ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/226/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвокат ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2024 року, в кримінальному провадженні №0000667 від 18 липня 2024 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Ухвалено строк відбування покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_8 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 18 липня 2024 року по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь експерта ОСОБА_9 витрати на залучення експерта в розмірі 320 гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 18 липня 2024 року близько 18:30 години, перебуваючи на перехресті вулиць Урожайної та Селянської с.Зимівник м.Херсона, переслідуючи прямий умисел та корисливий мотив, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, в умовах воєнного стану, відкрито, застосовуючи психологічне насильство, яке виразилось у словесних погрозах спричинення тілесних ушкоджень, шляхом ривку з рук малолітньої ОСОБА_10 , заволодів велосипедом марки «Spelli» біло-синього кольору, вартість якого становить 5 916,60 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник, викрадене майно обернув на свою користь та розпорядився на власний розсуд, в результаті чого спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначив, що призначене обвинуваченому покарання є надто суворим. При цьому суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, не врахував, що ОСОБА_8 визнав свою вину в повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті злочину, повернув викрадене майно, має на утриманні матір пенсіонерку та дитину 10 років.

На думку захисника, вказані обставини у сукупності із іншими відомостями про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, психічних та поведінкових розладів не має, позитивно характеризується, з огляду на обставини вчинення обвинуваченим злочину, його тяжкість та ступінь суспільної небезпечності, дають підстави для призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просив вирок змінити та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`яку міру покарання.

Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги захисника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок без змін.

В судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях.

Обвинувачений ОСОБА_8 належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги захисника, що підтверджується розпискою. Сторони не заперечували проти розгляду справи за відсутності обвинуваченого.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено за встановлених та викладених у вироку суду першої інстанції обставин, як і кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються.

Крім того, вирок суду постановлено з урахуванням положень ч.3 ст.349 КПК України.

Враховуючи викладене, предметом дослідження в даному апеляційному провадженні буде питання міри призначеного покарання та можливості застосування ст.69 КК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд вважає їх безпідставними.

Відповідно до вимог статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як видно з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

Вказаний злочин, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким. Санкція ч.4 ст.186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Обираючи вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне та зареєстроване місце проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання судом першої інстанції визнано повне визнання ОСОБА_8 своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання суд першої інстанції визнав вчинення злочину стосовно малолітньої особи.

На підставі зазначеного суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність призначення ОСОБА_8 мінімального покарання, що передбачене санкцією ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Як вбачається зі змісту вироку суд першої інстанції надав належну оцінку доводами сторони захисту щодо можливості призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України. Проаналізувавши дане питання, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування ст.69 КК України.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками місцевого суду та попри доводи апеляційної скарги захисника не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Виходячи зі змісту вказаної норми суд у виключних випадках наділений повноваженнями призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК України можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Формальна наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання не є достатньою для призначення покарання нижче від найнижчої межі, що встановлене в санкції статті (частини статті). В такому випадку слід враховувати, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

У даному випадку, захисник як на підставу застосування статті 69 КК України посилається на наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, а також наявність у обвинуваченого на утримання матері пенсійного віку та дитини десятирічного віку.

Разом із цим, зі змісту вироку суду першої інстанції вбачається, що призначаючи вид та міру покарання суд першої інстанції належним чином врахував визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття та сприяння розкриттю злочину. Зазначені обставини у сукупності із відомостями про особу обвинуваченого та про характер і тяжкість скоєного ним злочину, послугували для призначення ОСОБА_8 покарання в мінімальних межах. При цьому суд першої інстанції також звернув увагу на наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину стосовно малолітньої особи.

На думку суду апеляційної інстанції, сукупність встановлених судом першої інстанції пом`якшуючих покарання обставин, обґрунтовано враховані судом першої інстанції при призначенні мінімальної міри покарання. В той же час, вказані обставини істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, адже обвинуваченим в умовах воєнного стану вчинено тяжкий корисливий злочин стосовно малолітньої особи з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Що стосується позитивної характеристики обвинуваченого, наявності на його утриманні матері похилого віку та дитини десятирічного віку, то вказані обставини стороною захисту не доведено.

Так, відповідно до наявного в матеріалах справи профілю на особу ОСОБА_8 , обвинувачений має матір ОСОБА_11 , 1957 року народження та сина 2001 року народження. В той же час, матеріали провадження не містять відомостей щодо спільного проживання вказаних осіб з ОСОБА_11 чи перебування їх на утриманні обвинуваченого.

Будь-яких відомостей про наявність у обвинуваченого на утриманні дитини десятирічного віку матеріали провадження також не містять та стороною захисту не надано.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_8 повернув викрадене майно спростовується наявними в матеріалах провадження відомостями, відповідно до яких велосипед марки «Spelli» Astra було виявлено та вилучено працівниками поліції (а.п.81).

З огляду на викладене апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України відсутні, оскільки матеріали провадження не містять відомостей про існування обставин які б істотно знижували тяжкість вчиненого ОСОБА_8 злочину та свідчили б про те, що призначене мінімальне покарання, яке передбачено санкцією статті, є явно несправедливим.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4