Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 1-кс/733/85/25
Єдиний унікальний №733/1613/24
Ухвала

Іменем України

18 березня 2025 року м.Ічня

Слідчий суддя Ічнянського районного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні клопотання начальника відділення розслідування у сфері господарської та службової діяльності СВ Прилуцького РУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0001360 від 19.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України про примусове відібрання біологічних зразків для проведення експертизи

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді Ічнянського районного суду надійшло вказане клопотання слідчого на проведення тимчасового доступу, із можливістю здійснення примусового відібрання біологічних зразків (букального епітелію та відбитків папілярних ліній пальців і долонь) у свідка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із можливістю залучення відповідних спеціалістів та/або експертів.

Під час здійснення досудового слідства встановлено , що до вчинення шахрайських дій причетна група осіб, мешканців м.Ніжина Чернігівської області у яких розподілені між собою ролі, кожен має свою ієрархічну підпорядкованість, останні мають високий рівень обізнаності в способах і методах роботи правоохоронних органів, кожен з них володіє на високому рівні вміннями та навичками роботи з електронно-обчислювальною технікою та ІТ.

Згідно висновку експерта №СЕ-19-125-24/12693-Д від 23.10.2024 на поверхнях моніторів виявлено дактилоскопічні сліди, що належить невідомим особам. З метою встановлення осіб, котрі можуть бути причетними до вчинення кримінального правопорушення слідчий просить надати дозвіл примусового відібрання у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічних зразків - відбитків папілярних ліній пальців і долонь.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 09.01.2025 начальником відділення розслідування у сфері господарської та службової діяльності СВ Прилуцького РУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 було винесена постанова про відібрання біологічних зразків у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: зразки папілярних узорів пальців рук та долоней для проведення судових експетиз.

Однак, ознайомившись із вказаною постановою, ОСОБА_4 заявив, що відмовляється добровільно надавати зразки букального епітелію та відбитків папілярних ліній пальців .

З акту від 09.01.2025 вбачається, що ОСОБА_4 відмовився надати відповідні зразки для проведення експертиз, в присутності захисника.

Статтею 63 Конституції України визначене загальне право не свідчити проти себе та своїх близьких. Особа не несе відповідальності за відмову надавати свідчення або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

До повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України).

За практикою Європейського суду з прав людини фізична недоторканість особи охоплюється поняттям «приватне життя», що охороняється статтею 8 Конвенції (рішення від 26 березня 1985 року у справі «X та У проти Нідерландів») і стосується найбільш інтимних аспектів приватного життя, а обов`язкове медичне втручання, навіть незначне, становить втручання у це право.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертав увагу на недопущення застосування до особи примусових заходів задля отримання від неї даних, які можуть бути використані як підстава для висунення обвинувачення такій особі. Право не свідчити проти себе передбачає, зокрема, що у кримінальній справі сторона обвинувачення, намагаючись довести вину обвинуваченого, не може використовувати докази, здобуті всупереч волі обвинуваченого за допомогою методів примусу чи тиску (справа «Яллох проти Німеччини», рішення від 11.07.2006; «Функе проти Франції», рішення від 25.02.1993; «Джей.Бі. проти Швейцарії», рішення від 03.05.2001). Викладені у цих справах висновки ЄСПЛ не означають того, що відібрання біологічних зразків у примусовому порядку в будь-якому разі суперечить Конвенції, однак у кожному разі має перевірятись правомірність отриманих доказів. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не забороняє застосування такої процедури, якщо вона відповідно до Закону та є необхідним.

Біологічні зразки у особи можуть бути отримані поза її згодою лише тоді, коли метою відібрання таких зразків не є отримання доказів обвинувачення особи, яка надає такі зразки.

Під біологічними зразками особи слід розуміти всі зразки, пов`язані з життєдіяльністю особи як біологічної істоти: зразки відбитків пальців рук, почерку, мовлення і голосу особи, зразки відбитків зубів, відбитків будь-яких поверхонь тіла людини (губ, ліктів, ступень ніг тощо), запахових слідів людини, а також усі зразки біологічного походження в їх класичному розумінні (слина, кров, сперма, піт, волосся, нігті тощо), а їх відбирання необхідно здійснювати у відповідності до ч. 3 ст. 245 КПК.

Так, в рішенні ЄСПЛ «Сондерз проти Сполученого Королівства» від 17.12.1996 зазначено, що до проб біологічного матеріалу ЄСПЛ відносяться зразки крові, волосся або іншої тканини та матеріали, які виробляються в процесі природної життєдіяльності організму як, наприклад, зразки видиханого повітря, сечі, голосу.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», якщо міжнародним договором України, який набрав чинності, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Таким чином, практика ЄСПЛ має вищу юридичну силу за норми КПК України.

Примусове відібрання біологічних зразків для проведення експертизи і в подальшому використання цих зразків у справі як доказ обвинувачення особи, яка надає такі зразки, викликають сумніви у їх законності, оскільки Конституцією України та принципами КПК України передбачено, що людина має право не свідчити проти себе та своїх близьких. Таким

чином, застосовуючи примус для відібрання зразків, тим самим відбувається порушення даних норм та необґрунтоване порушення прав людини.

У процесі розгляду слідчим суддею клопотання слідчого встановлено, що ОСОБА_5 є свідком у кримінальному провадженні, а метою відібрання біологічних зразків у свідка ОСОБА_6 поза його згодою є отримання доказів його причетності до вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, слідчий суддя наголошує, якщо ж доказ, отриманий таким чином (шляхом примусового відбору біологічних зразків), згодом буде розтлумачено органом досудового розслідування як доказ обвинувачення, що має вирішальне значення для встановлення вини особи, він є недопустимим з огляду на положення ст. 87 КПК України та ст.6 Конвенції.

За наведених обставин, вимоги клопотання слідчого є необґрунтованими, а тому слідчий суддя не вбачає підстав для його задоволення.

Керуючись ст. ст.245,369-372 КПК України

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання начальника відділення розслідування у сфері господарської та службової діяльності СВ Прилуцького РУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0001360 від 19.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, про примусове відібрання зразків для проведення експертизи відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Cлідчий суддя ОСОБА_1