Справа № 229/8071/24
Провадження № 1-кп/211/300/25
В и р о к

і м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0000348 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Красноселькун, Красноселькунського р-н, Тюменської області, громадянина України, одруженого, маючому на утримані неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 146, ч 1 ст. 120 КК України, суд,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13 серпня 2024 року, близько 19 годині 20 хвилин (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), повернувся разом з дружиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою свого мешкання, а саме: АДРЕСА_1 . Далі, перебуваючи в середині вказаної квартири, ОСОБА_4 помітив у спальній кімнаті напівоголеного молодого чоловіка, яким виявився військовослужбовець старший солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В подальшому, ОСОБА_4 зайшов до спальної кімнати, де побачив свою напівоголену неповнолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим ОСОБА_4 вирішив, що між його неповнолітньою донькою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ймовірно відбувся статевий акт.

При цьому, ОСОБА_4 , вирішив не повідомляти правоохоронні органи про можливий статевий акт між його неповнолітньою донькою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , всупереч вимог діючого законодавства, а вирішив розібратися у вказаній ситуації самостійно.

Потім, між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з приводу ймовірного статевого акту між останнім та неповнолітньою донькою ОСОБА_7 . В ході даного конфлікту у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень будь-якого ступеню тяжкості.

В цей час, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння та бажаючи настання наслідків, ОСОБА_4 перебуваючи у спільній кімнаті вищевказаної квартири, в положенні стоячи обличчям до потерпілого ОСОБА_6 , наніс останньому не менше 1 (одного) удару правою рукою в область лівого ока, не припиняючи свої протиправні дії, наніс не менше 3 (трьох) ударів лівою рукою в область правої частини голови

В результаті своїх протиправних дій ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень у вигляді: гематоми лівої параорбітальної ділянки, множинні садна правої надбрівної, скроневої, завушної ділянок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того ,13.08.2024 близько 19 години 40 хвилин (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) у ОСОБА_4 , який перебував у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , після завдання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , виник злочинний умисел направлений на позбавлення волі останнього. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 підійшов до потерпілого, використовуючи психологічний тиск та фізичну силу наказав останньому вийти з приміщення вказаної квартири на вулицю.

Потім, перебуваючи на вулиці, проти волі потерпілого ОСОБА_6 щодо вибору свого місця перебування та переміщення, не повідомляючи свої наміри та не зважаючи на його особисту волю і недоторканість, умисно порушуючи права людини, передбачені ст.3, 29, 33 Конституції України, згідно яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, та статті 1 Міжнародної конвенції про захист усіх осіб від насильницьких зникнень, якою визначено, що ніхто не може піддаватися насильницькому зникненню, силоміць посадив його на заднє пасажирське сидіння транспортного засобу, білого кольору, марки «Renault Kengoo», державний номерний знак НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_4 та був припаркований біля 4 під`їзду вказаного будинку, тим самим помістивши потерпілого ОСОБА_6 в місце, яке він не мав змоги залишити, хоча бажав цього.

Продовжуючи незаконне утримання ОСОБА_6 , позбавляючи його права на вільне пересування, ОСОБА_4 повіз потерпілого до належного йому гаражного приміщення № НОМЕР_3 , яке розташоване на території гаражного кооперативу «Сигнал» в м. Дружківка, по вул. Дружби, тим самим почав його незаконно переміщувати з одного місця до іншого місця поза волею потерпілого.

Далі, ОСОБА_4 прибув до вищевказаного гаражного приміщення, де зупинив автомобіль. В подальшому, з метою залякати та подолати волю ОСОБА_6 , діючи умисно, цього ж дня приблизно о 19 годині 45 хвилин (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) вивів останнього з автомобіля та проти його волі завів в середину приміщення гаражу № НОМЕР_3 .

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_4 , взяв пластикову трубу, яка перебувала в середині приміщення вказаного гаражу, та наніс декілька ударів в область спини ОСОБА_6 , заподіявши йому при цьому фізичний біль та наказав останньому спуститись в підвальне приміщення, яке розташовувалось всередині гаражу, а також наказав покласти належний ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Iphone» модель 15 в корпусі білого кольору на тумбочку, яка знаходилась у вказаному гаражі, на що останній, перебуваючи під впливом психічного та фізичного примусу ОСОБА_4 вимушено виконав протиправну вимогу останнього та самостійно спустився у підвальне приміщення, перед цим поклавши свій мобільний телефон на раніше вказану тумбочку.

