УХВАЛА

іменем України

Справа № 126/2777/24

Провадження № 1-кс/126/1318/2024

"11" грудня 2024 р. м. Бершадь

Слідчий суддя Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 ,

представнкиа власника майна адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні в місті Бершадь клопотання прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000508 від 16.11.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Прокурор Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000508 від 16.11.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України з тих підстав, що як стверджує, що 16.11.2024 до чергової частини ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення від працівника поліції ОСОБА_6 про те, що ним виявлено факт вирубки 4 дерев породи ясен неподалік с. Ольгопіль Гайсинського району Вінницької області.

Відомості про даний факт 16.11.2024 внесено до ЄРДР № 0000508 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

В ході проведення досудового розслідування допитано в якості свідка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Ольгопіль, який повідомив, що 28.10.2024 близько 16 год. до нього звернувся ОСОБА_4 з проханням допомогти перевезти деревину до його домоволодіння в АДРЕСА_1 , на що останній погодився. Після цього ОСОБА_7 разом із ОСОБА_4 на автомобілі останнього марки ВАЗ 2107 з причепом проїхали до полезахисної смуги, розташованої за межами населеного пункту с. Ольгопіль Гайсинського району Вінницької області, де ОСОБА_4 власною бензопилою марки Stihl 180 зрізав одне дерево породи Ясен, яке розділив на фрагменти довжиною близько 1 метра кожен, та він ОСОБА_8 завантажити вищезазначені фрагменти деревини на причіп автомобіля, після чого вказаним автомобілем ОСОБА_4 перевіз зазначену деревину до власного домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , де ОСОБА_7 допоміг йому розвантажити деревину з причепа на подвір`ї зазначеного домоволодіння. Після цього, 30.10.2024 близько 17 год. ОСОБА_4 знову звернувся до ОСОБА_7 з таким самим проханням. Та тим же автомобілем з причепом він знову проїхав до полезахисної смуги, біля якої на той час уже знаходились заздалегідь заготовлені фрагменти деревини породи Ясен довжиною близько 1 м кожен, які ОСОБА_7 допоміг йому завантажити на причіп автомобіля та в подальшому розвантажити на подвір`ї домоволодіння ОСОБА_4 .

В ході проведення досудового розслідування допитано в якості свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с. Ольгопіль, який повідомив, що наприкінці жовтня, точної дати він не пам`ятає, у вечірню пору доби до нього звернувся ОСОБА_4 з проханням допомогти перевезти деревину до його домоволодіння в АДРЕСА_1 , на що останній погодився. Після цього, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_4 на автомобілі останнього марки ВАЗ 2107 з причепом проїхали до полезахисної смуги, розташованої за межами населеного пункту с. Ольгопіль Гайсин6ського району Вінницької області, де ОСОБА_4 власною бензопилою марки Stihl 180 зрізав одне дерево породи Ясен, яке розділив на фрагменти довжиною близько 1 метра кожен, та ОСОБА_9 допоміг йому завантажити вищезазначені фрагменти деревини на причіп автомобіля, після чого вказаним автомобілем ОСОБА_4 перевіз зазначену деревину до власного домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , де ОСОБА_9 допоміг йому розвантажити деревину з причепа на подвір`ї зазначеного домоволодіння. Після цього через декілька днів ОСОБА_4 знову звернувся до ОСОБА_9 з таким самим проханням. Та тим же автомобілем з причепом він знову проїхав до полезахисної смуги, де ОСОБА_4 власною бензопилою марки Stihl 180 зрізав одне дерево породи Ясен, яке розділив на фрагменти довжиною близько 1 метра кожен, які ОСОБА_9 допоміг йому завантажити до причепа автомобіля та в подальшому розвантажити на подвір`ї домоволодіння ОСОБА_4

17.11.2024 слідчим проведено проведено санкціонований обшук території домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , в ході проведення якого на подвір`ї виявлено близько 10 складометрів різаної деревини породи "Ясен" та "Акація" та близько 5 складометрів рубаної деревини породи "Ясен" та "Акація", а також автомобіль марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які в ході обшуку вилучено та передано на зберігання до ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області.

Також, 17.11.2024 на підставі ухвали слідчого судді Бершадського районного суду проведено санкціонований обшук території домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2 , в ході проведення якого виявлено бензопилу марки "Мотор Січ" 270 червоного кольору, без комплектуючих, яку в ході огляду вилучено та опечатано биркою з пояснювальними написом та передано на зберігання до ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області.

Підтверджуючі документи у ОСОБА_4 на деревину породи "Ясен" відсутні, вона незаконно ним здобута внаслідок самовільної порубки в полезахисній лісосмузі. Також відсутні підтверджуючі документи і на деревину породи "Акація", яка також була вилучена в ході обшуку.

Відповідно до довідки, наданої Ольгопільською сільською радою № 491 від 05.12.2024, полезахисна лісосмуга, де відбулась незаконна порубка 4 дерев породи "Ясен" належить до земель сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя). Такі землі є комунальною власністю.

Вилучені 10 складометрів різаної деревини породи "Ясен" та "Акація", 5 складометрів рубаної деревини породи "Ясен" та "Акація", автомобіль марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та бензопила марки "Мотор Січ" 270 червоного кольору, без комплектуючих, постановою слідчого від 17.11.2024 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000508 від 16.11.2024, та можуть бути використані у ході досудового розслідування та під час судового розгляду для доведення вини у вчиненому злочині, з метою забезпечення належного збереження вказаних речових доказів, необхідно на них накласти арешт. Оскільки, незастосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до його пошкодження, знищення, відчуження або втрати вилучених предметів.

