Справа № 478/1707/24 Провадження № 1-в/478/553/2024
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 грудня 2024 року. Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироків у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Миколаївської області. м. Миколаєва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, громадянина України, неодруженого, не працюючого, засудженого:
- вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.03.2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 72 КК України, ч. 3 ст. 72 КК України у виді 80 годин громадських робіт та штрафу в розмірі 850,00 грн;
- вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. Зміненого ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 27.07.2021 року, за яким ОСОБА_4 слід вважати засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
- вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.12.2023 року за ч.2,3 ст. ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 1,4 ст. 70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі,
У листопаді 2024 року начальник Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» звернувся до суду із вказаним поданням відносно засудженого ОСОБА_4 , в якому просив суд вирішити питання щодо приведення вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.03.2021 року, вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2021 року, ухвали Миколаївського апеляційного суду від 27.07.2021 року та вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.12.2023 року у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».
Подання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 відбуває покарання в ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» в тому числі за злочини, пов`язані з крадіжкою. Початок строку: 17.04.2021 року. Кінець строку: 17.07.2026 року.
09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна), який поліпшує становище засудженого скасовуючи кримінальну відповідальність за вчинене ним діяння.
В судове засідання представник ВК 93 та засуджений не з`явились. Згідно поданої заяви засуджений просив суд провести розгляд подання без його участі.
Прокурор в судовому засіданні подання підтримав, просив звільнити від відбування покарання засудженого за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2021 року.
Виходячи з абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Заслухавши думку прокурора, розглянувши подання та дослідивши матеріали особової справи, судом встановлено наступне.
Відповідно до з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2 і 3ст. 74 КК України.
Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини 3 ст. 57,ч.1 ст. 58, ч.1 ст. 62 КК України),11,13,13-2 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
Згідно з ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.
09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).
Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.
Частиною 1 ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.
Щодо вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.03.2021 року.
Як встановлено судом, вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.03.2021 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 80 годин громадських робіт. Цим же вироком на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків. призначено ОСОБА_4 остаточне покарання, повністю приєднавши до покарання за цим вироком невідбуте покарання за вироками Миколаївського районного суду Миколаївської області за ч. 1 ст. 162 КК України від 17.12.2020 року та від 29.12.2020 року у вигляді штрафів в сумі 850,00 грн. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вироки Миколаївського районного суду Миколаївської області за ч. 1 ст. 162 КК України від 17.12.2020 року та від 29.12.2020 року, якими ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді штрафів слід виконувати самостійно.
Як вбачається з вказаного вироку, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна, а саме: 30.01.2021 року на суму 11 633,75 грн.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2270,00 грн.
Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна у 2021 році, за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, було змінено до 2270,00 грн. (1135 х 2=2270).
З огляду на розмір вартості викраденого майна, яке складає 11 633,75 грн, що є більшим від граничного розміру дрібної крадіжки, яка станом на 2021 рік становить 2270,00 грн. то суд не вбачає підстав для звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.03.2021 року, оскільки кримінальна караність вчиненого ним діяння Законом 3886-IX не усунено.
Щодо вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2021 року та ухвали Миколаївського апеляційного суду від 27.07.2021 року.
Як встановлено судом, вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2021 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, призначено ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш тяжкого покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.03.2021 року, більш тяжким покаранням за цим вироком, у виді 3 років позбавлення волі. Постановлено також, що на підставі ч. 3 ст. 72 КК України призначені ОСОБА_4 покарання у виді штрафів у сумі 850,00 грн кожен, за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.03.2021 року слід виконувати самостійно.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 27.07.2021 року, було змінено вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2021 року та постановлено вважати ОСОБА_4 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Як вбачається з вказаного вироку, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна, а саме: 08.12.2020 року на суму 1770,00 грн.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2102,00 грн.
Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна у 2020 році, за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, було змінено до 2102,00 грн. (1051 х 2=2102).
Таким чином, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності, звільнивши засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного за Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2021 року та ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 27.07.2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України.
