Справа № 694/3362/24 1-кс/694/1203/24
У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

про застосування запобіжного заходу - домашній арешт

19.12.2024 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0001616 від 16.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юрківка, Звенигородського району, Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, сержанта, старшого навідника 2-го мінометного взводу 1-ї мінометної батареї 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-

з участю підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання вказує, що у провадженні СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0001616 від 16.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.05.2022 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу, здійснено призов ОСОБА_5 на військову службу під час мобілізації та направлено для подальшого її проходження до військової частини НОМЕР_1 , а у подальшому останнього призначено на посаду старшого навідника 2-го мінометного взводу 1-ї мінометної батареї 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992, з моменту призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця і у подальшому почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 та ст. ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до положень ст. 68 Конституції України ОСОБА_5 зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Крім цього, відповідно до п. п 2.3.2, 8.1, 8.2, 8.12 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 Департаментом профілактики правопорушень Міністерства внутрішніх справ України, видаються дозволи на придбання, зберігання та носіння мисливської нарізної, гладкоствольної зброї, пневматичної, холодної, охолощеної зброї, пристроїв громадянами України.

Відповідно до Переліку видів майна, яке не може перебувати у власності громадян, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2471-XII від 17.06.1992, зазначено, що зброя, бойові припаси, бойова і спеціальна військова техніка, вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян.

Відповідно до п. 12 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» № 3 від 26.04.2002 незаконним придбанням вогнепальної зброї (крім гладко ствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв слід вважати умисні дії, пов'язані з їх набуттям (за винятком викрадення, привласнення, вимагання або заволодіння шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем) всупереч передбаченому законом порядку - в результаті купівлі, обміну, привласнення знайденого, одержання як подарунок, на відшкодування боргу тощо.

Відповідно до абз. 1 п. 11 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» № 3 від 26.04.2002 під незаконним зберіганням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин чи вибухових пристроїв розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу або із простроченням його дії будь-яким із зазначених предметів, що знаходиться не при особі, а в обраному нею місці.

Відповідно до абз. 2 п. 11 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» № 3 від 26.04.2002 незаконне носіння холодної, вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв є умисними, вчиненими без передбаченого законом дозволу діями по їх переміщенню, транспортуванню особою безпосередньо при собі (в руках, одязі, сумці, спеціальному футлярі, транспортному засобі тощо).

Відповідно до вимог Розділу І Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 359 від 29.06.2005 у редакції наказу Міністерства оборони України 20.10.2015 № 569 (далі Інструкція) боєприпаси це патрони до стрілецької зброї, сигнальні та освітлювальні засоби, вибухові пакети та інші вибухові речовини, ручні гранати і запали до них, реактивні протитанкові гранати.

У разі тимчасового виходу (виїзду) військовослужбовців до населених пунктів, у тому числі тих, що не належать до району відповідальності підрозділу, для вирішення особистих чи службових питань стрілецька зброя та боєприпаси здаються відповідальному за облік стрілецької зброї і боєприпасів підрозділу або черговому підрозділу з внесенням відповідних змін до опису зброї, яка зберігається у шафі (ящику).

Згідно Розділу І Інструкції під час видачі стрілецької зброї та боєприпасів військовослужбовцям командир (керівник, начальник) зобов`язаний нагадати їм порядок поводження зі стрілецькою зброєю та боєприпасами, зокрема щодо заборони, в тому числі, зберігання поза розташуванням військової частини (удома, у гуртожитку, на робочому місці) стрілецької зброї, у тому числі й спортивної, та боєприпасів; залишати стрілецьку зброю та боєприпаси без нагляду.

Не зважаючи на це, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, всупереч встановленому законом порядку, без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у невстановлений слідством день та час, у не встановленому місці та при не встановлених обставинах, в ході виконання бойових завдань в зоні бойових дій, знайшов та привласнив автомат АК-74 з номером № НОМЕР_2 , чим вчинив незаконне придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , вказаний автомат почав носити при собі та в подальшому привіз та почав зберігати його у салоні автомобіля марки «Jeep Grand Cherokee» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на праві власності належить ОСОБА_5 до 16.12.2024, чим вчинив незаконне носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

ОСОБА_5 рухаючись на вищевказаному автомобілі, 16.12.2024 близько 20 год. 00 хв. в м. Багачеве, Звенигородського р-ну Черкаської обл. був зупинений працівниками Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області, які в ході проведення превентивних заходів в салоні автомобіля виявили предмет зовні схожий на автомат АК-74.

У подальшому цього ж дня працівниками Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області в період часу з 22 години 20 хвилин по 00 години 59 хвилин в ході проведення обшуку автомобіля марки «Jeep Grand Cherokee» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на праві власності належить ОСОБА_5 було вилучено автомат АК-74 з номером № НОМЕР_2 , який відповідно до висновку судово балістичної експертизи

СЕ-19/124-24/17917-БЛ являється бойовою нарізною автоматичною вогнепальною зброєю 5,45 мм автоматом Калашникова зразка 1974 року (АК-74), № НОМЕР_2 , промислового виробництва Іжевського механічного заводу м. Іжевськ, СРСР, 1984 року випуску, конструкція якого змінена саморобним способом шляхом видалення дульного гальма, компенсатора, заміни ців`я, накладки газової трубки, прикладу, рукоятки та встановлення передньої рукоятки, коліматорного прицілу, буфера віддачі, накладки рукоятки затворної рами.

