ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000499 від 12.11.2024, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Вільне П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянина України, який має середню освіту, не працевлаштованого, не одруженого, раніше не судимого згідно ст.89 КК України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 25.10.2024 приблизно о 14:30 год. ОСОБА_4 знаходився біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 , де між ним і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник словесний конфлікт, в ході якого на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_6 , у ОСОБА_4 виник намір, спрямований на завдання фізичного болю останній.

Після чого, ОСОБА_4 , реалізуючи свій протиправний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс потерпілій ОСОБА_6 два удари долонею в область обличчя, вчинивши насильницькі дії, які завдали потерпілій ОСОБА_6 фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_4 належить кваліфіковати за ч.1 ст.126 КК України за ознаками: умисного завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Судом враховані наступні докази на підтвердження встановлених обставин.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, визнав в повному обсязі за обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, при цьому пояснив, що в жовтні 2024 року він проживав із потерпілою ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за її адресою місця проживання, разом з однорічною дитиною. Одного дня, точного часу він не пам`ятає, прийшовши додому, він побачив, що сусідка ОСОБА_7 робила укол з наркотичною речовиною у вену ОСОБА_6 . Він обурився та вигнав сусідку ОСОБА_8 із квартири. Почалася сварка між ним та ОСОБА_6 , в ході якої він наніс потерпілій два ляпаси в область обличчя. ОСОБА_6 викликала поліцію, а він зібрав свої речі та пішов. З того часу, він з потерпілою більше не бачився. Підтвердив, що наведені в обвинувальному акті всі обставини вчинення злочину встановлено вірно. Свої дії піддав критичній оцінці, щиро розкаюється у скоєному.

Суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнання обвинуваченим ОСОБА_4 вини у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясував в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих обставин та чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також, роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, показання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що ці докази отриманні у порядку, встановленому КПК України, а тому є належними та допустимими, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, що обвинувачений вчинив: умисного завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Після з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених під час судового розгляду, аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_4 , які мають логічний та послідовний характер, узгоджуються між собою, суд поза розумним сумнівом приходить про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

При призначенні покарання, суд у відповідності до положень ст.ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, дані, які характеризують особу обвинуваченого, його соціально-психологічну характеристику, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Обвинувачений ОСОБА_4 , по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.66 КК України, обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 визначається визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст.50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину та особистість обвинуваченого, який під наглядом лікаря-нарколога не перебуває (т.2, а.с.31), за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра не звертався (т.2 а.с.32), в силу ст.89 КК України раніше не судимий (т.2 а.с.33-35).

З огляду на викладене, керуючись принципом законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, в межах санкції ч.1 ст.126 КК України.

Суд дійшов глибокого переконання, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Підстав для застосування вимог ст.69 КК України судом не встановлено.

Потерпілою цивільного позову не заявлено, однак за нею зберігається право на звернення до суду за відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 на момент ухвалення вироку обраний не був.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.368-371, 370, 373, 374, 381-382 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.126 КК України у виді штрафу, в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Матеріали кримінального провадження залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у справі №214/10307/24, провадження 1-кп/214/124/25.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1