Далі, ОСОБА_4 створив зовнішні перепони вільному пересуванню потерпілому ОСОБА_6 , що виразились у зачиненні підвального приміщення у гаражі, а також зачиненні вхідних дверей до гаражу на ключ, тим самим позбавив потерпілого ОСОБА_6 просторової та часової орієнтації, після чого поїхав з місця події.

Цього ж дня ОСОБА_4 приблизно о 20 годині 15 хвилин (більш точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено) повернувся до гаражного приміщення № НОМЕР_3 , який розташований на території гаражного кооперативу «Сигнал» в м. Дружківка, по вул. Дружби, та зайшовши в середину вказаного гаражного приміщення, де відчинив люк підвального приміщення та побачив, як ОСОБА_6 вчинив замах на самогубство шляхом повішення. В подальшому, ОСОБА_4 відвіз останнього в лікарню КНП «ЦМКЛ» за адресою: м. Дружківка, вул. Короленко, 12.

Відтак, ОСОБА_4 позбавив ОСОБА_6 свободи та можливості вільно пересуватися, чим незаконно позбавив останнього волі та утримував у вказаному гаражі до 20:15 години 13.08.2024.

Крім того, в період часу з 19 години 20 хвилин по 20 годину 15 хвилин 13.08.2024 ОСОБА_4 після виниклого конфлікту, який стався у нього з потерпілим ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , з приводу ймовірного статевого акту між останнім та неповнолітньою донькою ОСОБА_7 , проявляючи кримінально протиправну недбалість, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи жорстоко по відношенню до ОСОБА_6 умисно наніс йому не менше 1 (одного) удару правою рукою в область лівого ока та не менше 3 (трьох) ударів лівою рукою в праву частину голову, чим заподіяв тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості, а саме: гематома лівої параорбітальної ділянки, множинні садна правої надбрівної, скроневої, завушної ділянок, при цьому висловлюючи в його бік погрози фізичної розправи, чим принижував його людську гідність.

Після чого, ОСОБА_4 продовжуючи жорстоко поводитися з ОСОБА_6 , здійснюючи психологічний тиск, який полягав у залякуванні, приниженні та примусу вчиняти дії, які потерпілий не бажав вчиняти та проявляючи фізичну агресію, поза волею ОСОБА_6 змусив його сісти до транспортного засобу білого кольору, марки «Renault Kengoo», державний номерний знак НОМЕР_2 . В подальшому ОСОБА_4 на вказаному транспортному засобі перевіз його до власного гаражу № НОМЕР_3 , який розташований у гаражному кооперативу «Сигнал» по вул.Дружби в м.Дружківка, Краматорського району, Донецької області, де продовжуючи здійснювати психологічний тиск та застосовуючи фізичний вплив, у вигляді нанесення декількох ударів по спині ОСОБА_6 , змусив останнього залишити свій мобільний телефон марки «Iphone» модель 15 в корпусі білого кольору на тумбочці, яка знаходилась у вказаному гаражі та спуститися до підвального приміщення гаражу, де потерпілий не бажав знаходитися, залишивши його там без води, їжі, засобу зв`язку, тим самим незаконно позбавив волі потерпілого.

Своїми діями, ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 психологічні (моральні) страждання, у вигляді: залякування, приниження, погрози вбивством, нанесення тілесних ушкоджень, позбавлення можливості вільного пересування, позбавлення волі утримання у підвалі гаража, психологічного тиску.

13.08.2024 в період часу з 20 години 10 хвилин до 20 години 15 хвилин (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) потерпілий ОСОБА_6 , перебуваючи в підвальному приміщенні гаражу № НОМЕР_3 , який розташований у гаражному кооперативу «Сигнал» в м. Дружківка, по вул. Дружби, а саме в місці яке він не мав змоги залишити, хоча бажав цього, та знаходячись в емоційному стані фрустрації, зумовленої переживанням, неможливістю задоволенням потреб у безпеці, страхом перед фізичною агресією з боку ОСОБА_4 , безнадією та безвихіддю, вичерпанні усіх спроб доступних для нього способів вирішення проблеми, прийняв рішення покінчити життя самогубством.

Реалізуючи свій умисел направлений на самогубство, ОСОБА_6 , підняв з підлоги електричний дріт з пластмасовим патроном чорного кольору, в який була вкручена світлодіодна лампа, після чого прив`язав його до металевої дробині, яка розташовувалась біля виходу з підвального приміщення гаражу. Потім, встав на металеву тумбочку жовтого кольору, обмотав електричний дріт довкола своєї шиї та здійснив шаг в бік, після чого через деякий час втратив свідомість, тим самим вчинив всі дії для здійснення самогубства.

Однак, самогубство вчинене ОСОБА_6 не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, внаслідок того, що цього ж дня ОСОБА_4 приблизно о 20:15 годині повернувся до вищезазначеного гаражного приміщення та відчинив люк підвального приміщення, де побачив непритомного ОСОБА_6 , який висів на електричному дроті підв`язаному до металевої дробини. В подальшому, ОСОБА_4 зірвав електричний дріт з металевої дробини та відвіз ОСОБА_6 в лікарню КНП «ЦМКЛ» за адресою: м. Дружківка, вул. Короленко, 12, де йому була надана медична допомога.

В результати спроби ОСОБА_6 вчинити самогубство, у нього було виявлено тілесні ушкодження по передньо-бокових поверхнях шиї у вигляді странгуляційної борозни до 20 см. завдовжки та до 0,3 см. завширки, яка утворилась при інтенсивному стисканні органів шиї жосткою петлею і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Зібрані у справі докази, свідчать про те, що органи досудового розслідування дії обвинуваченого вірно кваліфікували за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 146, ч 1 ст. 120 КК України та суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 146, ч 1 ст. 120 КК України за ознаками:

-ч. 1 ст. 125 КК України - умисне заподіянні легкого тілесного ушкодження,

- ч.1 ст. 146 КК України - незаконне позбавленні волі людини,

- ч.1 ст. 120 КК України- доведення особи до замаху на самогубство, що є наслідком жорстокого з нею поводження.

09 січня 2025 року між потерпілим ОСОБА_6 одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншого боку, на підставі ст.ст. 469 та 471 КПК України, укладено угоду про примирення, за умовами якої обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях.

Сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_4 за :

ч. 1 ст. 125 КК України 60 (шістдесят) годин громадських робіт;

ч.1 ст.146 КК України 1 (один) рік позбавлення волі;

ч.1 ст.120 КК України 1 (один) рік 1 (один) місяць позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити покарання у виді 1 (один) рік 1(один) місяць позбавлення волі.

Застосувати статтю 75 КК України відносно ОСОБА_4 , звільнивши його на підставі ч.2 ст. 75 КК України від відбування покарання, з іспитовим строком на 1 (один) рік, із покладенням на ОСОБА_4 обов`язків визначених судом на підставі ст. 76 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив затвердити зазначену угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, просив суд затвердити укладену між ним та потерпілим угоду і призначити узгоджену в ній міру покарання, а також зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладання та затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований у результаті затвердження угоди про примирення та наполягав на затвердженні угоди.

Потерпілий ОСОБА_6 просив суд затвердити укладену між ним та обвинуваченим угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в ній міру покарання, а також зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладання та затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України.

Захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав укладену угоду та просив її затвердити.

Заслухавши думку прокурора, потерпілого, обвинуваченого, його захисника, розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні, суд має право, зокрема затвердити угоду.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим про примирення.

Згідно зі ст.469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді). Угода про примирення у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством, може бути укладена лише за ініціативою потерпілого, його представника або законного представника. Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Угода про примирення може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 визнав себе винним у вчиненні діяннь, які згідно ст. 12 КК України є кримінальними проступками.