Ухвалою слідчого судді від 03.12.2024 клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у ОСОБА_4 повернуто для усунення недоліків. Прокурором усунуто недоліки в строк, зазначений в ухвалі від 03.12.2024.

Просить задовольнити клопотання та накласти арешт на речові докази, а саме: 10 складометрів різаної деревини породи "Ясен" та "Акація", 5 складометрів рубаної деревини породи "Ясен" та "Акація", залишивши її на арешт майдані ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області; автомобіль марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишивши на зберіганні арешт майдану ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області; бензопилу марки "Мотор Січ" 270 червоного кольору, без комплектуючих, яку поміщено до кімнати зберігання речових доказів відділу поліції № 1 Гайсинського РУП за адресою: м. Бершадь Гайсинського району, вул. Будкевича 13.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання про арешт майна підтримав, просить його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_4 заперечує проти задоволення клопотання прокурора, оскільки дрова він не різав, свідки йому нічого не грузили, одного зі свідків він взагалі не знає.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 також заперечує проти задоволення клопотання прокурора.

Заслухавши прокурора, власника майна та його представника, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя приходить до наступного:

Виходячи із положень ст.131 КПК України арешт майна є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст.132 КПК України визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Тобто заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, щопри вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» (Hentrich v. France)» від 22 вересня 1994 року, серія А № 296-А, пункт 42, та «Кушоглу проти Болгарії» 10 травня 2007 року, заява № 48191/99, підпункти 4962). Будь-яке втручання державного органу у права осіб повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти 69, 73, серія A № 52).

У рішеннях Європейського суду з прав людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції, має забезпечити «справедливу рівність» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.

Однак, з клопотання прокурора вбачається, що при підготовці клопотання прокурор не дотримався вищезазначених вимог закону, а також не в повній мірі усунув недоліки клопотання, зазначені в ухвалі слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області від 03.12.2024, в якій йшлося про наступне.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Проте, як вбачається з клопотання про арешт майна, слідчим не додано документів, які підтверджують право власності на майно, на яке він просить накласти арешт, зокрема на деревину породи "Ясен" та "Акація". Окрім того, в клопотанні не зазначено будь-яких фактів чи доказів на підтвердження особи власника, володільця чи розпорядника вказаного майна. Тобто, відсутня інформація щодо права власності, володіння, користування чи розпорядження вказаним вище майном.

Крім того, клопотання слідчого не узгоджується з вимогами ст. 171 КПК України щодо необхідності зазначення точної кількості та індивідуальних характеристик майна (деревини породи "Ясен" та "Акація"), про арешт якої йдеться у клопотанні.

Разом з тим, як зазначає сам слідчий у поданому ним клопотанні про арешт майна, що згідно показань свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , різання деревини відбувалось бензопилою марки Stihl 180, проте слідчий в клопотанні просить накласти арешт на бензопилу марки "Мотор Січ" 270 червоного кольору.

Отже, слідчий не в повній мірі дотримався вимог ч.2 ст.171 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків -після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність повернення клопотання про арешт майна прокурору для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Таке рішення слідчого судді про повернення прокурору клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно буде справедливим та відповідатиме вимогам чинного кримінально-процесуального законодавства.

Під час розгляду клопотання про арешт майна слідчим суддею досліджено докази, якими прокурор його обгрунтовує та встановлено відсутність правових підстав для арешту майна, зазначеного в клопотанні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, в якому зазначив, що арешт необхідно застосувати з метою забезпечення збереження речових доказів.

Проте, в порушення вимог ст. 171 КПК України, звертаючись із клопотанням про арешт майна, прокурор лише формально послався на те, що вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, не обґрунтувавши свою позицію.

Слідчий суддя приймає до уваги, що ні слідчим, ні прокурором не було доведено, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, тобто є засобом вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Доказів, які б свідчили про те, що дана деревина, автомобіль та бензопила є знаряддям вчинення злочину або набута протиправним шляхом, матеріали справи не містять.

У поданому клопотанні прокурором не конкретизовано, не обґрунтовано як саме по собі накладення арешту на майно, а саме на: 10 складометрів різаної деревини породи "Ясен" та "Акація", 5 складометрів рубаної деревини породи "Ясен" та "Акація", автомобіль марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , бензопилу марки "Мотор Січ" 270 червоного кольору, без комплектуючих може бути використано в рамках даного кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого саме ч.1 ст. 246 ККУкрайни.

З огляду на все вищевикладене, суд дійшов висновку, що прокурором не доведені правові підстави та мету накладання арешту на майно, можливість використання зазначеного майна як доказу у кримінальному провадженні, з клопотання не вбачається, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тобто втручання у права власника у даному конкретному випадку не відповідає вимогам законності і може розцінюватися як свавільне.

Отже, клопотання прокурора про арешт майна підлягає частковому задоволенню, шляхом обмеження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 розпоряджатися автомобілем марки ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить йому та зобов`язання органу досудового розслудуванян повернути вказаний транспортний засіб його власнику ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 132, 170-173, 175, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000508 від 16.11.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України - задовольнити частково.

Обмежити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 розпоряджатися автомобілем марки ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить йому.

В іншій частині клопотання про арешт майна відмовити.

Ухвалу допустити до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1