Номер провадження: 11-кп/813/451/25
Справа № 523/9851/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 31.10.2023року відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Щасливе Липовецького району Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей 2011, 2015 років народження, працюючого водієм, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у кримінальному провадженні №0000682 від 03.06.2020 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 31.10.2023 року, ОСОБА_10 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки, із покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи, внаслідок вчинення злочину - залишено без задоволення.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» ПРАТ «УПСК» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи - залишено без задоволення.

Вирішено питання речових доказів, заходів забезпечення та судових витрат.

Згідно оскаржуваного вироку, 02.06.2020р., приблизно о 11 год. 40хв., водій ОСОБА_10 допустив порушення вимог п.п.1.5; 2.3 (б,); 8.10; 12.1; Правил дорожнього руху України, які виразилися у тому, що в зазначений день та час, ОСОБА_10 у світлий час доби, керуючи технічно справним спеціалізованим вантажним сідловим тягачем марки «Iveko», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «Paсton», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проїзній частині просп. Добровольського в м. Одесі, зі сторони вул. Генерала Бочарова в напрямку вул. Ак. Заболотного, зі швидкістю приблизно 30-40 км/год. Наближаючись до регульованого світлофорними об`єктом перехрестя з вул. Д. Ойстраха, для водія ОСОБА_10 розпочав мигати зелений сигнал світлофора, однак продовжуючи рух, останній вирішив не зупинятися та здійснити маневр проїхати перехрестя, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення. В подальшому, виїхавши на перехрестя, Альошин був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну у вигляді загорання жовтого, а потім червоного забороняючого сигналу світлофору, не переконався, що його маневр буде безпечним і не створить небезпеки для інших учасників дорожнього руху, не обрав безпечну і допустиму швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, свої практичні навички керування транспортними засобами, а також особливості завантаження і стан свого автомобіля, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в результаті чого, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину з права на ліво по відношенню руху автопотягу по регульованому пішохідному переходу на дозвільний сигнал світлофору та здійснив наїзд на пішохода правим бортом напівпричепа «Paсton», керованого ним автопотягу.

В результаті даної ДТП, пішохід ОСОБА_8 отримав тілесне ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, до складу якої входить: забій головного мозку важкого ступеня, перелом лівої скроневої кістки з переходом на основу середньої черепної ямки, крововилив під павутинну оболонку головного мозку, перелом лівої виличної дуги, перелом зовнішньої стінки лівої очниці, розрив правого зовнішнього слухового отвору, забійні рани, садна та синці голови; дане ушкодження відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Отже, Альошин мав технічну можливість запобігти ДТП, шляхом належного виконання вимог п.п.1.5; 2.3 (б); 8.10; 12.1 ПДР України і саме його фактичні дії знаходяться, у причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 , яка діє в інтересах потерпілого ОСОБА_8 не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження та призначеного обвинуваченому покарання, вважає вирок у частині вирішення цивільного позову таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

-позовна заява потерпілого ОСОБА_11 до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди не була подана як окремий документ, а була долучена у якості додатка до позовної заяви;

-суд не прийняв до уваги та не розглянув клопотання потерпілого про витребування доказів;

-залишивши без задоволення цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 , суд першої інстанції фактично позбавив його можливості на відшкодування шкоди заподіяної його здоров`ю внаслідок вчинення злочину ОСОБА_10 ..

За результатами розгляду апеляційної скарги представник потерпілого просить вирок відносно ОСОБА_10 в частині цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_10 в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В судове засідання обвинувачений ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленим, не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив, а враховуючи те, що в апеляційній скарзі питання про погіршення становища обвинуваченого не порушується, апеляційний суд вважає за можливе розгляд апеляційної скарги здійснювати без участі обвинуваченого.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, представника потерпілого, який підтримав доводи апеляційної скарги; вислухавши думку прокурора, який не заперечував проти апеляційної скарги, просив оскаржений вирок скасувати, призначити новий розгляд цивільного позову потерпілого в порядку цивільного судочинства; дослідивши матеріали провадження та вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок районного суду в частині правильності встановлення районним судом фактичних обставин кримінального правопорушення, визнання обвинуваченого ОСОБА_10 винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та міри призначеного обвинуваченому покарання, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність скасування оскарженого вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілої, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань - це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Таким чином, вимоги закону стосовно мотивування судового рішення є процесуальними, а їх реалізація суттєво впливає на дотримання права особи на справедливий суд.

