У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000083, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 липня 2024 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_6 ,

захисник - ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 липня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Ухвалено, стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 10 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Ухвалено, стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 3 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Ухвалено, у задоволенні вимог ОСОБА_9 про стягнення із ОСОБА_5 процесуальних витрат, пов`язаних з витратами на правову допомогу - відмовити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження відносно нього.

У задоволенні позову законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , щодо стягнення на її користь в інтересах її сина моральної шкоди - відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду, викладеним у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.

Він стверджує, що 22.05.2022 р. вийшов на допомогу сестрі, яку потерпілий ОСОБА_8 тримав за руку та душив, погрожуючи порізати. Він лише розборонив їх, не наносячи ударів потерпілому. Такі обставини підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які не були прийняті до уваги, оскільки вони є близькими родичами обвинуваченого.

При цьому, свідок ОСОБА_10 зазначила, що раніше, того ж дня, потерпілий впав з гойдалки та вдарився обличчям, що могло спричинити травму. Такий механізм отримання тілесних ушкоджень узгоджується із висновком судово-медичної експертизи № 446 від 19.07.2022 р., яким встановлено отримання тілесних ушкоджень внаслідок однократної дії тупим твердим предметом, а не від неодноразових ударів (не менше двох), як стверджуються потерпілий ОСОБА_8 та свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_14 .

Також, обвинувачений ОСОБА_5 не згоден із рішенням суду щодо стягнення з нього моральної шкоди на користь потерпілого та його законного представника, оскільки у матеріалах доданих до позовної заяви та в ході судового розгляду не встановлено, яке саме погіршення здоров`я відбулось, у чому саме відобразилося відчування тривоги, фізичних незручностей, який саме стрес переніс ОСОБА_8 , які саме моральні та фізичні страждання переніс потерпілий. Останній не проходив лікування та до лікаря не звертався у зв`язку з погіршенням здоров`я.

За таких обставин позивачем не доведено нанесення моральної шкоди її неповнолітньому сину - потерпілому ОСОБА_8 , у зв`язку з чим, позовні вимоги представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 не підлягають задоволенню.

Крім того, вважає, що суд безпідставно прийняв рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_9 - 3 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, оскільки ОСОБА_9 не визнана та не є потерпілою у кримінальному провадженні та у позовній заяві не просить стягнути з обвинуваченого на її користь моральну шкоду, нанесену саме ОСОБА_9 , а просить стягнути моральну шкоду, як представнику неповнолітнього сина - ОСОБА_8 , у зв`язку з чим, суд першої інстанції вийшов за межи позовної заяви.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

22.05.2022 р. близько 19.30 год. ОСОБА_5 , знаходячись біля буд. АДРЕСА_2, в результаті раптово виниклого конфлікту та умислу, направленого на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс декілька ударів (точна кількість не встановлена) руками в обличчя потерпілого ОСОБА_8 , чим заподіяв останньому тілесне ушкодження у виді закритого перелому спинки носа без зміщення, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , який в ході судового розгляду заперечував свою причетність до завдання тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , його вина в скоєному кримінальному правопорушенні підтверджується доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Так, судом першої інстанції допитано потерпілого ОСОБА_8 , який в суді дав свідчення, що 22.05.2022 р. близько 19.30 год., він із друзями перебував у дворі будинку по АДРЕСА_2 , коли туди прийшов обвинувачений ОСОБА_15 . Останній вибив у нього телефон ногою, після чого двічі вдарив кулаком по обличчю - в щелепу та по носі, спричинивши перелом носа. Внаслідок травми йому стало важко дихати вночі, а також погіршився психічний стан - відчував страх і нервовість.

Свідок ОСОБА_13 показала суду, що у той самий день і час вона перебувала біля будинку по АДРЕСА_2 , разом із ОСОБА_16 та іншими знайомими, коли між ними і дівчиною ОСОБА_17 виник конфлікт. Незабаром підійшов обвинувачений, вибив телефон із рук ОСОБА_18 , після чого двічі вдарив його рукою по обличчю, спричинивши тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_19 дала свідчення про те, що близько 18.00 год. її дочка - ОСОБА_20 пішла гуляти з друзями до будинку по АДРЕСА_2 . Близько 19.00 год. їй зателефонувала дочка, яка плакала під час розмови. Після цього вона вийшла на вулицю, де побачила ОСОБА_18 з розбитим обличчям та кров`ю на ньому. Обвинуваченого вже не було, але були його родичі. Дочка розповіла, що обвинувачений безпричинно побив ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_9 показала суду, що вона є матір`ю потерпілого ОСОБА_18 і підтвердила, що через отримані травми син перебував на стаціонарному лікуванні, мав проблеми з диханням, став знервованим і дратівливим. Внаслідок цього вона сама переживала і нервувала, змушена була доглядати за сином у лікарні, що порушило її звичний спосіб життя. Просила стягнути з обвинуваченого 20 000 грн моральної шкоди.

Свідок ОСОБА_14 дала свідчення про те, що точної дати та часу не пам`ятає, але підтвердила, що навесні 2022 року перебувала разом із ОСОБА_16 та іншими біля будинку по АДРЕСА_2 . Там у них виник конфлікт із племінницею обвинуваченого ОСОБА_22 , яка звинуватила їх у зйомці на телефон. ОСОБА_22 покликала обвинуваченого, який прийшов, вибив телефон із рук ОСОБА_18 ногою, після чого завдав йому численні удари кулаками по обличчю та голові, розбивши ніс.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги вищенаведені показання потерпілого та свідків, та обґрунтував ними своє рішення, оскільки ці показання у повній мірі узгоджуються між собою та з іншими належними та допустимими доказами, а саме:

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.05.2022 р. слідує, що ОСОБА_9 просить вжити заходів до чоловіка та жінки, які 22.05.2022 р. близько 19.30 год. у дворі будинку по АДРЕСА_2 нанесли тілесні ушкодження її сину - ОСОБА_8 ;

-висновком експерта № 446 від 19.07.2022 р., відповідно якому, у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому спинки носа без зміщення, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вказане тілесне ушкодження могло утворитися від однократної ударної дії тупим твердим предметом, яким могли бути рука, нога та інші предмети, не виключено у строк 22.05.2024 р.;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.07.2022 р., за участю потерпілого ОСОБА_8 , згідно з яким, потерпілий, серед пред`явлених йому для впізнання за фотознімками осіб, впізнав ОСОБА_5 як особу, яка 22.05.2022 р. заподіяла йому тілесні ушкодження по АДРЕСА_2 .

Відтак, апеляційний суд вважає, що показання потерпілого та зазначених свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань згідно до вимог ст. 384 КК України, послідовні, логічно пов`язані між собою, узгоджуються з висновком судово-медичного експерта, письмовими доказами та правильно покладені місцевим судом в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 .

Будь-яких підстав не довіряти зазначеним вище і наведеним у вироку доказам, апеляційний суд не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності та допустимості і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Натомість, суд першої інстанції цілком обґрунтовано критично поставився до показань свідків сторони захисту - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки вони є близькими родичами обвинуваченого, а їхні свідчення мають внутрішні суперечності та не підтверджені об`єктивними доказами.

Твердження про необхідну оборону не знайшло підтвердження, адже відсутні докази заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , тоді як судово-медична експертиза чітко встановила, що перелом носа у потерпілого міг виникнути від удару кулаком, що узгоджується з показаннями потерпілого та свідків обвинувачення.

Версія про падіння з гойдалки суперечить матеріалам справи, адже у потерпілого не виявлено характерних ушкоджень спини, а свідки захисту самі не підтвердили наявність травм одразу після інциденту. Крім того, аргумент про те, що перелом міг утворитися лише від одного удару, не виключає нанесення обвинуваченим кількох ударів у різні частини обличчя.

Таким чином, наведене в сукупності повністю спростовує доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 щодо його непричетності до вчинення інкримінованого злочину.

Заперечення обвинуваченим ОСОБА_5 вини у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність його вини у скоєному, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту, намір приховати свої злочинні дії та уникнути відповідальності за скоєне, оскільки останній в апеляційній скарзі зазначає, що між ним та потерпілим дійсно мав місце конфлікт, під час якого він останнього не бив, а лише розборонив ОСОБА_8 та свою сестру.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд доходить висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 , у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я доведена належними та допустимими доказами, які не викликають сумніву та у своїй сукупності свідчать про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

З урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, конкретних обставин його вчинення, даних про особу останнього, апеляційний суд доходить висновку, що покарання, призначене судом першої інстанції, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65-67 КК України, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про безпідставне задоволення позовних вимог законного представника потерпілого, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред1явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За положеннями ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

Відповідно до ч. 1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З матеріалів провадження вбачається, що представником цивільного позивача ОСОБА_9 - ОСОБА_24 подано цивільний позов, в якому останній просив стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 в інтересах її сина - ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Вказаний розмір моральної шкоди обґрунтований тим, що обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними протиправними діями, які виявилися у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , який є неповнолітньою особою, заподіяв останньому душевні страждання, які полягали у тому, що він отримав тілесні ушкодження, з якими перебував на стаціонарному лікуванні, зазнав переляку, страху та моральних страждань і переживань, пов`язаних з отриманими тілесними ушкодженнями, став роздратованим, був порушений звичний спосіб його життя, що призвело до неможливості продовження активного громадського життя та спілкування з оточуючими.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, цивільному позивачу ОСОБА_9 також була заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях через стрес та хвилювання за здоров`я її неповнолітнього сина, у порушені нормальних життєвих зв`язків та звичного способу життя через необхідність відвідування сина у закладі охорони здоров`я та догляду за ним.,

Оцінивши матеріали кримінального провадження, характер заподіяних потерпілому та його представнику моральних страждань, з урахуванням особи обвинуваченого та його майнового стану, сталої практики Верховного Суду щодо визначення розміру моральної шкоди та передбачених ст. 23 ЦК України вимог розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_8 належить стягнути 10 000 грн., а на користь ОСОБА_9 - 3 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної їм моральної шкоди, що буде достатнім розміром для відшкодування заподіяної моральної шкоди та відповідатиме принципам розумності та справедливості.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині і вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди визначено на засадах розумності, виваженості та справедливості з урахуванням страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, його стану здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, часу та зусиль, витрачених потерпілим для відновлення його попереднього стану, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Крім того, на переконання апеляційного суду, визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, стягнутої зі ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_8 та його законного представника ОСОБА_9 , є пропорційним до обсягу моральних страждань у цій ситуації та достатнім для розумного задоволення потреб останніх і не призведе до їх безпідставного збагачення, отже є обґрунтованим.

Вказані обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що суд першої інстанції діючи виключно в межах своїх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, з огляду на те, що представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 пред`явив позов до ОСОБА_5 , який є належним цивільним відповідачем, дотримуючись принципу безсторонності, вирішив цивільний позов відповідно до вимог закону, ґрунтуючись на матеріалах кримінального провадження.

Інших переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, умотивованість його висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 не навів.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, вирок суду є законним і підстав для його зміни, як того просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 липня 2024 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3