Справа № 752/6665/17
Провадження №: 1-кп/752/85/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

у ході проведення відкритого судового засідання з розгляду кримінального провадження № 0000479, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.01.2017, за обвинуваченням ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Ленінське Автономної Республіки Крим, громадянина України, освіта загальна середня, одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий востаннє за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 16.12.2016, зміненим ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08.12.2020 (покарання відбуто реально),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Голосіївським районним судом міста Києва здійснюється судовий розгляд зазначеного кримінального провадження, в якому ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), що вчинена повторно.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, послався на те, що з моменту вчинення інкримінованого його підзахисному діяння пройшло понад сім років і станом на січень 2025 року строк давності притягнення до кримінальної відповідальності у цьому кримінальному провадженні закінчився, тоді як дотримання умов, передбачених ч. 1-3 ст. 49 КК України є безумовною підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності. При цьому захисник пояснив, що у провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження № 0004375, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.12.2019, проте обвинувальний вирок у ньому не постановлено та з урахуванням дії презумпції невинуватості, цей фактор не може слугувати обставиною, яка унеможливлює звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.

Обвинувачений підтримав клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

З пояснень обвинуваченого ОСОБА_4 з`ясовано, що він свою провину у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнає та усвідомлює, що відносно нього заявлено клопотання про його звільнення від відповідальності за так званих нереабілітуючих обставин і питання його виправдання не поставатиме, добровільно й усвідомлено надає свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Прокурор обґрунтованих заперечень щодо заявленого клопотання не навів, надав суду відомості персонально-довідкового обліку Міністерства внутрішніх справ України (вимогу на судимість) щодо громадянина ОСОБА_4 , з якої вбачається, що він є судимий востаннє за ч. 1 ст. 121 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 16.12.2016, що переглянутий ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07.10.2021. Відповідно до рішення суду апеляційної інстанції ОСОБА_4 було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років та застосовано приписи ч. 5 ст. 72 КК України. Це покарання ОСОБА_4 відбув реально та був звільнений з місць позбавлення волі 06.11.2023.

Заслухавши сторін, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявленого клопотання, зважаючи на наступне.

Так, в обвинувальному акті від 23.03.2017 зазначено наступне: 21.01.2017 приблизно в 16-й годині ОСОБА_4 , який на той час мав не зняту і непогашену судимість за ч. 2 ст. 185 КК України, прибув до банкомату "УкрСибБанк", який знаходиться в торгівельному центрі "Епіцентр" по вул. Кільцева, 1-Б в м. Києві, де у нього виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна. Діючи з корисливих мотивів, направлених на таємне викрадення майна, з метою особистого збагачення за рахунок злочинної діяльності, перебуваючи в торгівельному центрі "Епіцентр" по вул. Кільцева, 1-Б в м. Києві, та переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, ОСОБА_4 приєднав пластикову саморобну пластину із клейкою стрічкою до отвору банкомату "УкрСибБанк", через який здійснюється видача грошових коштів, після чого відійшов від банкомату, щоб візуально спостерігати за ним та очікував моменту, коли громадяни будуть підходити до банкомату та зніматимуть грошові кошти за допомогою своїх особистих банківських карток.

Того ж дня до вказаного банкомату підійшов ОСОБА_6 , який вставив свою особисту банківську картку до банкомату "УкрСибБанк" та вибрав операцію "зняття готівки" на суму 5 000,00 грн. Операційна система вказаного банкомату дану операцію виконала, але обрану суму грошових коштів не видала, оскільки купюровидавач був заклеєний, про що ОСОБА_6 не здогадувався. Не отримавши грошові кошти, ОСОБА_6 , будучи переконаним в неможливості виконання даної операції, покинув приміщення

торгівельного центру "Епіцентр".

