Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/496/25
номер провадження 1-кс/695/163/25
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

03 лютого 2025 рокум. Золотоноша

Слідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 , ознайомившись з матеріалами клопотання ОСОБА_2 , щодо незаконного позбавлення волі або викрадення ОСОБА_3 подане в порядку ст. 206 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

03.02.2025 року до слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області надійшло клопотання ОСОБА_2 в порядку ст. 206 КПК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 30.01.2025р., близько 11 год. 00 хв. працівниками поліції, поблизу м. Одеса, були виламані двері вантажного автомобіля та незаконно затримано громадянина ОСОБА_3 , який надалі незаконно утримується невстановленими озброєними особами у військових одностроях у приміщенні так званого ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з чим, ОСОБА_2 просить доставити ОСОБА_3 до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи та постановити ухвалу, якою негайно звільнити його з-під варти. Крім того заявник просить внести відомості до ЄРДР та розпочати розслідування по вказаних ним статтях Кримінального кодексу України.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчий суддя, згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України визначено, зокрема, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Частиною 2 ст. 206 КПК України, яка встановлює загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, визначено, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Положеннями ч. 3 ст. 206 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно з ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) - установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) вбачається, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Зі змісту заяви не вбачається, що відносно ОСОБА_3 здійснюється кримінальне провадження чи особа тримається під вартою в установі, перелік яких передбачено ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення».

Матеріали заяви не містять даних, з яких можливо було б встановити, що ОСОБА_3 тримається під вартою в межах територіальної юрисдикції Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, та з урахуванням того, що слідчий суддя наділений процесуальними повноваженнями вирішувати виключно питання, що належать до його компетенції, приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття провадження за клопотанням ОСОБА_2 , поданим в порядку ст. 206 КПК України, без надання правової оцінки доводам викладеним у ній по суті.

Крім того, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із сферою дії Кримінального процесуального закону, визначених КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Виходячи з обставин клопотання та вищевказаних правових норм, слідчий суддя приходить висновку, що затримання громадянина працівниками ТЦК та СП, утримання його без відповідного судового рішення, не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, а у разі, якщо такі дії мають ознаки кримінального правопорушення відповідними нормами Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та ст. 214 КПК України.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами ТЦК та СП, працівниками поліції чи військової частини при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту вона вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо неї (нього) протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Також із змісту заяви вбачається, що на місці події були присутні працівники поліції, крім того заявник, брат та батько ОСОБА_3 неодноразово викликали працівників поліції, які, на думку заявника, належним чином не відреагували на обставини, які ними повідомлені, зокрема щодо незаконного позбавлення волі особи.

У випадку незгоди з діями працівників поліції, в тому числі щодо неналежного реагування на повідомлення про можливе вчинення кримінального правопорушення, заявник може оскаржити таку бездіяльність, але з обов`язковим дотримання вимог територіальної підсудності.

Стаття 206 КПК України не містить порядку ухвалення рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження, яке подано в порядку ст. 206 КПК України.

Проте ч. 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України встановлено, що у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Щодо клопотання скаржника про внесення відомостей до ЄРДР та проведення досудового розслідування за фактами, які викладені у заяві ОСОБА_2 , слідчий суддя зазначає, що порядок розгляду подібних скарг врегульовано ст., ст. 303-307 КПК України, а сам слідчий суддя не є реєстратором відомостей до ЄРДР та не вчиняє дій, передбачених ст. 214 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за клопотанням.

Керуючись ст. 206, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_2 , щодо незаконного позбавлення волі або викрадення ОСОБА_3 подане в порядку ст. 206 КПК України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1