Щодо вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.12.2023 року.
Як встановлено судом, вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.12.2023 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст. ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання, за: ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі; ч. 3 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складення покарань за даним вироком та за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2021 року, зміненого ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 27.07.2021 року призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2270,00 грн.
Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна у 2021 році, за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, було змінено до 2270,00 грн (1135 х 2=2270).
Отже, виходячи з розміру вартості викраденого майна, суд не вбачає підстав для звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання за даним вироком.
Вчинене кримінальне правопорушення за епізодом, що був вчинений у період часу з 27.03.2021 року по 01.04.2021 року на суму 600,00 грн судом не розглядається окремо, оскільки він підпадає під дію однієї і тієї ж частини статті закону України про кримінальну відповідальність тому кваліфікований за ч. 3 ст. 185 КК України за всіма епізодами, а не за кожен із них окремо.
Виходячи з цього суд звертає увагу на абз. 2 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого визначено, що за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.
Аналогічні правові висновки убачаються із постанови Об`єднаної палати Верховного Суду, викладені в постанові від 8 лютого 2021 у справі № 390/235/19 та постанові Верховного Судувід 22.05.2018 року у справі № 187/1354/15.
З огляду на наведене, з урахуванням правил призначення покарання, суд не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_4 за окремим епізодом кримінального правопорушення, вчиненого: у період часу з 27.03.2021 року по 01.04.2021 року на суму 600,00 грн, кваліфікованого за ч. 3 ст. 185 КК України.
Висновок суду за результатами розгляду подання.
За результатами судового розгляду судом було встановлено, що ОСОБА_4 слід звільнити від покарання, призначеного за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2021 року та ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 27.07.2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України.
В той же час, оскільки, вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.12.2023 року при призначенні остаточного покарання ОСОБА_4 було проведено часткове складення покарань за даним вироком та за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2021 року, зміненого ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 27.07.2021 року та призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці, то враховуючи усунення кримінальної караності діяння та звільнення ОСОБА_4 за цією ухвалою від покарання призначеного вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2021 року, то посилання на ч. 4 ст. 70 КК України у вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.12.2023 року слід виключити. За таких обставин, за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.12.2023 року ОСОБА_4 слід вважати засудженим до 5 років позбавлення волі.
Суд звертає увагу, що виключення з вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.12.2023 року посилання на ч. 4 ст. 70 КК України є наслідком приведення вироку у відповідність до норм законодавства та не вважається зміною чи скасуванням вказаного вироку цією ухвалою. Суд за результатами усунення кримінального діяння уповноважений звільнити засудженого від відбування покарання, проте не скасовує, не змінює та не ухвалює нового вироку, що виходить за межі повноважень суду, який не ухвалював зазначений вирок, на стадії його виконання. Виходячи з цього, суд не дублює резолютивну частину вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.12.2023 року, а вказує лише ті обставини, що змінились та які слід враховувати при виконанні вироку внаслідок проведеного звільнення засудженого, а отже, те що не приводиться у відповідність та не уточнюється за цією ухвалою, залишається визначеним раніше ухваленими вироками.
Інші питання, що виникають у зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 від кримінального покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2021 року, зміненого ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 27.07.2021 року судом не розглядаються з огляду на поставленні перед судом питання у поданні начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)». Вирішення питань, що виникають чи виникатимуть у зв`язку з даною ухвалою підлягають вирішенню в порядку ст.ст. 537,539 КПК України.
З огляду на наведені вище обставини, подання Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» підлягає задоволенню.
Таким чином, суд, на підставі ст. 58 Конституції України, ст. 5 , ч. 2 ст. 74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та керуючись ст.ст.336, 537,539 КПК України, -
Подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироку у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.
Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2021 року та ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 27.07.2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.
Виключити з резолютивної частини вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.12.2023 року посилання при призначенні покарання засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ч. 4 ст. 70 КК України.
Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.12.2023 року ч.ч. 2, 3 ст. ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя