Справа № 307/771/16-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: прокурора - ОСОБА_5 , обвинуваченого - ОСОБА_6 , захисника - ОСОБА_7 ,представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/56/22 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2021 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , України, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України

В С Т А Н О В И В:

Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту закінчився.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної злочином, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, на користь ОСОБА_9 500000 (п`ятсот тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, на користь ОСОБА_9 41494 (сорок одну тисячу чотириста дев`яносто чотири) гривні 23 копійки матеріальної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 2360 (двісті тисячі триста шістдесят) гривень 00 копійок процесуальних витрат за проведення судових авто-технічних експертиз.

Речовий доказ по справі - мотоцикл марки «GEON X-Road 250», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на штрафному майданчику Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, повернуто його володільцю ОСОБА_6 .

Речовий доказ по справі - велосипед марки «ХВ3», чорного кольору, який знаходиться на зберіганні на штрафному майданчику Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, повернуто його володільцю ОСОБА_9 .

Згідно з вироком, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 , 25 серпня 2015 року, близько 21 години 00 хвилин, проїжджаючи біля відділення поштового зв`язку по вулиці Гагаріна в смт. Дубове, Тячівського району, керуючи технічно справним мотоциклом марки «GEON X-Road 250», державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому знаходився пасажир ОСОБА_10 , рухаючись по правій смузі руху у напрямку с. Калини, Тячівського району, зі швидкістю близько 40-50 км/год., в порушення вимог пунктів 12.3, та 1.10 Правил дорожнього руху, якими передбачено, зокрема: п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.1.10 - терміни, що наведені у цих правилах, мають таке значення: небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку, маючи технічну можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку і уникнути наїзду, несвоєчасно застосував гальмування для зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу, у зв`язку з чим не впорався з керуванням даного транспортного засобу та передньою частиною мотоцикла марки «GEON X-Road 250», допустив наїзд на велосипедиста потерпілого ОСОБА_11 , здійснивши зіткнення переднього колеса мотоцикла із задньою частиною керованого ним велосипеда, в результаті чого пасажир мотоцикла потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеню, над- та підоболонкових крововиливів, переломів кісток склепіння та основи черепа з ліквореєю справа, множинних переломів кісток лицевого черепа, забійної рваної рани чола, саден чола та правого ліктьового суглобу, гематоми орбітальних областей, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як вони є небезпечними для життя в момент їх спричинення, а велосипедист потерпілий ОСОБА_11 наслідок дій ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, вдавленого перелому тім`яно-потиличної кістки справа, лінійного перелому лобно-тім`яної кістки, множинних вогнищ, забою головного мозку, підоболонкових крововиливів, мозкової коми, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як вони є небезпечними для життя в момент їх спричинення, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 помер у Тячівській РЛ №1 та котрі знаходяться у прямому причинному зв`язку з діями водія ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. Вказують, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення; - допущено невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;- істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення; - неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що у сукупності очевидно вплинуло на вирішення питання про визнання винним і засудження ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України за порушення вимог ПДРУ і спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою смерть потерпілого ОСОБА_11 , за спричинення потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, а також призвело, відповідно, і до необгрунтованого рішення у частині часткового задоволення вироком цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 41 494 (сорок одну тисячу чотириста дев`яносто чотири) гривні 23 копійки матеріальної шкоди та 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого - ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, представника потерпілого - ОСОБА_8 , який заперечив доводам апеляційної скарги, прокурора, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Додержуючись закріпленої в ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та в ст.62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, суд всі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого тлумачить на його користь.

Також суд керується ч. 3 ст. 373 КПК України, за якою обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції, розглядаючи провадження за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства з огляду на наступне.

Статтею 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а ст.62 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним, шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стороною обвинувачення не здобуто беззаперечних та переконливих доказів винуватості ОСОБА_6 у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою смерть потерпілого ОСОБА_11 та спричинення тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння потерпілому ОСОБА_10 , обсяг пред`явленого йому обвинувачення за обвинувальним актом не знайшов свого підтвердження дослідженням у судовому засіданні достатніх належних та допустимих доказів.

