Справа №184/1731/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000194 від 23.07.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який 08.01.1986 року народився у місті Орджонікідзе, Дніпропетровської області, громадянин України, одружений, на утримані має двох неповнолітніх дітей 2012 та 2019 року народження, здобув вищу освіту, не працює, інвалідності не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України;

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження (в режимі відеоконференції): прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , представник цивільного позивача адвокат ОСОБА_5 , -

встановив:

ОСОБА_3 , у 2017 році при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, часу та місці через мережу інтернет незаконно придбав завідомо підроблений документ - посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 , виданим 02.11.2013, ТСЦ 8042 на ім`я іншої особи, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Київської області, яке є офіційним документом і надає право керування транспортними засобами категорії «А1, А, В1, В, С1, С, D1, D, CE» для подальшого його використання.

Після чого, із невстановленого в ході досудового розслідування часу, ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, спрямованим на використання завідомо підробленого документа посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 , виданим 02.11.2013, ТСЦ 8042 ім`я іншої особи, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Київської області, яке є офіційним документом і надає право керування транспортними засобами категорії «А1, А, В1, В, С1, С, D1, D, CE», з моменту його придбання, і постійно зберігаючи його при собі, достовірно усвідомлюючи, що для керування транспортним засобом в Україні водій зобов`язаний дотримуватися вимог, передбачених підпунктом «а» п.2.1 та п.2.4 Розділу 2 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, а саме: водій повинен мати при собі та пред`явити для перевірки на вимогу поліцейського посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, також, достовірно знаючи, що вищевказане посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії йому уповноваженими органами державної влади не видавалось та було ним раніше придбане при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі, тобто отримано ним всупереч встановленому порядку отримання посвідчення водія, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.05.1993 року № 340 «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 07.12.2023 приблизно о 12 год. 55 хв., керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ» модель «21099», державний номерний знак НОМЕР_2 , біля будинку № 4 по вулиці Чіатурська в місті Покров Дніпропетровської області працівником Національної поліції України зупинено вказаний транспортний засіб на підставі ч. 1 п. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» в порушення п. 2.3 «в» ПДР «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки», п. 9.9 «б» ПДР «Аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського» та за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП «Керування транспортним засобом в стані сп`яніння або відмова від проходження огляду на стан сп`яніння» з метою перевірки де виконуючи законну вимогу поліцейського про надання для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документу, діючи умисно, незаконно, протиправно, в особистих інтересах, з метою приховування достовірних відомостей відносно дійсності посвідчення водія, а так само уникнення відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, пред`явив вищевказане придбане ним у 2017 році при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, часу та місці посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії із серійним номером ВВТ 487646, виданим 02.11.2013, ТСЦ 8042 на ім`я іншої особи, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Київської області, яке є офіційним документом і надає право керування транспортними засобами категорії «А1, А, В1, В, С1, С, D1, D, CE», співробітникам сектору реагування патрульної поліції ВП № 2 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області і таким чином використав завідомо підроблений документ.

Відповідно до висновку експерта за № СЕ-19/104-24/32767-ДД від 16.08.2024 року у посвідченні водія із серійним номером НОМЕР_1 , заповненому на ім`я « ОСОБА_6 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , зображення серії та номера бланка з реквізитами підприємства-виробника, а також персональні дані, нанесені способом термографічного друку (за допомогою знакосинтезуючого пристрою типу ретрансферного принтера тощо), інші зображення бланка, виготовлені способом струминного друку за допомогою знакосинтезуючого пристрою типу струминного принтера, тощо, ознак внесення змін до первинного змісту посвідченні водія із серійним номером НОМЕР_1 , заповненого на ім`я « ОСОБА_6 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлено, бланк посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 , заповненого на ім`я « ОСОБА_6 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам посвідчень водія, що знаходяться в офіційному обігу на території України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав. Пояснив, що десь 6 років тому придбав в Інтернеті посвідчення водія, оскільки потрібно було керувати транспортним засобом. Документ пред`явив, коли його зупинили працівники поліції. У скоєному щиро розкаюється. Цивільний позов не визнав, просив залишити його без розгляду.

В судовому засіданні прокурор, обвинувачений ОСОБА_3 та представник цивільного позивачазвернулись до суду з проханням допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки обвинувачений повністю визнає свою провину в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та вважає зібрані в справі докази його вини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати інші докази його вини, немає ніякої потреби, окрім обставин на обґрунтування цивільного позову.

З`ясувавши думку прокурора, який не заперечував проти застосування у справі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши учасникам процесу правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими останні погодилися, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, та застосувати при розгляді справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку з відсутністю сумнівів в правильності розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій. При цьому обвинуваченому роз`яснено, що у випадку визнання таких обставин він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в суді.

При цьому суд зважує на позицію викладену у Постанові ОП ККС ВС від 16 вересня 2024 року у справі № 444/870/22 (провадження № 51-2989кмо23) https://reyestr.court.gov.ua/Review/121847408, а саме: що суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі ... невизнання цивільного позову, та в такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК України.

Дослідивши та аналізуючи вивчені в справі докази суд приходить до висновку, що покази обвинуваченого мають характер логічних та послідовних, що дозволяє суду зробити обґрунтований висновок про те, що обвинувачений ОСОБА_3 винуватий у вчиненні зазначених вище дій, та кваліфікує його дії за за ч.4 ст.358 КК України, за ознаками використання завідомо підробленого документу.

При призначенні покарання, суд керується положенням ст. 65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пом`якшуючими покарання обставинами обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено та стороною обвинувачення не інкримінуються.

У відповідності зі ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення вчинені обвинуваченим відноситься до кримінального проступку, обвинувачений раніше не судимий; на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває; не працює; на утриманні має двох неповнолітніх дітей, одружений інвалідність не встановлювалась.

Враховуючи особу обвинуваченого, характер скоєного кримінального проступку, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді пробаційного нагляду в межах санкції ч. 4 ст. 358 КК України.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Щодо заявленого цивільного позову:

Представник цивільного позивача, адвокат ОСОБА_5 , звернувся з позовом у якому просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 :

- майнову шкоду: (а) кошти стягнуті у виконавчому провадженні 1261 грн. 21 коп.; (б) витрати на пальне для явки на виклик до дізнавача у сумі 4968 грн.

- моральну шкоду у сумі 20000 грн. завданою кримінальним правопорушенням;

- витрати на правничу допомогу у трьох напрямках: кримінальному провадженні, справи про адміністративне правопорушення та виконавчого провадження у сумі 20000 грн.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, який несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями обвинуваченого.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому згідно зі ст. 374 КПК у вироку суду мають бути зазначені підстави та мотиви прийнятого рішення та положення закону, яким керувався суд.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 суд бере до уваги, що відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом роз`яснювалося представнику цивільного позивача, що відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи . З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Частина 5 цієї статті зазначає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині 1 цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Слід звернути увагу, що відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 р., справа № 439/397/17, поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода.

Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення саме проти нього кримінального правопорушення.

Отже, потерпілий у кримінально-правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення такого посягання, незалежно від того, чи закріплений такий статус процесуально.

При цьому, об`єктом посягання, в розумінні ч. 4 ст. 358 КК України, за ознаками якого висунуто обвинувачення, є встановлений законодавством порядок ведення, обігу і використання офіційних та деяких приватних документів, який забезпечує нормальну діяльність підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, а також прав і законних інтересів громадян, порядок документального посвідчення фактів, які мають юридичне значення.

Заподіяння значної майнової шкоди шляхом використання підробленого документа за відсутності ознак шахрайства підлягає кваліфікації за статтями 358 та 192 КК України.

Законодавцем віднесено злочини, передбачені ст. 358 КК України до Розділу Злочини проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян та злочини проти журналістів», а отже кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України відноситься до злочинів з формальним складом для наявності об`єктивної сторони якого не є обов`язковим настання суспільно-небезпечних наслідків, зокрема спричинення шкоди.

Посилання сторони позивача на спричинення майнової та моральної шкоди, внаслідок відкриття виконавчого та адміністративного провадження не є об`єктом посягання кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Постановою дізнавача ОСОБА_7 від 22 серпня 2024 року відмовлено в залученні ОСОБА_6 як потерпілого. Вказана постанова не оскаржена заявником.

Суд звертає увагу, що постановою ДНІПРОВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ від 20 серпня 2024 року (провадження № 33/803/2058/24; справа № 184/2407/23) за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на постанову судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2024 року, якою ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та призначене адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік встановлено, що апеляційним судом під час дослідження відеозапису з нагрудних камер поліцейських встановлено, що "особа, яка представилася ОСОБА_6 , на нього зовсім не схожа, та при представленні працівникам поліції невпевнено озвучувала своє ім`я та по батькові, а також мала труднощі при відповіді на питання працівників поліції про дату народження, не назвала дату та місяць, вказавши лише рік народження.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що працівниками поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення були порушені вимоги КУпАП, за яких цей протокол не можна визнати належним та допустимим доказом, а судом першої інстанції при розгляді справи на ці порушення не було звернуто уваги, що в подальшому потягло за собою прийняття незаконного рішення" https://reyestr.court.gov.ua/Review/121101473.

Таким чином шкоду цивільному позивачу було завдано незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Крім цього, витрати, пов`язані із участю потерпілих у кримінальному провадженні, залученням та участю перекладачів для перекладу показань підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Залучення стороною обвинувачення спеціалістів, експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким установам із Державного бюджету України. Потерпілим, цивільним позивачам, свідкам оплачуються проїзд, наймання житла та добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять (ч. 1-3 ст. 122 КПК України).

Проїзд до місця явки й назад до місця постійного проживання оплачується свідкам, потерпілим, експертам, спеціалістам, перекладачам на підставі проїзних документів.

Проте суду не подано доказів про користування послугами транспорту, в т.ч. і маршрутного таксі, а чек на придбання пального сам по собі не є підставою для компенсації витрат.

Це ж стосується витрат на правничу допомогу у розмір 20000,00 грн., оскільки такі витрати не є збитками (матеріальною шкодою) від злочину особи у розумінні ст. ч. 2 ст. 22 ЦКУ, а є одним із видів процесуальних витрат у розумінні ст. 118 КПК.

До того ж, цивільним позивачем та його представником зазначено, що витрати на правничу допомогу понесені під час виконавчого, адміністративного та кримінального провадження, без визначення в якому саме провадженні здійснено ці витрати та за які саме послуги.

Стороною цивільного позивача зазначено у заяві про зменшення позовних вимог, що ОСОБА_6 повернути зайво стягнуті кошти по виконавчому провадженню у сумі 11022, 63 грн. Зазначили, що не повернутий залишок складає 1261, 21 грн. Проте стороною позивача не зазначено, що це за кошти та чому саме ці кошти не повернуто державним виконавцем і вони підлягають сплаті обвинуваченим.

З огляду на вищевказане не підлягає задоволенню і вимога про стягнення моральної шкоди як похідна.

Залишення цивільного позову у кримінальному провадженні без розгляду за відсутності підстав, передбачених ст. 129 КПК, є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Залишення цивільного позову без розгляду можливе лише у випадках виправдання обвинуваченого (ч. 3 ст. 129 КПК) або неприбуття в судове засідання цивільного позивача (ч. 1 ст. 326 КПК). Верховний Суд висловив цю позицію у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 588/678/17 (№ 51-8072км18), з текстом якої можна ознайомитись за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/80919040

За таких обставин, суд вважає, що цивільний позов задоволенню не підлягає.

Запобіжний захід не обирався.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України, процесуальні витрати в розмірі 2271,84 грн. за проведення судової технічної експертизи документів № СЕ-19/104-24/32767-ДД від 16.08.2024 року слід стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 369, 370, 371, 394 КПК України суд,

ухвалив:

Визнати винуватим ОСОБА_3 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

На підставі пунктів 1, 2, 3 ч. 2 та п. 4 ч.3 ст.591 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у сумі 2271,84 грн.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення моральної та матеріальної шкоди - відмовити.

Речові докази:

- посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 , виданим 02.11.2013, ТСЦ 8042 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке зберігається в матеріалах кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження;

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з урахуванням положень ч.2 ст.394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1