У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Херсон, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000298.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_6 ,

підозрювана - ОСОБА_5 ,

захисник - ОСОБА_7 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2024 року відносно підозрюваної ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 17.01.2025 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі підозрювана ОСОБА_5 просить змінити обраний відносно неї запобіжний захід на домашній арешт.

Узагальнені доводи апелянта.

Підозрювана ОСОБА_5 зазначає, що досудове розслідування, зокрема обшук та її затримання проведені з грубим порушенням вимог КПК України, стверджує, що не вчиняла інкримінованого їй кримінального правопорушення.

На думку підозрюваної, відносно неї можливо змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, через те, що вона хворіє та потребує лікування, а заявлені прокурором ризики, нічим не підтверджені, намірів переховуватись від слідства та суду - не має, впливати на свідків не зможе, оскільки не знайома з ними, всі речові докази вилучені органом досудового розслідування.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

СУ ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000298 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням час, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, переслідуючи прямий корисливий умисел, направлений на порушення встановленого законом порядку обігу наркотичних засобів, незаконно, з метою збуту, придбала у невстановлених досудовим розслідуванням осіб, зберігала з метою збуту у невстановленому досудовим розслідуванням місці, та 30.07.2024 р. близько 09.50 год., знаходячись поблизу будинку № 121, розташованого по вул. 1 Польова в м. Херсоні, збула шляхом продажу за 6 000 грн. ОСОБА_9 (анкетні дані змінено відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві») речовину, яка, відповідно до висновку експерта № СЕ-19/122-24/4172-НЗПРАП від 15.08.2024 р., є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабісом, маса якого становить 26,56 г, яку в подальшому вилучили працівники поліції в ході огляду 30.07.2024 р. навпроти будинку № 43 по вул. 200-річчя Херсону в м. Херсоні.

Крім того, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у невстановлений досудовим розслідуванням час, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, переслідуючи прямий корисливий умисел, направлений на порушення встановленого законом порядку обігу наркотичних засобів, повторно, незаконно, з метою збуту, придбала та зберігала у невстановленому досудовим розслідуванням місці та 21.08.2024 р. близько 06.07 год., знаходячись поблизу будинку № 121, розташованого по вул. 1 Польова в м. Херсоні, збула шляхом продажу за 6 000 грн. ОСОБА_9 (анкетні дані змінено відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві») речовину, яка є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабіс, маса якої становить близько 30 г, яку в подальшому вилучили працівники поліції в ході огляду 21.08.2024 р. навпроти будинку № 43 по вул. 200-річчя Херсону в м. Херсоні.

21.08.2024 р. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України, та 22.08.2024 р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

23.08.2024 р. слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва відносно підозрюваної ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19.10.2024 р. включно, який ухвалою слідчого судді цього ж суду продовжений до 21.11.2024 р.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , тяжкістю кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів та неможливістю завершення досудового розслідування до закінчення попередньої ухвали, у зв`язку з необхідністю проведення ряду слідчих дій.

Врахувавши, що підозрювана ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, характер ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, дані про особу підозрюваної, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та не відпали, необхідність проведення ряду слідчих дій, слідчий суддя дійшов висновку про можливість продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, пояснення підозрюваної та її захисника на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до правової позиції, сформованої ЄСПЛ, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Суд вказав, що сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передбачати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказаних вимог закону та норм міжнародного права судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Продовження строку дії запобіжного заходу стає можливим за наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування та розгляду судом кримінального провадження (способу життя, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків, тощо).

Рішення про застосування одного з видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Матеріали кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що ризик переховування ОСОБА_5 від слідства та суду не зменшився, виходячи з обставин інкримінованого їй кримінального правопорушення, та можливого покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, з конфіскацією майна.

Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на інших підозрюваних та свідків у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує, те, що ОСОБА_5 підозрюється незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також збуті наркотичного засобу обізнана про свідків та інших підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні, тому перебуваючи на волі, може незаконно впливати на недопитаних судом свідків та інших підозрюваних, з метою зміни їх показань.

Отже, доводи підозрюваної про недоведення прокурором існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставними, в цій частині, рішення слідчим суддею прийнято на основі об`єктивно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджені всі матеріали провадження та наведені в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З урахуванням тяжкості і обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_11 , вагомості наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, кількості епізодів злочинної діяльності, наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та не відпали, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання останньою процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить, на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження, виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.

Крім того, слідчий суддя ретельно дослідив доводи клопотання слідчого відносно обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваної ОСОБА_5 під вартою, зокрема необхідністю проведення ряду слідчих дій, в тому числі, виконання вимог ст. 290 КПК України.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України від 16.05.2013 р., яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи підозрюваного та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи обвинуваченої про наявність у неї певних захворювань, не є підставою для зміни обраного запобіжного заходу, і, як наслідок, скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновків суду про можливість вчинення нею дій, передбачених ст. 177 КПК України.

Отже, правових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд не вбачає, підстав для задоволення апеляційної скарги підозрюваної ОСОБА_5 не має, ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3