Відповідно до положень ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідно процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Оскаржуваний вирок районного суду навіть за формою та змістом абсолютно не відповідає вимогам положень ст.374 КПК України. У вступній його частині не відображено всіх відомостей про сторони та інших учасників кримінального провадження, прокурорів із групи прокурорів, частина з яких приймали участь у розгляді справи формально, лише для відкладення судових засідань, а у мотивувальній частині обвинувального вироку не викладено конкретного формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; не зазначено у ньому конкретних доказів на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотивів неврахування окремих доказів, зокрема тих, що є у справі, які були предметом дослідження, на них наголошувала сторона захисту у процесі розгляду справи, оскільки вони свідчать на користь сторони захисту, жодним чином не зазначено у мотивувальній частині вироку оцінки судом того факту, що у процесі розгляду справи було задоволено клопотання про безпосереднє дослідження речових доказів - велосипеда та мотоцикла, сліди на яких були би свідченням або спростуванням того, що ці два транспортні засоби у реальності мали контактування між собою.

Із змісту оскаржуваного вироку та змісту обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_6 засуджено за те, що він, 25 серпня 2015 року, близько 21 год.00 хв., проїжджаючи біля відділення поштового зв`язку по вул. Гагаріна, в смт. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, керуючи технічно справним мотоциклом марки «GEON X-Road 250», державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому знаходився пасажир ОСОБА_10 , рухаючись по правій смузі руху у напрямку с. Калини, Тячівського району, зі швидкістю близько 40-50 км/год., в порушення вимог пунктів 12.3, та 1.10 Правил дорожнього руху, якими передбачено, зокрема: п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.1.10 - терміни, що наведені у цих правилах, мають таке значення: небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку, маючи технічну можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку і уникнути наїзду, несвоєчасно застосував гальмування для зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу, у зв`язку з чим не впорався з керуванням даного транспортного засобу та передньою частиною мотоцикла марки «GEON X-Road 250», допустив наїзд на велосипедиста потерпілого ОСОБА_11 , здійснивши зіткнення переднього колеса мотоцикла із задньою частиною керованого ним велосипеда, в результаті чого пасажир мотоцикла потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеню, над- та підоболонкових крововиливів, переломів кісток склепіння та основи черепа з ліквореєю справа, множинних переломів кісток лицевого черепа, забійної рваної рани чола, саден чола та правого ліктьового суглобу, гематоми орбітальних областей, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як вони є небезпечними для життя в момент їх спричинення, а велосипедист потерпілий ОСОБА_11 наслідок дій ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, вдавленого перелому тім`яно-потиличної кістки справа, лінійного перелому лобно-тім`яної кістки, множинних вогнищ, забою головного мозку, підоболонкових крововиливів, мозкової коми, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як вони є небезпечними для життя в момент їх спричинення, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 помер у Тячівській РЛ №1 та котрі знаходяться у прямому причинному зв`язку з діями водія ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з положеннями ч. 4 вказаної статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. При цьому, як передбачає ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. За змістом положень ст. 92 КПК України, обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводи винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обстави справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше крім того, щ інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» закріплює пряму вимогу щодо визнання особи невинуватою за наявності «розумного сумніву» та дещо конкретизує положення ч. 4 ст. 17 КПК України про те, що лише розумні сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, тобто сумніви, що можуть виникати лише на підставі аналізу наданих доказів чи на відсутності таких, що обов`язково повинні бути надані сторонами. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом у справі №352/273/16-к і висловлено її у низці рішень Європейського суду з прав людини, які визнаються як джерело права для національного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з даних огляду місця події не було встановлено беззаперечних та переконливих доказів про факт контактуванні мотоцикла з велосипедом, із схеми до протоколу огляду місця ДТП, час складання якої позначено 26.08.2015 року 02 год. 24 хв. ( а інкримінується час події близько 21 годині 25.08.2015 року, більше 5 годин до складання схеми ДТП), вбачається, що мотоцикл та велосипед розташовані на краю обочини, осип скла відображено посередині смуги руху у напрямку с.Калини, а посередині протилежної смуги руху розташовано мокре п`ятно невідомої речовини, схематичне розташування на проїзній частині дороги на момент ДТП велосипеда та потерпілого ОСОБА_11 стороною обвинувачення не встановлювалося, як і не оглядалися безпосередньо на місці ДТП зазначені транспортні засоби з метою виявлення на них слідів контактування між собою та і в подальшому не було призначено у справі транспортно-трасологічної експертизи, якою можливо було би, за допомогою спеціальних знань та аналізів, виявити сліди і встановити або спростувати факт контактування цих двох транспортних засобів між собою, щоб була підстава для твердження, як про це зазначено у обвинувальному акті та оскаржуваному вироку, що було здійснено наїзд передньою частиною мотоцикла марки «GEON X-Road 250» у задню частину велосипеда, керованого потерпілим ОСОБА_11 . Візуальним оглядом, який слідчим було проведено лише 06.10.2015 року (через 46 днів від дня ДТП) таких слідів на мотоциклі і велосипеді виявлено не було.