Продовжуючи свої злочинні дії, направленні на повторне таємне

викрадення чужого майна, ОСОБА_4 повернувся до банкомату, що

знаходиться в приміщенні торгівельного центру "Епіцентр" по вул. Кільцева, 1-Б в м. Києві, та, підійшовши до банкомату, від?єднав пластикову саморобну пластину із клейкою стрічкою і таємно викрав грошові кошти у сумі 5 000,00 грн, які не були видані ОСОБА_6 та були затримані саморобною накладкою у отворі банкомату, через який здійснюється видача готівкових коштів.

Таємно заволодівши грошовими коштами в сумі 5 000,00 грн, які належать

ОСОБА_6 , та спричинивши йому матеріальний збиток на цю суму,

ОСОБА_4 з місця події зник із вказаною саморобною пластиною.

Таким чином, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

У ч. 4 ст. 286 КПК України закріплено, що у разі здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

За приписами ч. 1 ст. 44 КК України та ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. 2 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

За приписами ст. 12 КК України у редакції, станом на 21.01.2017, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, кваліфікувалося як злочин середньої тяжкості, передбачало застосування покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців, обмеження волі на строк до п`яти років, позбавлення волі на строк до п`яти років.

За приписами ст. 12 КК України у редакції, чинній станом на 08.01.2025, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, кваліфікується як нетяжкий злочин і передбачає застосування покарання у виді пробаційного нагляду на строк від трьох до п`яти років, обмеження волі на строк до п`яти років, позбавлення волі на строк до п`яти років.

Пунктом п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України установлено, що особа, у разі вчинення нетяжкого злочину, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня його вчинення і до дня набранням вироком законної сили минуло п`ять років.

Аналогічні норми містилися й у ст. 49 КК України у редакції, станом на 21.07.2017.

Обставин, які б вказували на наявність підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. 2, 3 ст. 49 КК України як-то ухилення обвинуваченого від слідства чи суду, вчинення інших кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні не встановлено, відповідних підтверджуючих документів не подано, за час перебування кримінального провадження на розгляді в суді обвинувачений не допускав процесуальну поведінку, яка б могла свідчити про його ухилення від суду.

Щодо наявності у розпорядженні суду відомостей про те, що ОСОБА_4 перебуває у статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0004375, яке розглядається у Подільським районним судуомміста Києва, де останньому висунуто обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України, то суд зауважує, що керується дією презумпції невинуватості, тобто правовим принципом, за яким щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством.

Так, у ст. 62 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Як слідує з представлених прокурором відомостей персонально-довідкового обліку Міністерства внутрішніх справ України (вимоги на судимість) вирок у кримінальному провадженні № 0004375 не постановлено, а тому законних підстав вважати ОСОБА_4 таким, що вчинив інше кримінальне правопорушення після 21.01.2017, суд не віднайшов.

Враховуючи викладене, оскільки відповідно до ст. 49 КК України строки давності притягнення обвинуваченогоОСОБА_4 до кримінальної відповідальності на момент розгляду відповідного клопотання закінчилися, кримінальне провадження підлягає закриттю зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

При цьому, обставини невизнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого діяння не є фактором, що унеможливлює постановлення судового рішення про закриття кримінального провадження. Так, згідно з правовою позицією, викладеною Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду у постанові від 26.03.2020 у справі № 730/67/17-к визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

При цьому доцільно зважити на постанову від 12.09.2022 у справі № 203/241/17 Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, де вказується, що особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Також Суд ураховує, що в постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 24.05.2021 у справі № 522/2652/15-к вказується, серед іншого, що суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст. 372 КПК України, не повинен вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченої особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У вищезгаданій постанові від 26.03.2020 у справі № 730/67/16-к указується, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання особою своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання.

Таким чином, невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення йому судом суті обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні не обирався і не застосовувався і підстави для його застосування не вбачаються.

Наявність процесуальних витрат не встановлено.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до правил, передбачених ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 283-288, 369-371, 376 КПК України, ст. 12, 44, 49 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0000479, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.01.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Речовий доказ: компакт диск з відеозаписами камер відеоспостереження з торгівельного центру "Епіцентр" (том 1 арк. 219) зберігати в матеріалах кримінальної справи № 752/6665/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1