Справа № 471/1120/23
Номер провадження 1-кп/473/112/2025
У Х В А Л А

іменем України

"07" січня 2025 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000110 за обвинуваченням

ОСОБА_9 в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.127, ч. 2 ст.146, ч.4 ст.27 ч.3 ст.152, ч. 1 ст.301 КК України,

ОСОБА_10 в скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.127, ч. 2 ст.146, ч. 3 ст. 152 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурором подані письмові клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинувачених ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 .

В обґрунтування клопотання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 зазначено, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання від 7 до 12 років позбавлення волі, не працює, не має постійного джерела прибутку, а отже розуміючи тяжкість вчиненого злочину та міру покарання, може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. На даний час продовжують існувати ризики, які мали місце на час обрання запобіжного заходу. Ураховуючи наведене, жодний інший більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не здатний запобігти наведеним ризикам, які на даний час не зменшились.

Що ж стосується ОСОБА_9 , то прокурор зазначив, що відносно ОСОБА_9 продовжують існувати ризики у вигляді можливості обвинуваченого ОСОБА_9 переховуватись від суду та продовжити свою злочинну діяльність, так як він обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину за який передбачене покарання від 7 до 12 років позбавлення волі, розуміючи тяжкість вчинених злочинів та міру покарання, яке може бути до нього застосоване, може виїхати за кордон або на непідкотрольну Україні територію. Крім того ОСОБА_9 не працює, не має постійного джерела доходів, а отже може вчинити інше кримінальне правопорушення. Ураховуючи наведене, жодний інший більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не здатний запобігти наведеним ризикам, які на даний час не зменшились.

В судовому засіданні прокурор підтримав заявленні клопотання..

Представник потерпілого просила продовжити обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строк тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник просили змінити запобіжний захід ОСОБА_9 з тримання під вартою на домашній арешт, через погіршення стану його здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник просили змінити запобіжний захід ОСОБА_10 з тримання під вартою на домашній арешт, мотивуючи це тим, що стан здоров`я ОСОБА_10 погіршився.

Заслухавши думку учасників судового провадження суд приходить до такого.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 4 ст. 199 КПК України передбачено, що розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч.5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 28 квітня 2023 року відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були обрані запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою. Після чого строк дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених неодноразово продовжувався. На теперішній час розгляд кримінального провадження до спливу строку тримання під вартою, відносно обвинувачених, неможливий.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 обвинувачується у скоєні кількох кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином, проти статевої недоторканості неповнолітнього, за який, передбачене покарання від семи до дванадцяти років позбавлення волі та тяжкого злочину, проти життя та здоров`я неповнолітнього. Отже, суд вважає, що ОСОБА_10 , усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у даному кримінальному правопорушенні, може ухилитись від суду. ОСОБА_10 не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не мав місця роботи, що свідчить про відсутність в нього міцних соціальних зв`язків, які б могли утримати його від залишення місця проживання з метою ухилення від суду.

ОСОБА_9 обвинувачується в скоєні кількох кримінальних правопорушень, один з яких є особливо тяжким злочином, проти статевої недоторканості неповнолітнього, за який, передбачене покарання від семи до дванадцяти років позбавлення волі та тяжкого злочину, проти життя та здоров`я неповнолітньої особи. У обвинуваченого ОСОБА_9 відсутні міцні соціальні зв`язки, які б могли утримати його від залишення місця проживання, так він не одружений, неповнолітніх дітей на утримання не має, офіційно не працював.

Суд звертає увагу на те, що серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи дані про особи обвинувачених, тяжкість покарання, що їм загрожує в разі визнання їх винними, те, що вони обвинувачуються у скоєні особливо тяжких та особливо тяжких злочинів щодо неповнолітньої особи, інші обставини кримінального провадження, суд вважає доведеним наявність ризиків, зазначених прокурором, в тому числі ризику переховування обвинувачених від суду через усвідомлення імовірності визнання вини обвинувачених за висунутим їм обвинуваченням та тиску тягаря можливого відбування покарання, та відхиляє доводи сторони захисту щодо недоведеності ризиків. Крім того, суду не надано жодного доказу, які б підтверджували доводи адвокатів про погіршення стану здоров`я обвинувачених.

Дані факти свідчать про те, що ризик того, що обвинувачений ОСОБА_10 , в разі обрання йому іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою може переховуватись від суду не зменшився. Суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Також встановлені в судовому зсіданні факти свідчать про те, що ризик того, що обвинувачений ОСОБА_9 , в разі обрання йому іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою може переховуватись від суду не зменшився. Суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Суд вважає, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинувачених переважають інтереси забезпечення поваги до їх особистої свободи.

Звідси обвинуваченому ОСОБА_10 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 березня 2025 року включно.

Обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 07 березня 2025 року включно.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 331, 372 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити до 07 березня 2025 року включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 з тримання під вартою на домашній арешт, відмовити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою продовжити до 07 березня 2025 року включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 з тримання під вартою на домашній арешт, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3