Провадження № 11-кп/811/225/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 січня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Стрий Львівської області, з вищою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей немає, безробітного, зареєстрованого на АДРЕСА_1 , фактично проживаючого на АДРЕСА_2 , не депутата, не адвоката, не військовозобов`язаного, раніше неодноразово судимого, востаннє 16.01.2025 Трускавецьким міським судом Львівської області за ч.3 ст.357, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.263, ч.1 ст.309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.4 ст.185, ч.2 ст.263, ч.1 ст.309 КК України та обрано покарання:

-за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;

-за ч.2 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік;

-за ч.1 ст.309 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарання призначеного за даним вироком та вироком Трускавецького міського суду від 16.01.2025, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавленні волі на строк 5 років 3 місяці.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду від 04.12.2024 залишено до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з часу затримання, а саме з 04.12.2024.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжено, зокрема, Указом від 6 травня 2024 року № 271/2024, затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року 3891-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, до 08.02.2025 до 05 години 30 хв.

Судом визнано доведеним, що 14 листопада 2024 року приблизно о 13 год. 32 хв. ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні торгового залу магазину «Світ інструментів», що розташований за адресою: Львівська область, місто Дрогобич, вулиця Трускавецька, 71, проходячи повз виставлену на продаж продукцію, побачив мийку марки RE90 (STHIL), яка належить ФОП ОСОБА_9 та в цей час вирішив умисно, таємно, викрасти вказаний товар.

Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, які посягають на чужу власність, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки у вигляді спричинення майнової шкоди власнику майна і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, у цей же час, знаходячись у приміщенні магазину «Світ інструментів», що розташований за адресою: Львівська область, місто Дрогобич, вулиця Трускавецька, 71, скориставшись тим, що за його діями не спостерігають працівники вказаного магазину та переконавшись в тому, що не буде викритий іншими сторонніми особами, діючи в умовах воєнного стану, підійшов до виставлених на продаж посередині приміщення магазину товарів, зокрема до картонної коробки, на якій знаходилась упакована коробка з мийкою, звідки шляхом вільного доступу, умисно, таємно викрав мийку марки «RE90 (STHIL)» вартістю 5493 грн.

Після чого, ОСОБА_7 утримуючи обома руками викрадений товар вийшов з приміщення вищевказаного магазину, при цьому не розрахувавшись за товар та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв ФОП ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 5493 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжцу), вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Окрім цього, 16 листопада 2024 року приблизно о 13 год. 44 хв. ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні торгового залу магазину «Аврора» ТОВ «Вигідна покупка», що розташований за адресою: Львівська область, місто Дрогобич, вулиця Самбірська, 76, проходячи повз стелажі із виставленою на продаж продукцією, біля одного із них, на підлозі побачив болгарку марки «Makita DGA 511Z» у заводській коробці, яка належить ОСОБА_10 та в цей час вирішив умисно, таємно, повторно викрасти вказане майно потерпілої.

Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, які посягають на чужу власність, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки у вигляді спричинення майнової шкоди власнику майна і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, перебуваючи у приміщенні вищевказаного магазину, скориставшись тим, що за його діями не спостерігають працівники вказаного магазину та переконавшись в тому, що не буде викритий іншими сторонніми особами, діючи в умовах воєнного стану, підійшов до стелажа із виставленим на продаж товаром, біля якого з підлоги торгового залу, шляхом вільного доступу, умисно, повторно, таємно викрав болгарку марки «Makita DGA 511Z» у заводській коробці вартістю 8502 гривень 30 копійок.

Після чого, ОСОБА_7 утримуючи при собі викрадену болгарку, сховав її під свою куртку з лівої сторони, вийшов з приміщення вищевказаного магазину та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 8502 гривень 30 копійок.

Таким чином, ОСОБА_7 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Окрім цього, 20 листопада 2024 року приблизно о 19 год. 08 хв. ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні торгового залу магазину ТОВ «АТБ-Маркет», що розташований за адресою: Львівська область, місто Дрогобич, вулиця Пилипа Орлика, 18Б, побачив ліворуч від входу у приміщення магазину, біля шаф для зберігання власних речей гірський велосипед марки «Profi Everest 29» темно-зеленого кольору, який належні ОСОБА_11 та в цей час вирішив умисно, таємно, повторно викрасти вказане майно потерпілого.

Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, які посягають на чужу власність, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки у вигляді спричинення майнової шкоди власнику майна і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, у цей же час, знаходячись у приміщенні вищевказаного магазину, скориставшись тим, що за його діями не спостерігають працівники вказаного магазину та переконавшись в тому, що не буде викритий іншими сторонніми особами, діючи в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, умисно, повторно, таємно викрав гірський велосипед марки «Profi Everest 29» темно-зеленого кольору вартістю 7433 гривні 86 копійок, який знаходився біля шаф для зберігання власних речей з лівої сторони від входу у приміщення магазину.

Після чого, ОСОБА_7 утримуючи обома руками викрадений велосипед, викотив його з приміщення вищевказаного магазину та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 7433 гривні 86 копійок.

Таким чином, ОСОБА_7 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Окрім цього, 21 листопада 2024 року приблизно о 20 год. 38 хв. ОСОБА_7 , проходячи неподалік магазину «Діброва», що розташований за адресою: Львівська область, місто Дрогобич, вулиця Лесі Українки, 34, побачив, що ліворуч біля стіни вказаного магазину знаходиться гірський велосипед марки «WHEELER 2800 zx 29» синього кольору, який належить ОСОБА_12 та в цей час вирішив умисно, таємно, повторно викрасти вказане майно потерпілого.

Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, які посягають на чужу власність, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки у вигляді спричинення майнової шкоди власнику майна і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, у цей же час, підійшовши до приміщення магазину «Діброва», що розташований за адресою: Львівська область, місто Дрогобич, вулиця Лесі України, 34, скориставшись тим, що за його діями не спостерігають працівники вказаного магазину та переконавшись в тому, що не буде викритий іншими сторонніми особами, діючи в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, умисно, повторно, таємно викрав гірський велосипед марки «WHEELER 2800 zx 29» синього кольору вартістю 3900 гривень, який знаходився з лівого боку біля стіни магазину.

Після чого, ОСОБА_7 сів на викрадений велосипед, після чого поїхав у невідомому напрямку та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 3900 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім цього, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи мотив, спрямований на незаконне поводження із холодною зброєю, діючи всупереч вимогам постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17 червня 1992 року №2471- XII, якою затверджено Перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України (далі - Перелік), Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622 зі змінами (далі - Інструкція), без передбаченого законом дозволу, в невстановлений досудовим розслідуванням час та день, приблизно в останній декаді жовтня 2024 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці біля смітників на одній з вулиць у місті Дрогобичі Львівської області, знайшов кастет, що є холодною зброєю ударно-дробильної дії, виготовлений саморобним способом.

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на незаконне поводження із холодною зброєю, ОСОБА_13 всупереч вимогам зазначеної вище Інструкції, умисно, без передбаченого законом дозволу, носив при собі вказаний кастет до 19 години 17 хвилини 05 листопада 2024 року, а саме до проведення огляду місця події на ділянці дороги навпроти будинку №187, що по вул. Горішня Брама у місті Дрогобичі Львівської області, під час якого ОСОБА_7 добровільно видав працівникам поліції вказану холодну зброю.

Таким чином, ОСОБА_7 носив кастет без передбаченого законом дозволу, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.263 КК України.

Крім цього, судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 01 листопада 2024 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що розташована на вул. Холмська, 17 в м. Дрогобичі Львівської області, знайшов на землі прозорий зіп-пакет із вмістом у ньому речовини рослинного походження зеленого кольору, який відразу ж привласнив для подальшого власного вживання, без мети збуту.

У подальшому, ОСОБА_7 , всупереч вимогам ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995 з наступними змінами і доповненнями, умисно, незаконно, достовірно знаючи, що вказана речовина містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено- канабіс, взяв її із собою та зберігав у правій кишені своєї куртки, для власного вживання без мети збуту до 15 год. 53 хв. 01 листопада 2024 року, тобто до моменту коли його було виявлено та вилучено під час проведення огляду місця події.

Так, 01 листопада 2024 року, приблизно о 15 год. 53 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на дорозі навпроти будинку №9, розташованого на вул. Холмській в м. Дрогобичі Львівської області, був зупинений працівниками ДУ «Дрогобицька виправна колонія (№40)», в ході спілкування із якими повідомив, що зберігає при собі вказаний вище наркотичний засіб, обіг якого обмежено. В подальшому слідчо-оперативною групою Дрогобицького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, під час огляду місця події у ОСОБА_7 вилучено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс, загальною масою 24,98 грама, який останній, незаконно придбав, шляхом привласнення знайденого та зберігав для власного вживання без мети збуту.

Таким чином, ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав наркотичний засіб, обіг якої обмежено, без мети збуту, тобто вчинив кримінальний проступок передбачений ч. 1 ст. 309 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_7 03 грудня 2024 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, перебуваючи на зупинці для громадського транспорту, що розташована на вул. Трускавецька, 77 в м. Дрогобичі Львівської області, знайшов на землі прозорий зіп-пакет із вмістом у ньому речовини рослинного походженні зеленого кольору, який відразу ж привласнив для подальшого власного вживання, без мети збуту.