Таким чином, за вказаних обставин ОСОБА_5 підозрюється у носінні, зберіганні та придбанні вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Відомості по даному факту 16.12.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001616 від 16.12.2024.

17.12.2024 ОСОБА_5 в порядку, передбаченому 278 КПК України вручено повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

В матеріалах кримінального провадження міститься достатньо фактичних даних для обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, які містяться у протоколах слідчих дій та інших документах.

Крім того слідчий вказує, що в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовані тим, що підозрюваний ОСОБА_5 усвідомлює, що за вчинене кримінальне правопорушення, в разі доведення його вини, йому загрожує максимальне покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 3 до 7 років. Знаючи про тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності може переховуватися від органу досудового розслідування та в подальшому від суду. Також слід врахувати наступні обставини, що будучи на волі гр. ОСОБА_5 може продовжити вчиняти подібні види кримінальних правопорушень щодо незаконного обігу вогнепальної зброї, боєприпасів та вибухових речовин, що в подальшому може призвести до невідворотних наслідків у вигляді заподіяння собі або іншими особам тілесних ушкоджень.

Беручи до уваги вище викладене, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, репутації та характеристики підозрюваного, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбачених ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали дане клопотання та просили його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 та захисник в судовому засіданні просли відмовити у задоволенні клопотання та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби. Підозрюваний вказав, що може перебувати під арештом у квартирі, належній йому.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши зміст та мотиви клопотання і додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 слід виходити з наступного.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього одного з запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, з метою забезпечення кримінального провадження. Такими доказами є: - протокол обшуку від 16.12.2024; протокол обшуку від 17.12.2024; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17.12.2024; висновок судово балістичної експертизи СЕ-19/124-24/17917-БЛ від 17.12.2024; інші матеріали кримінального провадження.

Щодо наявності вказаних ризиків слідчий суддя приходить до наступного.

Стаття 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачає, що при розгляді справ, суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Так, слідчий суддя вважає доведеним ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК, оскільки ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (злочин за ч.1 ст. 263 КК України, у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 ) відповідальність за який передбачає безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі до трьох до семи років.Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, слідча суддя виходить з того, що підозрюваний є військовослужбовцем та може продовжити вчиняти подібні види кримінальних правопорушень щодо незаконного обігу вогнепальної зброї, боєприпасів та вибухових речовин, що в подальшому може призвести до невідворотних наслідків у вигляді заподіяння собі або іншими особам тілесних ушкоджень.

Вказане свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

За результатами встановлених в судовому засіданні обставин та з врахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення, слідчий суддя вважає, що слідчим доведено наявність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м"яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання щодо заявленого клопотання, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства (суд) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

Тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення підозрюваного на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Тобто, вбачається, що наразі виключних обставин для утримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою немає, тобто необхідність у обранні найтяжчого запобіжного заходу відсутня. Встановлений у судовому засіданні ризик можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, на думку слідчого судді, не виправдовує застосування найтяжчого виняткового запобіжного заходу.

Прокурором та слідчим на сьогоднішній день не доведено виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права обвинуваченого на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, у слідчого судді відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Слідчий суддя вважає достатнім запобіжним заходом домашній арешт і саме такий запобіжний захід на думку слідчого судді зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. На переконання слідчого судді, на даній стадії досудового розслідування та, за встановлених слідчим суддею обставин в ході розгляду цього клопотання, нічний домашній арешт у поєднанні з покладеними на підозрюваного обов`язками, повністю нівелює заявлені та встановлені ризики і в змозі урівноважити інтереси сторін.

При цьому, слідчий приймає до уваги, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання та зможе перебувати під домашнім арештом. Має нейтральну характеристику, раніше не судимий.

Отже, з урахуванням викладеного вище, суд вважає, що в теперішній час запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час є обґрунтованим і співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного ОСОБА_5 , характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, переховуванням від органів досудового розслідування та суду. Саме такий запобіжний захід може як запобігти імовірному ризику, так і забезпечити належну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 на стадії досудового розслідування та в процесі розгляду кримінального провадження в суді.

Окрім цього, відповідно до норм ст. 181 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись вимогами ст.ст. 132, 176 178, 183, 184, 194, 196, 206, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділу Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0001616 від 16.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юрківка, Звенигородського району, Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, сержанта, старшого навідника 2-го мінометного взводу 1-ї мінометної батареї 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період з 21.00 год. до 07.00 год. за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора та суду у період з 21.00 год. до 07.00 год.;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівниками органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою мають право з`явитися у житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Застосувати запобіжний захід на строк 60 днів до 14.02.2025 включно.

Строк дії ухвали до 14.02.2025 включно.

Копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручається підозрюваному після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 24.12.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1