Стороною обвинувачення не встановлено походження та належність мокрого п`ятна невідомої речовини, що на схемі до протоколу огляду місця події позначено цифрою «5», розташованого ближче до лівого краю протилежної смуги руху, сліди якого з місця події не відбиралися. Якщо це п`ятно має походження від потерпілого ОСОБА_11 , то вкрай сумнівним є факт того, що у будь-якому причинному зв`язку є причетним до його утворення ОСОБА_6 , щодо якого беззаперечно встановлено, що він рухався на мотоциклі посередині своєї смуги руху. Встановлено, що між лежачим на проїзній частині дороги потерпілим ОСОБА_11 та напрямком руху мотоцикла під керуванням ОСОБА_6 , тобто посередині між ними, знаходився велосипед потерпілого ОСОБА_11 , розташування якого ОСОБА_6 розцінив як раптово виявлену невпізнану перешкоду для свого руху щоб не наїхати на неї, то вимушено здійснив різке відхилення у протилежну праву від велосипеда сторону, в результаті чого відбулося падіння, удар мотоцикла передньою частиною об бордюру та відкидання по напрямку руху в сторону як пасажира мотоцикла ОСОБА_10 , так і мотоцикліста ОСОБА_6 , розташування тілесних ушкоджень у яких переважно з правого боку і пошкодження мотоцикла також з правого боку вказує на саме такий розвиток подій на місці пригоди.

Різкий маневр мотоцикла вправо у процесі його руху мотоцикліст ОСОБА_6 здійснив вимушено, з метою уникнення наїзду на раптово виявлену невпізнану перешкоду - лежачі по ліву сторону від його напрямку руху велосипед потерпілого ОСОБА_11 , в результаті чого сталося падіння і отримали тілесні ушкодження сам мотоцикліст ОСОБА_6 , так і пасажир мотоцикла ОСОБА_10 .

У постанові Верховного Суду по справі №585/8/16-к від 05.04.2018 року Верховні Суд зробив висновок, що виключається кримінальна відповідальність особи, я порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою. Аналогічну позицію Верховний Суд висловив і у постанові по справі №163/1753/17 від 16.10.2019 року, де зазначено, що «у випадку виникнення ДТП участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину передбаченого відповідними частинами ст. 286 КК України, потребує встановлені причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху кожного з них та наслідками, що настали, дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв, того, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку. Погоджуючись з висновком апеляційного суду колегія суддів звертає увагу на те, що причинний зв`язок в автотранспортних злочин, відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками. При| цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка була учасником дорожнього руху».

Стороною обвинувачення не вчинено дій по дослідженню версії обвинуваченого ОСОБА_6 , що різкий нахил мотоцикла вправо із пасажиром ОСОБА_10 він здійснив вимушено, щоб не наїхати на перешкоду, яку неочікувано помітив по напрямку свого руху, яка відстань складала між ним та перешкодою у момент, коли виникає об`єктивна можливість побачити перешкоду. Про нахил вправо та падіння на праву сторону об`єктивно вказують сукупність доказів: виявлені під час огляду слідчим від 06.10.2015 року пошкодження на мотоциклі- «наявна подряпина на правій ручці заднього сидіння, а також на глушнику, який розташований з правого боку, які характерні для волочіння по асфальту, права передня підніжка водія деформована на ручці керма мотоцикла наявні подряпини», а також у мотоцикліста ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді перелому головки 5-ї п`ястної кістки лівої кисті, забою та садин правого колінного суглобу, а також у потерпілого ОСОБА_10 виявлено переломи кісток черепа лобної та скроневої частини з правого боку. Однак, суд на це не звернув уваги та не дав належної оцінки, хоч стороною захисту на наголошувалося.

Поза дослідженням взагалі залишилось встановлення моменту виникнення небезпеки для руху мотоциклісту ОСОБА_6 з відстані коли у нього виникає об`єктивна можливість побачити у темну пору доби перешкоду по напрямку свого руху - лежачий велосипед та потерпілого ОСОБА_11 , була чи ні у нього можливість уникнути наїзду з такої відстані при його швидкості руху.

