Справа № 397/1112/24
н/п : 1-кп/397/86/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2025 селище Олександрівка

Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого- судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

потерпілої - ОСОБА_4

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_5

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Олександрівка клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої АДРЕСА_1 у вчиненні кримінального правопорушення внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 червня 2024 року № 0000702, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

У С Т А Н О В И В:

В провадженні Олександрівського районного суду Кіровградської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

До початку судового засідання прокурор подав до суду клопотання про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 строком на 60 днів. В обгрунтування зазначає наявність ризиків передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та неможливості застосування до обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів, зокрема, існують ризики переховування від правосуддя, незаконний вплив на учасників процесу, можливість вчинення інших кримінальних правопорушень через девіантну поведінку обвинуваченої та тяжкість вчинення кримінального правопорушення за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання, просив продовжити обвинуваченій запобіжний захід - тримання під вартою з підстав викладених у клопотанні.

Потерпіла ОСОБА_4 не заперечувала про обрання обвинувачній більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у вигляді домашнього арешту. Представник потерплої ОСОБА_5 підтримав позицію потепілої ОСОБА_4 .

Обвинувачена ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_7 заперечили проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши всі матеріали долучені до справи, дійшов наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.08.2024 застосовано до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 25.09.2024 продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 23.11.2024. В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на особисту поруку відмовлено.

Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 30.10.2024 відмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на особисту поруку.

Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20.11.2024 продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 18.01.2025. В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на особисту поруку чи домашній арешт відмовлено.

Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 15.01.2025 продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15.03.2025. В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на особисту поруку чи домашній арешт відмовлено.

12.03.202 суддею Олександрівського районного суду Кіровоградської області проголошено резолютивну частину ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 строком на 60 днів. Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12.03.2025 виправлено описку у резолютивній частині ухвали суду від 12.03.2025, зокрема вважати правильним строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою "10 травня 2025 року" замість неправильної дати "10 квітня 2025 року".

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ у справі «Воляник проти України» від 02 жовтня 2014 року зазначено, що допустимими для взяття й утримання особи під вартою є наявність таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину.

У рішенні у справі «Амбрушкевич проти Польщі» від 04.05.2006 Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання. Крім того, Європейський суд з прав людини вважає за необхідне, щоб підстави, наведені владою на обґрунтування застосування запобіжного заходу у виді позбавлення свободи, були доповнені конкретними фактами стосовно підозрюваного, а мотиви за обставинами справи - переконливими та відповідними.

Перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення, на даний час існують ризики того, що остання може переховуватися від суду.

Судом при обранні запобіжного заходу було враховано, що злочин, який інкримінується ОСОБА_6 , є тяжким правопорушенням, його санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого. У випадку засудження ОСОБА_6 за вчинення злочину, який інкримінується, їй може бути призначене реальне покарання у виді позбавлення волі на певний строк. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25 квітня 2000 року).

Обвинувачена ОСОБА_6 може переховуватися шляхом залишення місця свого проживання, маючи при цьому, всі можливості та засоби, в тому числі здійснення виїзду за межі території України у законний спосіб. Обвинувачена ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочину, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від суду.

Суд вважає, що ризик переховування від суду не припинив своє існування, оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду.

Суд бере до уваги, що обвинувачена ОСОБА_6 не має стійких соціальних зв`язків, не одружена, дітей не має, не навчається, не працює, не має обмежень у виїзді за межі території України. Судом враховується також відсутність місця реєстрації проживання обвинуваченої в межах Кіровоградської області, наявність іншого, досить віддаленого від місцезнаходження суду місця реєстрації і фактичного проживання (м. Кривий Ріг).

Судом береться до уваги той факт, що обвинувачена неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху та керування транспортним засобом без посвідчення водія. Після вчинення адміністративних правопорушень, обвинувачена ОСОБА_6 висновки не зробила, продовжувала керувати транспортним засобом без відповідних документів та не маючи навиків водіння, грубо порушила правила ПДР, спричинила дорожньо-транспортну пригоду що стало наслідком загибелі людини.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає суспільному інтересу,. злочини такої категорії становлять високу суспільну небезпечність. Крім того, гарантій того, що підозрювана, не вчинить інше кримінальне правопорушення, наразі відсутні.

Ризики вчинення обвинуваченою дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації нею таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачена обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи обвинувачена наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності» за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Щодо ризику незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження суд зазначає, що в судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , від допиту інших свідків, зокрема ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прокурор відмовився. Разом з тим, на допиті вказаних свідків наполягала потерпіла ОСОБА_4 та представник потерпілої ОСОБА_5 . Отже, ризик впливу на свідків не припинив своє існування на даний час.

Таким чином, суд дійшов висновку, що прокурором доведено необхідність продовження строку дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки не припинили існувати на даний час ризики, які були підставою для обрання вказаного запобіжного заходу, а тому клопотання прокурора підлягає до задоволення. Підстав для зміни запобіжного заходу, обраного судом щодо ОСОБА_6 на більш м`який, немає.

Щодо посилання обвинуваченої на потребу у лікуванні, суд відзначає, що медична частина державної установи виконання покарань забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.

Враховуючи зазначене вище у сукупності, пояснення прокурора,захисника, обвинуваченої та потерпілої, практики ЄСПЛ, суд дійшов висновку що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не припинили своє існування. Оцінивши наявні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, суд дійшов висновку, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, суд визнає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 177-178,183, 331, 372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 10 травня 2025 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, захиснику, прокурору та направити начальнику ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», для виконання.

Повний текст ухвали складено 17.03.2025 року.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя:/підпис/ ОСОБА_1