ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/308/25 Справа № 201/619/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 ( у режимі

відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 у інтересах ОСОБА_8 , подану на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2025 року, якою щодо підозрюваного у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 28 ч. 1 366, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст.209 ( в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, має неповну середню освіту, не працює, не одружений, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 березня 2025 року, із призначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 3 028 000 грн.,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2025 року задоволено клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 та продовжено запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, із можливістю внесення застави у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 3 028 00 грн., до 20 березня 2025 року щодо підозрюваного за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 366, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст.209 ( в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) КК України.

Слідчий суддя мотивував свої висновки тим, що наявні у провадженні докази свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 366, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст.209 ( в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) КК України, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

Також, в ході судового розгляду встановлено продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Також слідчий суддя вважав, що ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не доведений, оскільки не вказані свідки на яких можливий такий вплив.

Крім того, слідчим суддею враховано дані про особу підозрюваного, який має зареєстроване місце проживання, не судимий, хворіє на тяжку хворобу,

Водночас, у відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя вважав за доцільним визначати йому розмір застави.

Не погодившись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить про скасування ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2025 року та ухвалення нової, якою обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обгрунтовуючи вимоги поданої апеляційної скарги вказує, що стороною обвинувачення порушено встановлену у ч. 2 ст. 177 КПК України пряму заборону ініціювати як застосування так і продовження запобіжного заходу без наявності для цього підстав.

Зазначає, що сторона обвинувачення не надала слідчому судді жодних отриманих у встановленому кримінальним процесуальним законодавством фактичних даних і не довела , що

-існує обгрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для продовження тримання під вартою.

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_8 , про який ідеться в клопотанні слідчого, погодженого з прокурором.

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий за погодженням з прокурором звернувся із таким клопотанням.

- що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові, які виправдовують тримання ОСОБА_8 під вартою.

-неможливості запобігання ризикам, шляхом застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Зазначає, що саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_11 протягом 2017 року вчинили протиправні дії щодо заволодіння майном ТОВ Завод Спецлит`є, ввели в оману представників сторони обвинувачення, надавши завідомо неправдиві показання, а саме невнесення ними грошових коштів до статутного капіталу цього Товариства, про незаконне звільнення ОСОБА_12 з посади директора ТОВ ЗАВОД «СПЕЦЛИТ`Є», про висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації за результатами розгляду колективної скарги ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та ОСОБА_12 , на підставі якого Міністерством юстиції України 20.11.2017 видано Наказ № 3651/5 про скасування реєстраційної дії.

Крім того, 27.11.2024 року, за день до затримання та повідомлення про підозру ОСОБА_8 потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали до Дніпропетровської обласної прокуратури заяви, що їм не заподіяно шкоди, та вони не мають претензій, а кримінальне провадження просять закрити.

Апелянт зауважує, що під час тримання під вартою ОСОБА_8 , сторона захисту неодноразово наполягала на допиті потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо поданих заяв, прокурор задовольнив клопотання, однак допиту так і не було.

Стверджує, що прокурором недоведено продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України з огляду на те, що досудове розслідування триває з квітня позаминулого року (більше ніж 21 місяць), і за цей час будь-які речі або документи з приводу вказаних у підозрі подій вилучено слідчими, допитано усіх свідків, проведено слідчі дії.

Зауважує, що слідчим суддею не були враховані обставини відповідно до ст. 178 КПК України, зокрема щодо сімейного, майнового стану підозрюваного, стану його здоров`я.

Крім того, ОСОБА_8 проживає зі своїм рідним братом, який має першу групу інвалідності у зв`язку з психічним захворюванням, який потребує постійно догляду та піклування.

Сторона захисту, наполягає на тому, що визначений судом розмір застави для його підзахисного є непомірним, призначеним без урахування матеріального стану та належним чином не умотивованим.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

- прокурор ОСОБА_6 просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження, вислухавши пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг захисників, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За змістом ч.3 ст.197 КПК строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з положеннями частини третьої, четвертої та п`ятої статті 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею не дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

ЄСПЛ стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про продовження строку дії до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень ЄСПЛ.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Мотивуючи своє рішення про задоволення клопотання прокурора та необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 слідчий суддя врахував, що ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також ризик вчинити нові злочину продовжують існувати.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255 (санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна), ч.4 ст.28 ч.3 ст.206-2 (санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від трьох до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до двох років), ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 ( санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років), ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 ( в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015) (санкція статті передбачає позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна) КК України.

Водночас, доводи сторони захисту щодо відсутності обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, суд апеляційної інстанції на даній стадії кримінального провадження не розглядає, оскільки ці питання є предметом перевірки суду першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті висунутого обвинувачення.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про можливість обрання підозрюваному ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, заслуговують на увагу колегії суддів з огляду на наступне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Крім того, у своїй практиці ЄСПЛ зазначив, що автоматична відмова у заставі в силу закону, без будь-якого судового контролю, несумісна з гарантіями статті 5 § 3 Конвенції (рішення у справі "Пірузян проти Вірменії", § 105; "S.B.C. проти Сполученого Королівства", § § 23-24). Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні під заставу: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (рішення у справах "Тирон проти Румунії", § 37; "Смирнова проти Росії", § 59; "Пірузян проти Вірменії", § 94).

Оцінюючи потреби досудового розслідування по даному кримінальному провадженню у контексті засад верховенства права та недопущення дискримінаційного поводження з особою, беручи до уваги гарантії невідворотності кримінальної відповідальності за вчинення злочинів та презумпцію невинуватості і забезпечення доведеності вини, з огляду на обставини кримінального провадження та ступінь обґрунтованості підозри, апеляційний суд приходить до висновку, що у даному випадку безальтернативне тримання під вартою підозрюваного не відповідає засадам розумності і пропорційності застосування запобіжного заходу, а також не забезпечує справедливої рівноваги між публічним інтересом демократичного суспільства та необхідністю поважати право на свободу.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Застава як запобіжний захід у розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слугує меті забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків. Тому її розмір визначається особистістю підозрюваного, його майновим становищем, стосунками з іншими особами.

Таким чином, враховуючи практику ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що у даному випадку є потреба у визначенні підозрюваному застави, як альтернативного запобіжного заходу, в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає - 908 400,00 грн., яка є пропорційною щодо особи підозрюваного ОСОБА_8 враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів, його роль у їх вчиненні, майнового та сімейного стану підозрюваного ОСОБА_8 , в тому числі, те, що він має на утриманні рідного брата, який має першу групу інвалідності та потребує постійного догляду та піклування, враховуючи існування суспільного інтересу, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, колегія суддів вважає, що застава у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 гривень, на даному етапі досудового розслідування буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним або навпаки, занадто малим для підозрюваного колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 слід задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді скасувати та відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України постановити нову, якою продовжити підозрюваному ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто по 20 березня 2025 року, включно з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2025 року, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 березня 2025 року, із можливістю внесення застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 грн.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися з м.Дніпра без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожним викликом;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави ОСОБА_8 підлягає негайному звільненню з-під варти та вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Встановити термін дії покладених судом на ОСОБА_8 обов`язків 60 днів, починаючи з дня внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти, підозрюваний ОСОБА_8 зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що у разі невиконання ним покладених на нього цією ухвалою обов`язків, застава звертається у дохід держави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4