Обставини, які пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, передбачена ст. 67 КК України судом не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує, що він на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину , не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, тому суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання узгоджене в угоді про примирення.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про примирення суд враховує, що її умови не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, про призначення якої дійшли згоди обвинувачений та потерпілий, визначена в межах санкцій ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 146, ч 1 ст. 120 КК України. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб внаслідок укладання такої угоди судом не встановлено, угода не суперечить інтересам потерпілого та обвинуваченого.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє зміст і наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені п.1 ч.1 ст. 473, ст.ст. 394, 424 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, положення ч. 5 ст. 474 КПК України, зокрема, те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ч. 1 ст. 476 КПК України.

Укладання угоди є цілком добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обвинувачений погоджується з призначенням судом узгодженого покарання.

Також судом встановлено, що потерпілий цілком розуміє наслідки затвердження угоди про примирення, передбачені статтею 473 КПК України, погоджується з призначенням судом обвинуваченому узгодженого покарання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для затвердження угоди про примирення і призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання.

Відповідно до ст.475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Цивільний позов не заявлено.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 обрана у виді особистого зобов`язання строком до 28 січня 2025 року.

З ОСОБА_4 підлягає стягненню витрати на проведення експертизи.

Питання про речові докази, слід вирішувати відповідно до ст. 100 КПК України.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст.ст. 314, 374, 473, 474, 476 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення, укладену 09 січня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000348 між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 146, ч 1 ст. 120 КК України та призначити покарання:

за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді 60 (шістдесят) годин громадських робіт;

за ч.1 ст.146 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі;

за ч.1 ст.120 КК України у вигляді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 1 (одного) року 1(одного) місяця позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю в 1 ( один ) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання надалі не продовжувати.

Речові докази по справі :

зразки букального епітелію відібраний у свідка ОСОБА_8 ( квитанція № 2-2318, зразки букального епітелію відібраний у свідка ОСОБА_7 ( квитанція № 2-2316), зразки букального епітелію відібрані у потерпілого ОСОБА_6 ( квитанція № 2-2317 ) , разки букального епітелію відібрани у обвинуваченого ОСОБА_4 ( квитанція № 2-2315 ) , зразки крові потерпілого ОСОБА_6 , , підозрюваного ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_8 , змив з пластикової трубки, поліпротиленову трубу та два фрагменти електричного дроту , змиви з пластикової накладки задніх сидінь та підлоги задньої частини автомобіля, простирадло ( квитанція № 2-2348 ) після набрання вироком законної сили знищити.

Речові докази : мобільний телефон "SAMSUNG GALAXY A53" повернути ОСОБА_4 та зняти з нього арешт накладений відповідно до ухвали Дружківського міського суду Донецької області від 16 серпня 2024 року. Мобільний телефон "Iphone " переданий потерпілому ОСОБА_9 вважати переданим за належністю. Мобільний телефон "Samsung" модель М52 переданий ОСОБА_8 вважати переданим за належністю.

Оригінал медичної карти стаціонарного хворого № 11486 на ім"я ОСОБА_6 повернути Національному військово- медичному клінічному центру " Головний військовий кінічний госпіталь ( м. Київ вул. Госпітальна ,18 ) .

Оригінал медичної карти стаціонарного хворого № е/3149 на ім"я ОСОБА_6 повернути КП " Дніпровська обласна клінічній лікарні ім. І.І. Мечникова " Дніпропетровської обласної ради ( м. Дніпро пл. Соборна , 14 ) .

Зняти арешт з фрагмента поліпропіленової трубки " ROZMA " фрагмента електронних дротів з патроном, який накладено за ухвалою слідчого судді Дружківського міського суду Донецької області від 20 серпня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави

634 ( шістьсот тридцять чотири ) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення судово медичної експертизи № 41-377/2024

634 ( шістьсот тридцять чотири) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення судово медичної експертизи № 41-376/2024

19602 ( дев`ятнадцять тисяч шістсот дві ) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення судово медичної експертизи № 41-380/2024

21636 ( двадцять одна тисяча шістсот тридцять шість ) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення судово медичної експертизи № 41-381/2024.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на протязі 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення:

1) обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) потерпілим, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначене покарання; не роз`яснення наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 КПК України;

3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому, захиснику , прокурору.

Суддя: ОСОБА_1