СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 1-кс/759/475/25
ун. № 759/1317/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м. Київ

слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання слідчого слідчого відділу Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000192 від 10.01.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

16.01.2025 р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого слідчого відділу Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000192 від 10.01.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 03.01.2025 в невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, здійснив повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням до приміщення житлової квартири АДРЕСА_3 , завдавши потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 20283 грн. 16 коп.

Так, ОСОБА_4 03.01.2025, в невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи на території Святошинського району м. Києва, не маючи постійного місця роботи та джерела доходів, вирішив повторно вчинити крадіжку чужого майна.

З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 в нічний час доби 03.01.2025 зайшов до хостелу, що розташовується за адресою: АДРЕСА_2 та користуючись тим, що ніхто з мешканців не спостерігає за його діями, направився в бік квартири потерпілого.

Продовжуючи свої протиправні дії, направленні на таємне викрадення чужого майна, шляхом проникнення до приміщення квартири, ОСОБА_4 03.01.2025 в невстановлений досудовим розслідуванням час, прийшов до квартири АДРЕСА_4 , переконавшись, що за його діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно та шляхом вільного доступу проник до житлової квартири АДРЕСА_3 , де проживає потерпілий ОСОБА_6 .

Знаходячись в приміщенні квартири, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, взяв майно яке належить потерпілому ОСОБА_6 а саме: мобільний телефон марки «ZTE Nubia Red Magic 7 Pro 16/512 GB Supernova» сірого кольору, IMEI НОМЕР_1 , в силіконовому чохлі, вартістю 20283 грн. 16 коп.

В подальшому ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, разом з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 20283 грн. 16 коп.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно в умовах воєнного стану, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі, просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.

Підозрюваний подав письмову заяву, в якій просив розглядати клопотання без залучення адвоката, оскільки бажає самостійно представляти свої інтереси. Проти клопотання заперечував, просив застосувати нічний домашній арешт.

Вивчивши матеріали кримінального провадження №0000192, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.01.2025, вислухавши думку прокурора та підозрюваного, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше судимий:

- 05.04.1994 Московським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 140 КК України в ред. 1960 р. до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; звільнений від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку на 2 роки;

- 27.07.1995 Ленінградським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 2296; ч. 2 ст. 141; ст. 43 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; звільнений 03.09.1998 на підставі ст. 4 Закону «Про амністію»;

- 27.07.1999 Ленінградським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 141 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; звільнений з міць позбавлення волі 01.02.2002 по відбуттю строку покарання;

- 26.02.2003 Білоцерківським міськрайонним судом Київської обл., за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; звільнений з міць позбавлення волі 23.12.2004 по відбуттю строку покарання;

- 16.01.2008 Білоцерківським міськрайонним судом Київської обл., за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; звільнений з міць позбавлення волі 22.09.2010 умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 2 місяці 26 днів;

- 16.02.2011 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; звільнений з міць позбавлення волі 27.11.2013 умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 11 місяців 1 день;

- 07.11.2014 Білоцерківським міськрайонним судом Київської обл., за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці;

- 09.06.2015 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці; звільнений з міць позбавлення волі 22.06.2017 по відбуттю строку покарання;

- 02.09.2020 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст. 185 КК України; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглиблення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців;

- Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05.05.2023 року звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду міста Києва від 02.09.2020 року, умовно-достроково на 1 (один) рік 5 місяців 6 днів.

15.01.2025 ОСОБА_4 , повідомлено про підозру за вчинення ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке останньому повідомлено в порядку діючого КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_6 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_6 ; протоколами допиту свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 які є мешканцями хостелу та повідомили про обставини події; протоколом огляду місця події, де у ОСОБА_4 , було вилучено мобільний телефон належний ОСОБА_6 ; іншими матеріалами в їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Обираючи до ОСОБА_4 запобіжний захід, слідчий суддя враховує наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ним криміналього правопорушення, що підтверджується наданими до клопотання доказами, вважаючи їх належними і допустимими, враховує наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, з високим ступенем ймовірності, а саме: можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, знищення або спотворення будь-якої із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинення іншого кримінального правопорушення, можливість впливу на свідків у кримінальному провадженні, що може бути перешкодою встановленню істини у справі.

Згідно ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Відповідно до вказаної рекомендації важливим критерієм, що має враховуватись при визначенні виду запобіжного заходу, є санкція за вчинений злочин. Чим суворіша санкція передбачена за злочин, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо підозрюваного.

Тому, окрім вищенаведеного, враховуючи дані щодо особи підозрюваного на підставі п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, слідчий суддя вбачає підстави для застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід щодо ОСОБА_4 буде недостатнім для запобігання ризикам, які наведені слідчим і прокурором.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Так, згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно врахувати практику Європейського суду з прав людини з аналогічних питань, а саме рішення у справі «Мангурас проти Іспанії» від 28.09.2010 №12050/04, у якому Європейським судом підкреслено важливість оцінки, при визначенні розміру застави, шкоди, завданої злочином, рівня відповідальності підозрюваного та тяжкості злочину. При цьому Європейським судом з прав людини визнано правильним підхід національного суду Іспанії щодо необхідності врахування вказаних чинників за наявності сумнівів у тому, що застава, сума якої визначатиметься виключно пропорційно до майнового стану підозрюваного, зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передусім щодо участі у судовому розгляді справи. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Мангурас проти Іспанії», сума застави за звільнення з-під варти заявника не була надмірною. У рішенні, у справі «Мангурас проти Іспанії», Європейський суд з прав людини постановив, що не було порушено ч. 3 ст. 5 (право на свободу та особисту недоторканість) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи. Органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більш того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується. Суд вважає, що забезпечення більш високого стандарту охорони прав людини вимагає більш суворості в оцінці порушень фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Відтак, професійне середовище, теж має братися до уваги при визначенні суми застави з метою забезпечення її ефективності як засобу попередження ухилення від юридичної відповідальності.

Враховуючи характер кримінального провадження, розслідуваного відносно ОСОБА_4 розмір завданої шкоди, немає підстав вважати, що застава, сума якої визначатиметься виключно до ступеню тяжкості злочину, зможе забезпечити реалізацію мети обрання запобіжного заходу та керуючись ч. 5 ст. 182 КПК України, яка передбачає, що «у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, а тому відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст. 29 Конституції України, ст. ст. 2, 40, 131, 132, 176-178, 183, 184, ч. 6 ст. 193, 194, 575 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

клопотання слідчого слідчого відділу Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000192 від 10.01.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 задовольнити.

Обрати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк запобіжного заходу рахувати протягом 60 діб з 16.01.2025 по 17.03.2025 включно.

Для утримання підозрюваний ОСОБА_4 , підлягає направленню до державної установи «Київський слідчий ізолятор» Державної пенітенціарної служби України.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Святошинського

районного суду м. Києва ОСОБА_1

Копію ухвали вручено 16.01.2025 о ______ год. ______ хв.

Одночасно роз`яснено порядок її оскарження.

Підозрюваний (ПІБ)________________________ підпис__________________