Номер провадження 1кп/205/164/25
У Х В А Л А

про продовження запобіжного заходу

24 лютого 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000660 за обвинуваченням ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

обвинуваченої - ОСОБА_3

свідка ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000660 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні прокурором ОСОБА_4 було заявлено клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у якому прокурор зазначив, що на його думку наявні ризики, передбачені п. п 1 та 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_3 з метою уникнення кримінальної відповідальності, усвідомлюючи можливість покарання за вироком суду за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання від 7 до 15 років позбавлення волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні.

Наявність зазначених ризиків прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачена ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та з урахуванням розуміння невідворотності покарання остання може вдатися до дій, спрямованих на переховування від суду, крім того, вона знає анкетні дані свідків у кримінальному провадженні, одним з яких є її син ОСОБА_7 2008 року народження, щодо якого обвинувачена позбавлена батьківських прав, тому може вчинити дії направлені на незаконний вплив на свідків шляхом умовлянь або погроз з метою зміни ними своїх показів у суді або навіть неявки останніх до суду для допиту.

Захисник обвинуваченої, адвокат ОСОБА_5 , у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання посилаючись на відсутність ризиків зазначених прокурором.

Обвинувачена ОСОБА_3 підтримала позицію захисника.

Суд, дослідивши клопотання про продовження запобіжного заходу, вислухавши доводи прокурора, заслухавши думку обвинуваченої та її захисника, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України, за наявності клопотань під час судового засідання суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Так, відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання або продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини визначені в зазначеній статті.

Так, відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 194 КПК України встановлено, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання продовження строку подальшого тримання особи під вартою, суд має встановити продовження існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Відповідно до змісту ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення за доводами сторони захисту про відсутність достатніх правових підстав для продовження ОСОБА_3 найбільш суворого запобіжного заходу в виді тримання під вартою суд вважає їх неспроможними та виходить з того, що на даному етапі кримінального провадження та судового розгляду в поведінці обвинуваченої існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Так ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, віднесеного до особливо тяжкого злочину (ст.12 КК України), за який передбачено покарання від 7 до 15 років позбавлення волі, отже суд виходить з того, що без застосування до неї запобіжного заходу в виді тримання під вартою існує висока вірогідність переховування від суду, враховуючи тяжкість можливого покарання у разі доведення її вини в інкримінованому злочині. На думку суду, обвинувачена цілком усвідомлює суворість можливого покарання у разі визнання її винуватою у інкримінованому краніальному правопорушенні, що слід визнати вагомим чинником існування ризиків порушення нею процесуальної поведінки під час судового розгляду.

Суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 у разі визнання її винною у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, з огляду на вірогідність переховування від суду, спростовують доводи про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Аналізуючи ризики незаконного впливу обвинуваченої на свідків та інших учасників кримінального провадження, суд вважає їх достатньо вірогідними з огляду на те, що обвинувачена знає анкетні дані свідків у кримінальному провадженні, одним з яких є її син ОСОБА_7 2008 року народження, щодо якого обвинувачена позбавлена батьківських прав, тому може вчинити дії направлені на незаконний вплив на свідків шляхом умовлянь або погроз з метою зміни ними своїх показів, суд вважає, що така поведінка обвинуваченої може завадити суду встановленню істини по справі, а не законний, поза процесуальний вплив обвинуваченої на коло свідків на даному етапі судового розгляду кримінального провадження об`єктивно підтверджує ризик, передбачений ст. 177 КПК України.

Таким чином ймовірність настання негативних наслідків та ризиків, не зменшились а тому більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вказаним ризикам. Отже, суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить її належну процесуальну поведінку.

При вирішенні даного питання суд також враховує що своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченої, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартого та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 315, 316, 176-179, 194 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 24.00 години 25 квітня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_8