Справа № 203/1824/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро, в порядку дистанційного судового провадження, кримінальне провадження № 0000733, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 грудня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Красноармійськ, Донецької області, громадянина України, офіційно працевлаштованого водієм в ТЗОВ АВТОТРАНСЕРВІС, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючого середню спеціальну освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ;

представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції);

обвинуваченого ОСОБА_3 ;

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2024 близько 18:10 години, ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автобусом «БАЗ А079.14» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ТЗОВ «АВТОТРАНСЕРВІС» на праві власності, в Центральному районі міста Дніпра рухався по вулиці 128-ї Бригади Тероборони з боку провулку Січового в напрямку провулку Сергія Нігояна.

Під час руху водій ОСОБА_3 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.38.1 «пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1. «зебра», розташованого в Центральному районі міста Дніпра по вул. 128-ї Бригади Тероборони, не переконався у відсутності на пішохідному переході пішоходів, а саме, пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину зліва направо за напрямком руху автобуса «БАЗ А079.14» реєстраційний номер НОМЕР_1 , заходів до зменшення швидкості та зупинки для надання дороги пішоходу не вжив та продовживши рух, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 .

Внаслідок дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, перелому правої скроневої кістки з переходом на лямбдоподібний шов та його розходженням, забою головного мозку ІІ ступеня, гострої субдуральної гематоми правої півкулі головного мозку, вогнищевого забою правої потилочної та скроневої частки, підапоневротичної гематоми лівої потилочної ділянки, які за своїм характером відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, згідно п.2.1.3.б.в. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995p. №6.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_3 , керуючи автобусом «БАЗ А079.14» реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а вразі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», невиконання якого, перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Отже, ОСОБА_3 порушив вимоги п.18.1 Правил дорожнього руху України, унаслідок чого потерпілій ОСОБА_6 спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтвердив обставини його вчинення, так як вони викладені у вироку вище, та пояснив суду, що 16.12.2024 близько 18.00 години, керував автобусом «БАЗ А079» та рухався по вул. Курчатова від залізничного вокзалу до автовокзалу. Перед самим автовокзалом, під`їдаючи до пішохідного переходу, на якому нікого не було, неочікувано з`явився силует, біля лобового скла. Вийшовши з автобусу побачив, що на дорозі лежала дівчина. Перебуваючи поряд з нею, прохав перехожих викликати швидку допомогу. Зазначив, що коли потерпіла була у лікарні, допомагав їй та навідувався до неї. Також, вказав, що добровільно оплачував лікування потерпілій та відшкодовував завдану ним шкоду. Повідомив суду, що не бажав аби так сталося, розкаювався у скоєному, просив суд суворо не карати його та не позбавляти права керування транспортними засобами, адже він працює водієм маршрутного таксі, є єдиним годувальником у сім`ї, а перевезення пасажирів є його єдиним заробітком.

Потерпіла ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи, в судове засідання не заявилася. Надала суду заяву про слухання справи без її участі.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорює фактичні обставини справи, та, як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, роз`яснивши учасникам судового провадження вимоги ст. 349 КПК України, а саме те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу, а також, що підтверджують процесуальні витрати по кримінальному провадженню.

Оцінюючи зазначене, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у порушенні Правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Так, при призначенні виду та міри покарання ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходить із загальних засад призначення покарання, та враховує тяжкість скоєного правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як тяжкий злочин, ставлення ОСОБА_3 до вчиненого, яке полягає у повному визнанні вини у скоєному, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно працевлаштований водієм пасажирських перевезень ТОВ «Автотранссервіс», позитивно характеризується за місцем роботи, одружений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є інвалідом 2 групи, сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є студентом Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», а також, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому - щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди та відсутність обставин, що його обтяжують.

Разом з тим, суд враховує думку прокурора, висловлену у судових дебатах, яка зазначила, що ОСОБА_3 провину визнав у повному обсязі, розкаявся у скоєному та частково відшкодував шкоду, завдану потерпілій ОСОБА_6 внаслідок ДТП, про що є відповідні розписки, у зв`язку з чим, вважала за можливе призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами та звільнити його на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування основного покарання, встановивши іспитовий строк 2 роки.

Також, суд враховує і позицію потерпілої ОСОБА_6 , викладену у заяві, про те, що вона претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_3 не має та в подальшому мати не буде, окрім вимог заявлених до страхової компанії та роботодавця. Також, потерпіла зазначає, що обвинуваченим ОСОБА_3 відшкодовано їй частину моральної шкоди, що не включає страхові виплати із страхової компанії та моральне відшкодування від роботодавця. Решту моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП має намір стягнути із страхової компанії, в якій застрахований транспортний засіб винуватця та роботодавця у позасудовому порядку. Крім того, потерпіла просила суд суворо не карати ОСОБА_3 та призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі.

Представник потерпілої у судових дебатах також вважала, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства та просила не позбавляти його права керування транспортними засобами, зазначивши, що ОСОБА_3 працює водієм та це єдиний його дохід, на досудовому розслідування добровільно частково відшкодовував шкоду, завдану потерпілій внаслідок ДТП. Також, представник потерпілої зазначила про намір стягнення решти моральної та матеріальної шкоди, завданої потерпілій внаслідок ДТП, із страхової компанії, в якій застрахований транспортний засіб винуватця та роботодавця.

Захисник та обвинувачений просили суд суворо не карати ОСОБА_3 та не позбавляти його права керування транспортним засобом, зазначивши про те, що він розкаюється у скоєному, добровільно відшкодував потерпілій завдану внаслідок ДТП шкоду, працює водієм пасажирських перевезень, є єдиним годувальником у родині, на його утриманні знаходиться дружина, малолітня дитина, батько інвалід, який потребує тривалого лікування та стороннього догляду, а також, син ОСОБА_10 студент Національного технічного університету «Дніпровська політехніка».

Вирішуючи питання про необхідність призначення альтернативного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, суд враховує наступне.

Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є джерелом доходу. Наявність цієї обставини потребує більш виваженого підходу під час обрання відповідного виду покарання для особи, засудженої за ч. 2 ст. 286 КК України, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. У цьому випадку додаткове покарання є альтернативним, а доцільність його застосування вирішується судом у кожному конкретному випадку. Такого висновку дійшла колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 10.08.2021, справа № 137/807/20.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.02.2018, справа № 361/2704/16-к, санкція ч. 2 ст. 286 КК, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи, оскільки це покарання у санкції носить альтернативний характер і не є обов`язковим для застосування судом.

З урахуванням даних про обставини порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху, позиції сторони обвинувачення, особи ОСОБА_3 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, офіційно працевлаштований водієм пасажирських перевезень, позитивно характеризується за місцем роботи, одружений, має на утриманні малолітнього сина, батька - інваліда 2 групи, сина, який є студентом, ставлення ОСОБА_3 до вчиненого, яке полягає у повному визнанні вини у скоєному, виключно критичне ставлення до наслідків своїх дій, принесення вибачення потерпілій, готовність нести призначене покарання, відсутність у обвинуваченого інших джерел доходу для забезпечення утриманців, позитивну характеристику за місцем роботи, а також те, що після ДТП обвинувачений частково відшкодував потерпілій ОСОБА_6 шкоду, спричинену внаслідок ДТП, обставини, які пом`якшують покарання та суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки винного, суд дійшов до переконання про можливість виправлення обвинуваченого без призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Приймаючи таке рішення суд враховує і думки прокурора, представника потерпілої та самої потерпілої, які просили не позбавляти обвинуваченого права керування транспортним засобом.

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Поряд з цим, оскільки обвинуваченому ОСОБА_3 призначається покарання у виді позбавлення волі, а також, враховуючи думку прокурора, захисника та представника потерпілої, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно працевлаштований, має позитивну характеристику за місцем роботи, добровільно відшкодовував потерпілій ОСОБА_6 шкоду, завдану внаслідок ДТП, суд приходить до висновку про те, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому, йому необхідно призначити покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України та звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки, що є достатнім для того, щоб він в умовах здійснення контролю за поведінкою довів своє виправлення.

Суд вважає, що призначення такого покарання обвинуваченому буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

На думку суду, саме таке покарання буде необхідним для досягнення легітимної мети призначення покарання, а саме: виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи вищенаведене, арешт, накладений ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2025 року в рамках кримінального провадження № 0000733, підлягає скасуванню.

Питання про відшкодування витрат на залучення експертів суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 122,124 КПК України.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не обирався.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави витрати на проведення комплексної судової експертизи відеозапису № КСЕ-19/121-25/83 від 18.02.2025 року в розмірі 9550 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят) гривень 80 (вісімдесят) копійок; судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19-104-25/9960-ІТ від 12.03.2025 року в розмірі 2387 (дві тисячі триста вісімдесят сім) гривень 70 (сімдесят) копійок.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.01.2025 року на автомобіль марки БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , моделі А079.14, тип: автобус-D, номер шасі: НОМЕР_3 , жовтого кольору, 2013 року випуску, власником якого є ТЗОВ «АВТОТРАНССЕРВІС», дата реєстрації: 06.07.2013 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_4 , із забороною розпоряджатися вказаним майном, скасувати.

Речові докази:

автобус «БАЗ А079.14» р/н НОМЕР_5 , який залишений на зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспорту, за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, 22, повернути власнику ТЗОВ «АВТОТРАНССЕРВІС»;

-відеозапис з камери відео-реєстратора автомобіля «Hyundai» р/н НОМЕР_6 , відеофайл на якому зафіксовано зазначену подію ДТП, фрагмент файлу під назвою IMG 2196, який знаходяться на оптичному диску «CD-R», зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0000733.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок учасниками судового провадження можуть бути подані апеляційні скарги до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України.

Повний текст вироку вручається учасникам судового провадження відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1