Провадження 1-кс/127/4714/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі Вінницького міського суду Вінницької області клопотання старшого дізнавача сектору дізнання відділення поліції №1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , про тимчасовий доступ до речей та документів, за відсутності фіксації судового розгляду технічними засобами,-

ВСТАНОВИВ:

Старший дізнавач СД відділення поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_3 , звернулася до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором про тимчасовий доступ до речей та документів.

Клопотання мотивовано тим, що в провадженні СД відділення поліції № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000257 від 31.12.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, у зв`язку із чим у органу досудового розслідування постала необхідність у отриманні дозволу на тимчасовий доступ до речей та документів.

Під час судового розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що 31.12.2024 до сектору дізнання надійшли матеріали розгляду звернення гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що працівники АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » підробили документ, про стягнення заборгованості у останньої.

Відповідно до ст. 214 КПК України, на підставі Ухвали Вінницького міського суду від 16.12.2024 у справі № 127/40293/24 сектором дізнання відділення поліції № 1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області 31.12.2024 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000257 від 31.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Встановлено, що ОСОБА_4 у жовтні 2024 року випадковим чином стало відомо про рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.08.2024 року у справі №127/20830/24, яким було задоволено позовні вимоги Акціонерного товариства « ІНФОРМАЦІЯ_2 », до останньої, щодо стягнення заборгованості за невідомим ОСОБА_4 кредитним договором.

Однак, з показів ОСОБА_4 , остання ніколи не засвідчувала своїм підписом Анкету заяву про приєднання до Умов та правил надання Банківських послуг у АТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », так і не ініціювала встановлення кредитного ліміту на банківський рахунок, про існування якого ОСОБА_4 дізналась у жовтні 2024 року.

Відповідно до ст. 9 КПК України дізнавач зобов?язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, тобто зобов?язаний встановити подію вчинення злочину (правопорушення, проступку), зокрема час, місце та спосіб, обставини його вчинення, а також інші обставини, які вказують на вчинення злочину(проступку) або особу яка його вчинила, а також виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують особу, а також обставини, що пом?якшують чи обтяжують її покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Таким чином, в ході досудового розслідування виникла необхідність у перевірці вищевказаних фактів та обставин, для чого необхідно ознайомитися із матеріалами справи №127/20830/24, яка зберігається у ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом отримання тимчасового доступу до матеріалів даної справи.

Стаття 91 КПК України визначає обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Зокрема, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші

обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК.

Відповідно до ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості досудового розслідування у кримінальному провадженні застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є тимчасовий доступ до речей і документів.

Згідно ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов?язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Перелічені документи не відносяться до речей та документів, до яких, у відповідності із ст. 161 КПК України, заборонено доступ, та не відносяться до речей і документів, які, у відповідності із ст. 162 КПК України, містять охоронювану законом таємницю.

Згідно ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи:

1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи;

2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв?язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні;

3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Слідчий суддя, суд в ухвалі про надання тимчасового доступу до речей і документів може дати розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, якщо сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що без такого вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів, а тому, дізнавач просила слідчого суддю клопотання задовольнити.

В судове засідання дізнавач не з`явилася, подала заяву про розгляд клопотання у її відсутність, клопотання підтримала у повному обсязі.

Суд вважає за необхідне розглянути клопотання у відсутності особи, у володінні якої знаходяться речі та документи, відповідно до вимог ст. 163 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, оцінивши докази в їх сукупності, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за відсутності фіксації судового процесу технічними засобами.

Згідно ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.

Відповідно до ст. 160 КПК України сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються: 1) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання; 2) правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) речі і документи, тимчасовий доступ до яких планується отримати; 4) підстави вважати, що речі і документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 5) значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні; 6) можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю; 7) обґрунтування необхідності вилучення речей і документів, якщо відповідне питання порушується стороною кримінального провадження.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 163 КПК України передбачено, що ухвала про надання тимчасового доступу до речей і документів постановляється, якщо сторона кримінального провадження доведе наявність підстав вважати, що ці речі або документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної юридичної особи.

Відповідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Всупереч наведених норм дане клопотання не містить ні чіткого викладу обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким воно подається, достатнього для здійснення слідчим суддею у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, ні обґрунтування необхідності тимчасового доступу до документів, які перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також неможливості іншим способам довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей.

Крім того, відповідно до п. 5, 6 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходами забезпечення кримінального провадження є тимчасовий доступ до речей та документів, тимчасове вилучення майна.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора.

В даному конкретному випадку дізнавачем не доведено в клопотанні, що вказана ступінь втручання в права та свободи осіб, можуть виправдати потреби досудового розслідування.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що старший дізнавач СД відділення поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_3 , не довела підстав для його задоволення, у зв`язку з чим дане клопотання є формальним, необґрунтованим, невмотивованим та не доведеним, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 22, 28, 40, 159, 160, 161, 162, 163, 164, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого дізнавача сектору дізнання відділення поліції №1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей та документів Вінницького міського суду Вінницької області відмовити.

Ухвала слідчого судді є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя