МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/737/25
Провадження № 1-кп/945/505/25
УХВАЛА

Іменем України

18 квітня 2025 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

захисника ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ;

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві, а із захисником у режимі відеоконференції, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000080 від 21.02.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей та інших утриманців не маючого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:

14 квітня 2025 року до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000080 від 21.02.2025 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2025 вказане кримінальне провадження розподілено та передано головуючому судді ОСОБА_1 .

У підготовчому судовому засіданні прокурор просила призначити обвинувальний акт до розгляду по суті.

Обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_6 , проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечували.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження щодо можливості призначення судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, беручи до уваги, що обвинувальний акт складено з дотриманням вимог, передбачених ст. 291 КПК України, підстав для його повернення прокурору чи направлення до відповідного суду для визначення підсудності немає, угод про примирення чи про визнання винуватості в порядку статей 468-475 КПК України до суду не надходило, підстав для закриття провадження з підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 КПК України не встановлено, суд вважає підготовку до судового розгляду завершеною та приходить до висновку про можливість призначення судового розгляду в даному кримінальному провадженні.

Оскільки підстав для здійснення судового розгляду в кримінальному провадженні в закритому судовому засіданні не встановлено, з урахуванням думки учасників судового провадження суд вважає, що судовий розгляд слід здійснювати у відкритому судовому засіданні, в яке необхідно викликати учасників.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст.314-1КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду. Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі, суд вважає за необхідне доручити органу з питань пробації скласти та надати суду досудову доповідь щодо обвинуваченого.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

До суду разом з обвинувальним актом надійшло клопотання прокурора про продовження строків дії запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого у вигляді домашнього арешту.

Клопотання обґрунтовано тим, що 25 лютого 2025 року слідчим суддею Миколаївського районного суду Миколаївської області на той час підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання з 19.00 год. до 05.00 год. наступної доби з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Строк дії запобіжного заходу закінчується 21.04.2025.

У клопотанні зазначено, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу не змінились та продовжують існувати, а застосування більш м`якого запобіжного заходу виявиться недостатнім, так як не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

У судовому засіданні прокурор клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого підтримала з підстав та мотивів, викладених у клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 не заперечували проти продовження дії запобіжного заходу та обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_6 підтримала прокурора.

Заслухавши у судовому засіданні прокурора, обвинуваченого та його захисника, потерпілу, розглянувши клопотання, дослідивши надані характеризуючі матеріали на обвинуваченого, суд, враховуючи характер інкримінованого кримінального правопорушення, мету і підстави застосування запобіжних заходів, визначені ст. 177 КПК України, дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження обраного раніше запобіжного заходу.

Вирішуючи зазначене клопотання сторони обвинувачення, суд виходить з того, що підставою, як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу в тому числі у вигляді домашнього арешту є наявність обґрунтованої підозри, а також ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, що перелічені в диспозиції частини першої ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК).

В ухвалі суду від 25.02.2025 викладена вмотивована позиція щодо застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Суд вважає, що обґрунтування щодо обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченого, наведене в згаданій ухвалі є вичерпним, виходячи із наведених аргументів сторін кримінального провадження.

Отже суд дотримується раніш викладеного висновку про те, що на даному етапі кримінального провадження продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 та зможе запобігти ризикам, вказаним у ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваногочи обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Оцінюючи наявність ризиків, які можуть стати підставою для продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 , визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує можливість обвинуваченого:

1) переховування від суду. Так, останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років. Зазначена обставина сама пособі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

При оцінці наявності ризику переховування суд також враховує ту обставину, що матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей щодо наявних міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, тобто стримуючого фактору, що могло би гарантувати присутність обвинуваченого в межах с. Петрівки Миколаївського району.

2) незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Оцінюючи наявність цього ризику суд бере до уваги той факт, що судовий розгляд ще не розпочався, а тому суду потрібно буде допитати свідків для встановлення обставин у цьому кримінальному провадженні. Анкетні дані допитаних під час досудового розслідування свідків обвинуваченому відомі, що не виключає можливість його подальшого спілкування, за наслідками якого останні можуть змінити свої покази на користь обвинуваченого. При оцінці існування цього ризику суд також виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні. І тому Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). Саме тому, суд вважає існуючим ризик незаконно впливати на свідків.

3) ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Обґрунтованим вважає суд і твердження сторони обвинувачення щодо існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений офіційно не працевлаштований, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, протиправна поведінка зупинена співробітниками поліції, а будь-які стримуючі фактори, судом не встановлено, а стороною захисту не надано.

За змістом частини першої ст. 176 та частини першої ст. 181 КПК України одним із запобіжних заходів є домашній арешт, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло у певний період доби.

По суті, запобіжний захід «домашній арешт» також полягає в обмеженнях, пов`язаних зі свободою пересування обвинуваченого (підозрюваного), а також у забороні спілкуватись із певними особами, листуватись, вести перемовини з використанням будь-яких засобів зв`язку. Це позбавлення обвинуваченого волі у вигляді ізоляції, тільки не в установах попереднього ув`язнення, а вдома (наприклад, у власній квартирі чи будинку).

При цьому контроль за виконанням обвинуваченим зобов`язань, які покладаються на нього при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покладаються на органи Національної поліції України.

При вирішенні питання суд бере до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке може бути застосоване у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; репутацію обвинуваченого; відсутність жодних відомостей про міцність соціальних зв`язків, що ставить під сумнів можливість належного виконання обов`язків обвинуваченим, в разі застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, запобіжний захід був обґрунтовано застосовано з урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості злочину, який йому інкриміновано та інших обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, оскільки вищевказане в своїй сукупності вказує на наявність ризиків, які були підставами для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу і не перестали існувати.

За таких обставин, Суд дійшов висновку про те, що на даному етапі кримінального провадження продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в у певний проміжок часу із продовженням строку дії обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України є необхідним і достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та зможе запобігти вищеназваним ризикам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 110, 176-178, 181, 193, 194, 314-316, 369, 372 КПК України,

ухвалив:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України в приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області у відкритому судовому засіданні на 15 годину 00 хвилин 28 квітня 2025 року.

Доручити представнику Миколаївського районного відділу №1 філії Державної установи Центр пробації в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях в строк до 09 травня 2025 року скласти та надати суду досудову доповідь відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

У судове засідання викликати прокурора, захисника, обвинуваченого та потерпілу.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити строк дії застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді домашнього арешту із визначенням часу знаходження за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , з 19:00 години до 05:00 години до 16 червня 2025 року включно.

Продовжити строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком до 16 червня 2025 року (включно) у виді:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу прокурора або суду;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що у період воєнного стану на території України та під час оголошення сигналу «Повітряна тривога», дозволено прослідувати до місця укриття чи бомбосховища та невідкладно повернутися до визначеного цією ухвалою місця домашнього арешту, а саме за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , після сигналу «Відбій повітряної тривоги».

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Виконання ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на співробітників Національної поліції України за місцем проживання обвинуваченого, а контроль за її виконанням на прокурора.

Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захиснику, органу Національної поліції України за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала в частині продовження строків дії запобіжного заходу може бути оскаржена обвинуваченим, захисником, прокурором протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошений 22 квітня 2025 року о 14 год. 30 хвилин.

Суддя ОСОБА_7

22.04.2025