У подальшому, ОСОБА_7 , всупереч вимогам ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995 з наступними змінами і доповненнями, умисно, незаконно, достовірно знаючи, що вказана речовина містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс, взяв її із собою та зберігав у правій кишені своїх штанів, який зберігав для подальшого особистого вживання, без мети збуту до 16 год. 41 хв. 03 грудня 2024 року, тобто до моменту коли його було виявлено та вилучено під час проведення огляду місця події.

Так, 03 грудня 2024 року, приблизно о 16 год. 41 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на дорозі навпроти ДУ «Дрогобицька виправна колонія (№40)», розташованої на вул. Трускавецькій 77 в м. Дрогобичі Львівської області, був зупинений працівниками вказаної установи, в ході спілкування із якими повідомив, що зберігає при собі вказаний вище наркотичний засіб, обіг якого обмежено. В подальшому слідчо-оперативною групою Дрогобицького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, під час огляду місця події у ОСОБА_7 вилучено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс, загальною масою 7,69 грама, який останній, діючи умисно, незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту.

Таким чином, ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав наркотичний засіб, обіг якого обмежено, без мети збуту, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України.

На вказаний вирок заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.01.2025 стосовно ОСОБА_7 зач. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України змінити в частині призначення покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку покликання на призначення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 263 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 1 ст. 309 КК України - до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч.І ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного за даним вироком та вироком Трускавецького міського суду від 16.01.2025, вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання у виді позбавленні волі на строк 5 років 3 місяці. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції ОСОБА_14 призначено інше більш суворе покарання, ніж передбачено санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, про що зазначено у мотивувальній та резолютивній частинах вироку.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції не дотримався загальних засад про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватися суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні. Вказані засади викладені в ч.І ст.65 КК України, зі змісту якої вбачається, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, з врахуванням всіх положень Загальної частини цього Кодексу, які пов`язані з призначенням покарання.

Суд, призначаючи ОСОБА_14 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі, допустив неправильне застосування ч. 1 ст. 65 КК України, оскільки призначив обвинуваченому покарання, яке не передбачено санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, та є більш суворим покаранням, ніж нею передбачені.

Заслухавши доповідь головуючого, виступ прокурора ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечив проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 не дотримано у повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглядалось судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ОСОБА_7 визнав винуватість, відтак суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.263, ч.1 ст.309 КК України, за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірною та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується і не може бути оскаржено.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції ОСОБА_15 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання за вчинення цього кримінального правопорушення у виді позбавлення волі строком на 1 рік, що суперечить закону України про кримінальну відповідальність та не відповідає видам та розмірам покарань, визначеним санкцією ч. 1 ст. 309 КК України.

Частиню 1 ст. 309 КК України (в редакції Закону України № 3342-ІХ від 23.08.2023, що набрав чинності 28.03.2024 та діяв на час вчинення обвинуваченим кримінальних проступків 01.11.2024 та 03.12.2024) передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або пробаційного нагляду на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк. Відтак, найбільш суворим покаранням, передбаченим вказаною статтею, є обмеження волі. Водночас, суд першої інстанції, усупереч санкції ч. 1 ст. 309 КК України, призначив ОСОБА_14 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Когія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора, що судом першої інстанції ОСОБА_14 призначено інше більш суворе покарання, ніж передбачено санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, про що зазначено у мотивувальній та резолютивній частинах вироку.

На переконання колегії суддів, призначаючи покарання, суд першої інстанції не дотримався загальних засад про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватися суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні. Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_14 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі, допустив неправильне застосування ч. 1 ст. 65 КК України, оскільки призначив обвинуваченому покарання, яке не передбачено санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, та є більш суворим покаранням, ніж нею передбачені.

У відповідності до вимог ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого. У даному випадку становище обвинуваченого не погіршується, оскільки в апеляційній скарзі ставиться питання про призначення за вчинення кримінального проступку покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України, що є менш суворим покарання, ніж позбавлення волі.

Відтак, виходячи з усього вище наведеного, апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 слід задоволити.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 263 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 1 ст. 309 КК України - до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного за даним вироком та вироком Трускавецького міського суду від 16.01.2025, вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання у виді позбавленні волі на строк 5 років 3 місяці.

У решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 263 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 1 ст. 309 КК України - до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного за даним вироком та вироком Трускавецького міського суду від 16.01.2025, вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді позбавленні волі на строк 5 років 3 місяці.

У решті вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою - у той самий строк з дня отримання копії такого рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4