Справа № 487/7099/24
Провадження № 1-кс/487/709/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.01.2025 Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого Першого слідчого відділу ( з дислокацією у м.Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань у м.Миколаєві ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001416 про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст. 407, ч.4 ст. 410 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

31.12.2024 старший слідчий-криміналіст Першого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_6 , звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 строком до 03.02.2025.

В клопотанні слідчий зазначив, що в провадженні Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001416, внесеного 08.06.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407, ч.4 ст. 410 КК України.

06.11.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 08.11.2024 відносно підозрюваного ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 03.01.2025 ( включно).

Підставою для внесення клопотання стало те, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, та ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , а саме: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; не зменшилися та продовжують існувати .

Слідчий також зазначив, що двомісячний строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001416 спливає 06.01.2025, у зв`язку з чим на розгляд керівника Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону подано клопотання про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні, щодо його продовження до трьох місяців, тобто до 06.02.2025.

Строки тримання під вартою відносно ОСОБА_4 закінчуються, проте, завершити досудове розслідування у кримінальному провадженні у вказаний строк неможливо.

Враховуючи викладене, слідчий просив продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 а саме до 03.02.2025.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала. Зазначала, що строки досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001416 постановою прокурора від 03.01.2025 були продовжені до 06.02.2025. Просила продовжити строк тримання підозрюваного ОСОБА_4 під вартою з підстав, викладених у клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_4 , та його захисник, посилаючись на недоведеність прокурором існування ризиків, встановлених при обранні запобіжного заходу, просили відмовити у задоволенні клопотання слідчого, та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Згідно з положеннями ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Із матеріалів клопотання вбачається, що в провадженні Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, перебуває кримінальне провадження № 0001416, внесене 08.06.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407, ч.4 ст. 410 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.05.2022 солдат ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», та наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.05.2022 був призваний на військову службу за мобілізацією та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині) від 09.05.2022 № 116 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального взводу навчального батальйону.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.06.2022 № 140 солдата ОСОБА_4 , виключено зі списків особового складу, знято з усіх видів забезпечення та визначено таким, що вибув до нового місця служби до військової частини НОМЕР_2 .

У подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.06.2022 № 139 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду оператор взводу протитанкових керованих ракет стрілецького батальйону, ВОС 139543М, шпк «матрос».

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 16.07.2022 № 135-РС солдату ОСОБА_4 присвоєно військове звання «матрос».

Відтак, з 08.05.2022 тобто з моменту відправлення ОСОБА_4 з ІНФОРМАЦІЯ_2 до військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до вимог ст. ст. ст. ст. 11, 16, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 14 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, матрос ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11.10.2022 № 269 матрос ОСОБА_4 вибув на лікування до КНП «Березнегуватська ЦРЛ». В подальшому ОСОБА_4 , за наступним етапом евакуації, у КНП «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» завершив лікування 21.10.2022.

Проте, 22.10.2022, о 08 годині 00 хвилин, матрос ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, та проходячи військову службу на посаді оператор взводу протитанкових керованих ракет стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з лікування, у район зосередження підрозділів військової частини НОМЕР_2 , який тоді був визначений біля АДРЕСА_1 та незаконно перебував поза його межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що не з`явився вчасно на службу без поважних причин, з 22.10.2022 по 05.11.2024.

05.11.2024 о 10 год. 30 хв. ОСОБА_4 був затриманий в порядку ч.3 ст. 208 КПК України.

06.11.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України підтверджується дослідженими у судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, а саме: матеріалами службового розслідування, яке скеровано військовою частиною; протоколами допитів свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Надані суду матеріали кримінального провадження на даний час містять відомості, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Відповідно до наданих у судовому засіданні прокурором пояснень, строки досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001416 постановою прокурора від 03.01.2025 були продовжені до 06.02.2025.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 08.11.2024 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 03.01.2025.

Строк дії застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає 03.01.2025.

Завершити досудове розслідування у вказаний строк неможливо у зв`язку з необхідністю проведення ряду слідчих та процесуальних дій, а саме: допитати начальника ФЕС та начальника кадрової служби військової частини НОМЕР_2 щодо порядку нарахування та здійснення виплат грошового забезпечення матросу ОСОБА_4 ; призначити та отримати висновок судової експертизи за експертною спеціальністю 11.1 «Дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності» щодо остаточної суми завданих ОСОБА_4 збитків державі, в особі військової частини НОМЕР_2 ; на підставі зібраних доказів та з`ясованих фактичних обставин кримінального правопорушення повідомити про остаточну підозру ОСОБА_4 ; провести інші слідчі (розшукові) дії направлені на встановлення об`єктивних обставин вчиненого кримінального правопорушення, необхідність у яких може виникнути за наслідками проведення вищезазначених процесуальних дій; виконати вимоги ст.ст. 290, 291, 293 КПК України з підозрюваним і надати йому достатньо часу для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, та хоча строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження згідно ч. 5 ст. 219 КПК України не включається у строки, передбачені цією статтею, однак послідуючий строк для виконання вимог ст.ст. 291, 293 КПК України є строком досудового розслідування, оскільки згідно ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється до дня звернення до суду з обвинувальним актом; скласти та направити до суду обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування.

Без проведення зазначених слідчих та процесуальних дій, які здійснити раніше було неможливо, обвинувальний акт не може бути направлений у порядку ст.291 КПК України до суду, оскільки згідно з ч.2 ст.9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження.

Проведення зазначених вище слідчих (розшукових) та процесуальних дій потребує додаткового часу, а їх результати мають значенн я для судового розгляду в процесі доказування.

За змістом ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: 1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів (ч.ч. 1, 3 ст.197 КПК України).

За положеннями ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 КПК, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України і встановлених у судовому засіданні, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність (пп. «а» п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

У справі «Ілійков проти Болгарії», Європейський суд з прав людини вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Слідчий суддя враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення слідчим суддею обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні вказують, що під час досудового слідства встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час не зменшились, а саме: незаконний вплив на свідків, переховування від органу досудового розслідування та суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Так, продовження існування ризику переховування обґрунтований тяжкістю покарання, та тим фактом, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні правопорушення пов`язаного з невчасним прибуттям на службу тривалий час.

Суворість покарання є однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування. Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

У клопотанні зазначається, що підозрюваний «з огляду на суворість передбаченого покарання буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду». Тобто, ризик втечі обґрунтовується не якимись фактичними обставинами, а фактом вчинення кримінального правопорушення. Із твердження прокурора слідує, що, оскільки ОСОБА_4 вчинив військовий злочин, то може і в подальшому ухилятися. Крім того, у клопотанні зазначається, що підозрюваний «може умисно ухилятися від явки в органи досудового слідства, слідчого судді або переховатись від органів досудового розслідування та суду на непідконтрольній Україні території".

Зазначені твердження не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, зважаючи на те, що ОСОБА_4 є військовозобов`язаним та відноситься до категорії чоловіків віком з 18 до 65, яким чинним законодавством заборонено перетинати кордон України.

Конкретних обставин або дій підозрюваного, які б свідчили про його ухилення від слідства, слідчому судді не надано. Інших обставин на підтвердження ризику втечі прокурором також не було зазначено.

Прокурором жодним чином не було зазначено де може переховуватися підозрюваний, чи є в нього матеріальні ресурси для цього, що є необхідним для організації переховування.

Сама лише тяжкість кримінальних правопорушень, у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, не може бути підставою для запобіжного ув`язнення особи.

На переконання слідчого судді найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість підозрюваного, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58.

Отже, слідчий суддя вважає, що ризик переховування від слідства та суду, зі сплином двомісячного строку досудового розслідування, є маловірогідним.

Щодо продовження існування ризику впливу на свідків, то вказаний ризик прокурором не обґрунтований і в судовому засіданні даний ризик не знайшов свого підтвердження. Слідчий у клопотанні узагальнено формально зазначив, що «свідки кримінального правопорушення які є військовослужбовцями, що вказує на те, що залишаючись на волі, матиме змогу незаконно впливати на свідків, з якими він проходить військову службу». Але при цьому прокурор не зазначив на кого конкретно із свідків може впливати підозрюваний, в чому цей вплив може полягати та які наслідки це матиме для кримінального провадження. На переконання слідчого судді освітній рівень підозрюваного, відсутність знань в галузі права не надає йому можливості орієнтуватися у змісті показань свідків, значимості їх показань, а відповідно і тиску з метою якось змінити ці покази, щоб вони перестали бути доказами у кримінальному провадженні. Крім того, свідки у справі є військовослужбовцями, які знають що таке відповідальність та обов`язок, дуже сумнівно, щоб вони могли змінити свої показання на користь підозрюваного, зважаючи також на те, що тривалий час підозрюваний не перебував у військовій частині, де проходив службу разом із свідками, та продовження із свідками служби також є маловірогідним. За вказаних обставин незрозуміло яким чином підозрюваний буде впливати на свідків. Факти невчасного з`явлення на службу, зафіксований письмовими доказами .

Таким чином, з урахування сплину тривалого часу досудового розслідування, та не зазначення слідчим конкретних осіб (свідків) на яких можливо буде впливати підозрюваний, слідчий суддя вважає, що існування на теперішній час ризику впливу на свідків прокурором не доведено.

Ризик передбачений п.4 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, не був встановлений при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу, та обставин які б свідчили про виникнення зазначеного ризику на теперішній час слідчим у клопотанні не зазначено, та у судовому засіданні не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає що у задоволенні клопотання слід відмовити, оскільки прокурором не доведено існування на теперішній час обставин визначених положеннями п. 1 ч.3 ст. 199 КПК України.

Крім того, маю зазначити, що запобіжний захід відносно ОСОБА_4 було обрано, строком до 03.01.2025. Строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001416 спливає 06.01.2025.

31.12.2024 старшим слідчим-криміналістом Першого СВ ( з дислокацією у м.Миколаєві) ТУ ДБР, розташованому у м.Миколаєві ОСОБА_6 було подано до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 строком до 03.02.2025.

При цьому, у судовому засіданні 03.01.2025, прокурором було зазначено, що строки досудового розслідування були продовжені постановою прокурора 03.01.2025.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 строком до 03.02.2025, слідчим було лише ініційовано клопотання про продовження строку досудового розслідування, та не продовжені відповідно до ст. 294 КПК України.

Отже, слідчий мав звернутися до суду з клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 лише в межах досудового розслідування, оскільки на час звернення з клопотанням до суду не було продовжено строки досудового розслідування.

Крім того, подане слідчим клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 строком до 03.02.2025, свідчить що слідчому було достеменно відомо, що строки досудового розслідування будуть продовжено.

Крім того маю зазначити, що за два місяці досудового розслідування, слідчим була проведена лише одна процесуальна дія, а саме скерування повістки про виклик свідка, та отримання відповіді про неможливість його явки у визначену дату. Іншої жодної процесуальної дії, зокрема призначення експертиз, слідчим дотепер не виконано.

Зазначене свідчить, що за час дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідні процесуальні дії для завершення досудового розслідування слідчим не були здійснені, а отже безпідставна тяганина слідчого при здійсненні досудового розслідування не може бути підставою для подальшого тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 .

Керуючись ст. ст. 183, 177, 197, 199, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого Першого слідчого відділу ( з дислокацією у м.Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань у м.Миколаєві ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001416 про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст. 407, ч.4 ст. 410 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 10.01.2025 об 11.50 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1