ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1101/25 Справа № 204/6283/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000188 від 18.08.2022 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 м. Томбов рф, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, -

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

в режимі відеоконференції:

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2025 року продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком до 23 березня 2025 року, без визначення застави.

Судом першої інстанції встановлено, що ризик переховування від суду, який враховувався при застосуванні та продовженні стосовно обвинуваченого даного виду запобіжного заходу, на час розгляду клопотання прокурора не зменшився. Також зазначено про неможливість на даній стадії розгляду кримінального провадження застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, який не зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеному вище ризику.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням

волі.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що прокурор в судовому засіданні будь-яких матеріалів, якими вона обґрунтовує своє клопотання, не надала, а тому суд був позбавлений можливості досліджувати і надавати оцінку доведеності як обґрунтованості підозри так і наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор.

Вказує, що за час перебування на волі, обвинувачений ОСОБА_6 з`являвся на всі виклики суду, не виїжджав за межі м. Дніпра та не вчиняв жодних дій, які б свідчили про порушення умов застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді застави. Отже, наведені обставини, а також належна процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 під час перебування під альтернативним запобіжним заходом свідчать про те, що раніше встановлений ризик втечі перестав існувати.

Також захисник зазначає, що загальний сукупний строк тримання ОСОБА_6 під вартою у справі на теперішній час становить близько трьох років, а судове провадження перебуває на завершальній стадії, що свідчить про те, що заявлені ризики зі сплином часу зменшились.

Зазначає, що досудове розслідування кримінальних правопорушень, у яких обвинувачено ОСОБА_6 , було здійснено без внесення відомостей, що свідчить про протиправність притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності та про очевидну недопустимість усіх доказів сторони обвинувачення, що вимагає від судді необхідності переоцінки обґрунтованості підозри на більш пізніших етапах вже судового розгляду при перевірці наявності підстав для тримання особи під вартою.

Заслухавши обвинуваченого та його захисників, які кожен окремо підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховування обвинуваченого від суду.

Звертається увага на особливостях апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який з одного боку має забезпечити судовий контроль та перевірку законності судового рішення про обмеження права обвинуваченого на свободу, а з іншого боку обмежений кримінальним процесуальним законом досліджувати докази, обставини та витребувати у суду першої інстанції матеріали кримінального провадження окрім тих, які регламентовані ч. 2 ст. 422-1 КПК, здійснювати перевірку та давати оцінку на цій стадії показання потерпілих, свідків, які вони надали суду, перевіряти об`єм вже досліджених доказів місцевим судом, тощо. В іншому випадку, апеляційний суд візьме на себе функцію судового розгляду обвинувачення по суті, яке ще не розглянуто судом першої інстанції, що є неприпустимим.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів не входить в перевірку доводів захисників щодо недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оскільки це є завданням судового розгляду, за результатами проведення якого суд першої інстанції має оцінити докази та ухвалити відповідне судове рішення.

Доводи захисту щодо недоведеності ризику переховування не є достатньо переконливими, з огляду на таке.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000188 щодо ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України.

Приймається до уваги, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 перебуває на завершальній стадії судового розгляду, у зв`язку з чим ризик переховування з метою уникнення від можливої кримінальної відповідальності є ґрунтовним.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Також, приймаються до уваги встановлені фактичні обставини, а саме те, що ОСОБА_6 протягом тривалого часу здійснював спілкування із представником рф та передачу інформації щодо працівників правоохоронних органів та політичних діячів Дніпропетровської області, через що маючи сталі зв`язки зі співробітниками ФСБ рф, останній може мати змогу незаконно перетнути кордон України з тимчасово окупованих та непідконтрольних територій. Крім того, батько обвинуваченого проживає на території рф є громадянином вказаної держави, а тому ризик переховування на непідконтрольній Україні території чи в країні держави агресора існує.

При цьому, зазначений ризик об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Про особливу вагомість вказаного ризику свідчить характер інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які полягають в умисній, протиправній, активні співпраці та передачі інформації під час воєнного стану та особливий період співробітниками ФСБ рф, дії якого можуть бути направлені на проведення підривної діяльності проти України, заподіяння шкоди державній безпеці України.

Враховуючи вищевикладене, висновки суду про наявність ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно існує та для його запобігання необхідно застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому підстав для застосування судом більш м`якого запобіжного заходу, як про це просять захисники колегія суддів не вбачає.

Твердження захисту щодо міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, наявності місця проживання, утриманців, та позитивні характеристики ОСОБА_6 , не є переконливими, оскільки останні не можуть бути самодостатньою підставою для скасування ухвали суду, оскільки такі обставини жодним чином не спростовують встановлених ризиків та не слугували стримуючим фактором у ймовірному здійсненні ОСОБА_6 протиправної діяльності.

Доводи щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченого після звільнення під заставу, не слугують безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали суду, оскільки після звільнення ОСОБА_6 органом досудового розслідування розпочато два кримінальних провадження: № 0000629 від 19.09.2023 за ст. 386 КК за фактом примушування експерта до надання за відомо неправдивих показань; № 000503 від 19.09.2023 за ч. 2 ст. 361 КК за фактом здійснення несанкціонованого втручання в роботу інформаційних, електронних комунікаційних систем та мереж з метою знищення, підробки, спотворення змісту інформації, що обробляється та передається у таких мережах та системах.

Апеляційні доводи щодо не визначення застави є необґрунтованими, оскільки, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК альтернативний запобіжний захід у вигляді застави не встановлюється щодо осіб, які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.111 КК. Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, беручи до уваги, що під попереднього звільнення під заставу, органом досудового розслідування встановлені факти незаконного втручання в роботу інформаційних, електронних комунікаційних систем та впливу на експерта, підстав для визначення застави суд не вбачає.

Звертається увага, що тривалість попереднього тримання обвинуваченого під вартою зумовлена, складністю справи, кількістю проведених слідчих та розшукових дій, а також необхідністю дослідження доказів та допиту усіх учасників процесу, а тому належна процесуальна поведінка ОСОБА_6 зумовлена своєчасним застосування запобіжного заходу.

Запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Обговорюючи питання про можливість усунення встановленого ризику у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду та вважає, що встановлений ризик є виключно вагомими і не може бути усунутий у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія приймає до уваги, що справа перебуває на стадії судового розгляду, водночас, враховуючи те, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також зважаючи на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому необхідно акцентувати увагу суду першої інстанції на необхідності дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та якнайшвидшого розгляду справи по суті, а також звертає увагу суду на тривалість строку попереднього ув`язнення обвинуваченого.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2025 року у кримінальному провадженні № № 0000188 від 18.08.2022 року, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4