У оскаржуваному вироку суд на його обгрунтування послався на дані протокол слідчого експерименту, який було проведено слідчим у процесі досудового розслідування за участю свідка ОСОБА_13 та одночасно виклав отримані безпосередньо в суді покази цього свідка.

У протоколі слідчого експерименту з свідком ОСОБА_13 , який було проведено через 53 дні після події ДТП, зазначено про те, що потерпілий ОСОБА_11 до ДТП рухався у попутньому напрямку і визначення у протоколі відстані у 5 метрів від початку зміни руху до моменту контактування мотоцикла з велосипедом та темпу руху велосипедиста, з урахуванням показів свідка, що не бачив щоб мало місце контактування та показів в суді, що можливо переїжджав чи переходив з велосипедом потерплий ОСОБА_11 зправа наліво, бачив його фрагментально, «то була секунда», з огляду на відсутність об`єктивних слідів контактування мотоцикла з велосипедом, вказують у сукупності на сумніви і суперечності у показах цього свідка.

На отриманих за таких сумнівних обставинах слідчого експерименту вихідних даних, який було проведено у денний, а не як мало місце пригода нічний час доби, без будь- якої перевірки чи взагалі існує об`єктивна можливість бачити із такої відстані у нічний час обставини, про які відображено у протоколі слідчого експерименту, у якому також зазначено ширину проїзної частини у 12 метрів, хоч при огляді місця події вонастановила 7,2 метра, однак слідчим за такими сумнівними вихідними даними було призначено автотехнічну експертизу, із постановою про призначення якої та вихідними даними для її проведення сторону захисту ознайомлено не було, чим позбавлене права у повній мірі реалізувати свої права, що порушує право на захист обвинуваченого і має наслідком визнання недопустимим доказом висновок такої експертизи, однак суд першої інстанції у вироку оскаржуваний вирок обгрунтував висновком цієї експертизи, у якому зазначено, що порушення вимог ПДР є як у діях водія мотоцикла, так і велосипедиста, однак при заданих вихідних даних, водій мотоцикла ОСОБА_6 мав технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстренного гальмування уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_11 .

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції стороною захисту ставилось питання про проведення слідчого експерименту за участі і сторони захисту, щоб перевірити чи була реальна можливість у свідка ОСОБА_13 у темну пору доби із відстані 60-70 метрів (+30-45 метрів за висновком експертизи) помітити велосипедиста та напрямок і темп його руху у світлі фар їхавшого попереду мотоцикла, під керуванням ОСОБА_6 , бо при проведенні слідчого експерименту слідчим, на який послався суд у вироку на його обгрунтування, така обставина не перевірялася, такий слідчий експеримент всупереч вимог КПК про його проведення при максимально подібних умовах, було фактично проведено у денну пору доби.

Разом з тим суд формально навів у вироку докази, які були покладені в основу вироку, зазначив, що вони є належними і допустимими. Проте, жодних відповідей на доводи сторони захисту щодо недопустимості конкретних доказів суд не навів, натомість, зазначив, що вони є належними і допустимими, пославшись на відповідність усіх доказів вимогам ст. 86 КПК України.

Аналогічної позиції дійшов і Касаційний кримінальний суд Верховного Суду, виклавши її у постановах від 21.03.2024 (справа № 303/5635/21, провадження № 51-5169 км 23), від 31.01.2023 (справа № 688/2017/15-к,провадження № 51-2573км21), від 03.05.2023 (справа № 443/2309/13-к, провадження № 51-1319км23), де, окрім іншого, зазначено про обов`язок суду проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні всі доводи захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву у винуватості обвинуваченого.

Зазначені порушення КПК України, на думку апеляційного суду, перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, а тому це порушення визнається судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке передбачено ч. 1 ст. 412 КПК України.

Водночас згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно до ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких слідує, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України, що регламентовано положеннями ч. 6 ст. 9 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

За наявності зазначеного вище допущеного судом першої інстанції істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, вирок суду не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню. Оскільки порушення вимог кримінального процесуального закону було допущене у ході судового розгляду в суді першої інстанції і саме цей суд має повноваження на вчинення процесуальних дій, направлених на усунення порушень, на які вказано вище, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону в ході апеляційного розгляду справи.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, з урахуванням положень, передбачених ст. 17, 23, 94, 95 КПК України, з дотриманням прав учасників процесу, ретельно перевірити доводи, зазначені в апеляційній скарзі захисника і в залежності від здобутого постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2021 року щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України - скасувати, призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції у іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді