Справа № 274/9748/24 Провадження № 1-в/0274/1500/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2024 м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючий - суддя Мороко С.В.,

за участю: секретаря судового засідання Костюк Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за поданням державної установи "Райківська виправна колонія (№ 73)" про приведення вироку у відповідність до закону щодо засудженого

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Прощова Тернопільського району, громадянин України, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий,

в с т а н о в и в :

до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшло подання державної установи "Райківська виправна колонія (№ 73)" про приведення вироку Житомирського районного суду Житомирської області від 13.12.2022 щодо ОСОБА_1 у відповідність до Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Також, в подані ставиться питання про визначення остаточної міри покарання за вироками Андрушівського районного суду Житомирської області від 18.11.2022 та Богунського районного суду Житомирської області від 01.08.2023.

Установа виконання покарань звернулася до суду із заявою про проведення судового засідання без участі представника установи.

Засуджений в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд подання без його участі, заперечень не висловив.

Прокурор звернувся до суду із заявою про розгляд подання без його участі, заперечень проти подання не висловив.

Суд не визнає явку засудженого, прокурора та представника установи виконання покарань в судове засідання обов`язковою та вважає за можливе розглянути клопотання без їх участі.

Перевіривши доводи подання та додані до нього матеріали, суд доходить таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Судом встановлено, що вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 18.11.2022 ОСОБА_1 призначено покарання:

- за ч. 2 ст.185 КК України - три роки позбавлення волі (вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, вчиненого 06.07.2023, становить 5000 грн; в поданні установи виконання покарань не ставиться питання про звільнення засудженого від зазначеного покарання);

- за ч. 1 ст. 162 КК України - один рік обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_1 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 22.03.2023.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 22.03.2023 вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 18.11.2022 щодо ОСОБА_1 змінено. Виключено з резолютивної частини вироку посилання суду про зарахування обвинуваченому строку відбування покарання, починаючи з 18.08.2022. Постановлено вважати правильним, що строк відбування покарання ОСОБА_1 слід рахувати з моменту приведення вироку до виконання. В решті вирок суду залишено без змін.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 13.12.2022 ОСОБА_1 призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Вирок набрав законної сили 13.01.2023.

Ухвалою від 30.05.2023 Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області за наявності щодо засудженого ОСОБА_1 вироків Андрушівського районного суду Житомирської області від 18.11.2022, яким його засуджено за ст.ст. 162 ч. 1, 185 ч. 2, 70 ч. 1 КК України на 3 роки позбавлення волі, та Житомирського районного суду Житомирської області від 13.12.22, яким його засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України на 6 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань визначено остаточне покарання ОСОБА_1 у виді 06 (шести) років 04 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Вироком Богунського районного суду Житомирської області від 01.08.2023 ОСОБА_1 призначено покарання за ч. 4 ст. 185 КК України - три роки позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень з урахуванням вироків Андрушівського районного суду Житомирської області від 18.11.2022, Житомирського районного суду від 13.12.2022, ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.05.2023, визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 6 (шести) років 04 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 01.09.2023.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09.08.2024 набув чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо вартість майна, яке було предметом правопорушення, перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме: 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку Житомирського районного суду Житомирської області від 13.12.2022 вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_1 вчинив у 2022 році, а саме - 01.08.2022, вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 988 грн 00 коп.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн, а 50 відсотків від його розміру становили відповідно 1240,50 грн.

Таким чином, враховуючи, що вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, вчиненого ОСОБА_1 , становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1240,50 грн х 2 = 2481 грн) станом на 1 січня звітного року, у якому було скоєно злочин, вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час. Тому суд дійшов висновку про звільнення на підставі ч. 2 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_1 від покарання, призначеного вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 13.12.2022.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.08.2024 у справі № 567/507/23, а також з висновком про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 КК України з урахуванням положень Закону № 3886-IX, зробленим об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21.

Керуючись ст.ст. 5, 71, 74 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

подання державної установи "Райківська виправна колонія (№ 73)" - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння, звільнити засудженого ОСОБА_1 від призначеного вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 13.12.2022 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння, звільнити засудженого ОСОБА_1 від призначеного вироком Богунського районного суду Житомирської області від 01.08.2023 остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень з урахуванням вироків Андрушівського районного суду Житомирської області від 18.11.2022, Житомирського районного суду від 13.12.2022, ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.05.2023.

Вважати ОСОБА_1 засудженим вироком Богунського районного суду Житомирської області від 01.08.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 18.11.2022, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 06 (шість) років 04 (чотири) місяці.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя С.В. Мороко