисту, є підставою для відмови у накладенні арешту.

Слідчий суддя не погоджується з думкою сторони захисту з огляду на таке.

Сам по собі факт порушення строку звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт не може бути підставою для відмови в арешті майна, яке відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні (як і для інших підстав для арешту).

Так, такої підстави як пропуск строку на звернення з клопотання про арешт не передбачено ні серед умов, які враховуються при вирішенні питання про арешт майна як речових доказів (чи навіть з інших підстав), ні серед підстав для відмови в задоволенні клопотання про арешт (частини 1 та 2 статті 173 КПК). Це обумовлюється тим, що порушення строку на звернення з клопотанням про арешт майна, яке має ознаки речового доказу, не позбавляє таке майно доказової сили в кримінальному провадженні, тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту. Сплив процесуального строку виконання обов`язку вжити заходи для збереження речових доказів не припиняє необхідності виконати цей обов`язок і не тягне за собою припинення повноважень службової особи на здійснення обов`язкової дії.

Відповідно до КПК наслідком пропущення строку на звернення з клопотанням про арешт майна є обов`язок негайно повернути майно особі, у якої воно було тимчасово вилучено. Тобто з моменту спливу встановленого процесуального строку держава в особі відповідних уповноважених органів та посадових осіб не має правових підстав для утримання такого майна. Правові інститути тимчасового вилучення майна та арешту майна є пов`язаними, але відносно автономними з різними цілями та правовими наслідками. Вони стосуються різних аспектів процесу доказування, тимчасове вилучення майна спрямоване на збирання доказів, арешт майна, що визнане речовими доказами, - на забезпечення їх збереження для цілей подальшого дослідження та оцінки судом при прийнятті судового рішення. При цьому правові наслідки можливих порушень процесуальних строків, на думку слідчого судді, лежать в площині юридичної відповідальності (наприклад, цивільно-правова відповідальність за утримання відповідного майна без законних на те підстав або, у разі втрати чи знищення речового доказу (частина 4 статті 100 КПК), дисциплінарна відповідальність прокурора, слідчого за неналежне виконання службових обов`язків, кримінальна відповідальність у разі наявності відповідних підстав, дисциплінарна відповідальність судді.

Підсумовуючи наведене, слідчий суддя зазначає, що вирішення питання щодо арешту майна залежить від того, чи має воно значення доказу в кримінальному провадженні, а не від того, чи своєчасно звернувся слідчий, прокурор з відповідним клопотанням до слідчого судді та строк розгляду даного клопотання. Разом з тим, у випадку порушення стороною обвинувачення обов`язку повернення майна та звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з порушенням встановленого процесуального строку, слідчий суддя при вирішенні такого клопотання має керуватися перш за все нормами інституту арешту майна (глава 17 КПК «Арешт майна»).

Між тим, дослідивши матеріли клопотання, слідчий суддя установив, що 14.12.2024 засобами поштового зв`язку, а саме через АТ «Укрпошта», яке надає послуги експрес-доставки поштових відправлень, за трек номером № 970, слідчою ОСОБА_4 на адресу Печерського районного суду м. Києва направлено клопотання про арешт майна.

24.12.2024 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_9 винесено ухвалу про повернення клопотання про накладання арешту на тимчасово вилучене майно прокурору із встановленням строків сімдесят дві години для усунення недоліків. Матеріали клопотання разом із ухвалою про повернення клопотання були отримані органом досудового розслідування 26.12.2024.

При цьому, 27.12.2024 після усунення недоліків, клопотання про накладення арешту повторно подане до суду.

Отже, органом досудового розслідування строки для звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно дотримані.

Керуючись ст. 98, 100, 170, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000021 від 01.02.2023 на майно, яке виявлене та вилучене в ході проведення обшуку від 13.12.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, справа № 757/56875/24-к від 03.12.2024, за місцем фактичного проживання директора департаменту бухгалтерського обліку, планово-фінансової та господарської роботи Державної митної служби України - ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: печатку ТОВ «МИЛЯ» (), наказ № 1/к від 31.12.2020 ТОВ «МИЛЯ» без підпису, наказ № 1/к від 31.12.2021 ТОВ «МИЛЯ» без підпису, наказ № 1/т від 04.01.2022 ТОВ «МИЛЯ» без підпису, довіреність від 25.10.2021 ТОВ «СПЕЦБУДСЕРВІС-ЮА», договір № 07122024 від 07.12.2024 ТОВ «Бауен-Хаус» та ОСОБА_7 , мобільний телефон марки «Iphone14PRO», імеі1- НОМЕР_1 із сім карткою «ВФ Україна» з номером телефону НОМЕР_2 , планшет марки «GALAXY TAB s9FE» серійний номер R52WA09QHWM.- мобільний телефон «Iphone15PRO», імеі1 НОМЕР_3 в чохлі білого кольору.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали проголошено 21.01.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1