У відповідності до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

В процесуальному законодавстві передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В свою чергу, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Свідченням справедливого судочинства, на думку Європейського суду, є дотримання національними судами вимоги щодо вмотивованості судових рішень. Ця вимога стосується рівною мірою усіх видів українського судочинства, в тому числі і кримінального процесу.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Також, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

Отже, ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд судом вищої інстанції. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

З викладеного вбачається, що саме лише посилання судом на норму права не може вважатися належною мотивацією рішення або висновку; завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті; вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд судом вищої інстанції; ігнорування судом доречних аргументів сторони є грубим порушенням статті 6 Конвенції та сталої судової практики як Верховного Суду так і ЄСПЛ, у зв`язку з чим, вмотивованим і обґрунтованим судовим рішенням можливо назвати лише те, в якому правовий висновок суду ґрунтується на аналізі взаємозв`язку між наведеною правовою нормою та належними доказами наданими сторонами у справі.

За правилами ст. 128 КПК України під час кримінального провадження до початку судового розгляду особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом в КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За правилами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з оскарженим вироком, в частині розгляду цивільного позову потерпілого, районний суд не дотримався наведених вище вимог, а тому оскаржений вирок районного суду в цій частині не можна вважати законним і обґрунтованим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 звернувся до районного суду з цивільним позовом до ОСОБА_10 про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи, внаслідок вчинення злочину, згідно якого просив стягнути на його користь з обвинуваченого матеріальну шкоду у розмірі 10268,44 грн., пов`язану з витратами на лікування, ліки, витрати понесені на курс реабілітації та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.

Вказаний цивільний позов поданий в межах розгляду кримінального провадження №0000682 по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що потерпілим ОСОБА_8 в межах розгляду даної справи, цивільний позов до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» ПРАТ «УПСК» не подавався, вказана страхова компанія залучена у якості третьої особи на стороні відповідача.

При цьому, цивільний позов ОСОБА_8 до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» ПРАТ «УПСК» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи, який міститься в матеріалах судової справи (Т.1 а.с. 109-116), є копією цивільного позову, поданого до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства, тому не підлягав розгляду в межах даного кримінального провадження.

Відповідно до оскарженого вироку, мотивуючи своє рішення про необхідність відмови в задоволенні цивільного позову суд обґрунтував тим, що відповідно до матеріалів провадження, позивач звернувся до суду із вищевказаними позовними заявами про відшкодування шкоди. Разом з тим, в порушення імперативних вимог ч.5 ст.49 ЦПК України позивачем не було подано доказів направлення копій таких заяв та доданих до них документів іншим учасникам справи.

Таким чином, суд 1-ої інстанції вважав, що позивачем були допущені істотні порушення вимог Кримінального процесуального Закону при розгляді його цивільних позовів у вказаному кримінальному провадженні, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення в частині вирішення цивільного спору.

Натомість, апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки без фактичного розгляду цивільного позову в судовому засіданні, прийняв необґрунтоване рішення про відмову в його задоволенні.

Матеріали кримінального провадження та вирок районного суду не містять відомостей щодо дослідження доказів, які стосуються цивільного позову потерпілого, а також не містить висновків суду щодо обґрунтованості прийняття чи відхилення доводів цивільного позову ОСОБА_8 .

Зазначене свідчить про порушення районним судом засад кримінального провадження щодо змагальності сторін, законності та безпосередності дослідження доказів.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вказані порушення КПК України, допущенні районним судом, перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок в частині цивільного позову, а тому це порушення визнається судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке передбачено ч. 1 ст. 412 КПК України.

Крім того, апеляційний суд не може усунути вище зазначені недоліки вироку суду першої інстанції в частині цивільного позову, оскільки апеляційна скарга не містить таких вимог.

Водночас згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження.

Апеляційний суд виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких слідує, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України, що регламентовано положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

За наявності зазначеного вище допущеного районним судом істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, вирок районного суду, в частині вирішення питання щодо цивільного позову, не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню в цій частині. Оскільки порушення вимог кримінального процесуального закону було допущене у ході судового розгляду в суді першої інстанції і саме цей суд має повноваження на вчинення процесуальних дій, направлених на усунення порушень, на які вказано вище, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунення зазначеного порушення вимог кримінального процесуального закону в ході апеляційного розгляду справи, а тому вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, вирок районного суду в частині вирішення цивільного позову скасувати, призначити новий розгляд цивільного позову потерпілої в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника потерпілогопідлягає задоволенню, а вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасуванню із призначенням нового розгляду цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_10 в порядку цивільного судочинства у тому ж суді в іншому складі суду.

Керуючись ст. 24, 370, 404, 405, 407, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 31.10.2023року відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України в частині вирішення цивільного позову скасувати.

Призначити новий розгляд цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_10 в порядку цивільного судочинства у тому ж суді в іншому складі суду.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та в частині призначення нового судового розгляду цивільного позову касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3