Дата документу 14.01.2025Справа № 554/9893/13-к
Провадження № 1-в/554/9/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000213 від 11.06.2013 року, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням в якому просив скасувати арешт майна накладений постановою старшого слідчого СВ СУ УМВС України в Полтавській області від 30.05.2011 року на все нерухоме майно власником якого він є. Вказував, що даний захід було застосовано для забезпечення кримінального провадження №0000213 від 11.06.2013 року за обвинуваченням, зокрема, ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. 20 серпня 2014 року у вказаному кримінальному провадженні постановлено вироку, але не вирішено питання арешту майна.

В судове засідання учасники процесу не з`явились.

Представник заявник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 надала заяву про розгляд клопотання у її відсутність, клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Прокурор надав заяву з проханням проводити розгляд клопотання у його відсутність, проти скасування арешту не заперечує.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про те, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що постановою старшого слідчого СВ СУ УМВС України в Полтавській області від 30.05.2011 року накладено арешт на все нерухоме майно власником якого є ОСОБА_3 , з метою забезпечення кримінального провадження №0000213 від 11.06.2013 року.

20 серпня 2013 року у кримінальному провадженні №0000213 від 11.06.2013 року постановлено вирок. ОСОБА_3 було засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі. Також вказаним вироком задоволено цивільні позови ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та солідарно стягнуто з ОСОБА_3 і ОСОБА_7 9800 грн та 6000 грн. (т.22 а.с. 240-250).

Матеріали справи містять оригінали виконавчих листів, де стягувачами є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Крім того, 26.09.2013 року на адреси стягувачів були направлені повідомлення, що останні можуть отримати в канцелярії суду виконавчі листи про стягнення коштів з обвинувачених на їх користь. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 таким правом не скористались, виконавчі листи для пред`явлення їх до виконання не отримали. (т.23).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Якщо ж врахувати редакцію попереднього Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла на час набрання вироком законної сили (2013 рік) і яка, відповідно, повинна застосовуватися до строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, то цей строк становив всього один рік.

Таким чином, цивільні позивачі, яким присуджено відшкодування матеріальної шкоди, в тому числі з ОСОБА_3 , вже понад дев`ять років як втратили право на пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Тому на сьогоднішній день втручання держави у мирне володіння особою своїм майно не відповідає законним цілям і не є пропорційним тим цілям, для яких застосовувалося у 2011 році.

Відповідно до п. 9 розділу XI «Перехідні Положення» КПК України, який набрав чинності з 20 листопада 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, скасування прийнятих у справі відповідно до КПК України в редакції 1960 року арештів, повинно відбуватись відповідно до вимог КПК України 1960 року.

Згідно з ч. 6 ст. 126 КПК України (в редакції 1960 року) накладення арешту на майно скасовується , коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України (1960 року), питання про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішується судом, який постановив вирок.

Згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироку суду», суд в порядку ст.ст. 409, 411 КПК України (1960 року) вправі на стадії виконання вироку вирішити питання про скасування заходів забезпечення позову чи можливої конфіскації майна, якщо при постановленні вироку ці заходи скасовані не були.

Враховуючи, що у подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження в якості накладення арешту потреба відпала, то клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 126, 409, 411 КПК України (1960 року), суд, -

у х в а л и в :

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт майна, як захід забезпечення кримінального провадження 0000213 від 11.06.2013 року, накладений постановою старшого слідчого СВ СУ УМВС України в Полтавській області від 30.05.2011 року, на все нерухоме майно власником якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер обтяження 11233831 від 21.05.2011 року.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м.Полтави протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1