Міжгірський районний суд Закарпатської області
Справа № 302/49/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 рокуселище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000203 від 22.10.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могилів-Подільський Вінницької області, мешканця кв. АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, раніше несудимого, працюючого водієм у ТзОВ «Кондитерський дім «Вацак»,

в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

у с т а н о в и в:

22 жовтня 2024 року близько 04:00 години ОСОБА_4 , усупереч вимогам пункту 2.9 «б» Правил дорожнього руху керуючи у стані стомлення технічно справним транспортним засобом марки «INTERCARGO TRUCK», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись автодорогою Р21 сполученням Долина-Хуст із м. Долина Івано-Франківської області в напрямку населеного пункту селища Міжгір`я Хустського району Закарпатської області, навпроти будинку № 104 по вул. Верховинській у с. Майдан Хустського району Закарпатської області, порушив правила безпеки дорожнього руху через прояв неуважності до дорожньої обстановки і дорожніх умов, що склалися, незабезпечення швидкісної безпеки дорожнього руху та не впоравшись із керуванням виїхав на узбіччя дороги зі з`їздом у кювет, що призвело до перекидання цього автомобіля на праву сторону, внаслідок чого пасажир-потерпілий ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи за № 116-м від 30.12.2024 пасажир ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці другого ребра справа, розміром 10,0х8,0 см із гематомами навколо неї, рану в ділянці 6-го ребра нижче лопатки справа, розміром 8,0х6,0 см. Установлено діагноз: множинні переломи ребер із залученням чотирьох або більше ребер; проникаюче поранення грудної клітини справа з пошкодженням легені та переломами ребер I-IX зі зміщенням; травматичний гемопневмоторакс, фіброторакс. Дані тілесні ушкодження є небезпечними для життя на момент заподіяння і кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження згідно з пунктом 2.1.3 наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». Ці тілесні ушкодження виникли від дії твердих, тупих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля, та могли виникнути при обставинах ДТП і вкладаються у час пригоди, яка мала місце 22.10.2024.

Згідно з висновком інженерно-транспортної експертизи за № 191/11 від 08.11.2024 у заданій дорожній ситуації водій автомобіля марки «INTERCARGO TRUCK», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 відповідно до вимог пункту 2.9 «б» Правил дорожнього руху взагалі не мав керувати транспортним засобом у стані стомлення. Також ОСОБА_4 згідно з пунктами 1.5, 2.3, 12.1, 12.3 та 1.10 (у частині тлумачення поняття «безпечна швидкість» та «дорожні умови») ПДР повинен був з технічної точки зору, вести свій автомобіль з безпечною швидкістю, яка ураховує дорожню обстановку і дорожні умови, гальмування та поворот керма застосовувати відповідно до вибраної безпечної швидкості, при цьому уникати різкого гальмування та повороту керма, що дає змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним і вести транспортний засіб по проїжджій частині дороги по смузі руху, не виїжджаючи на узбіччя. У даній ситуації для водія автомобіля «INTERCARGO TRUCK», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 не було причин технічного характеру, які б не дозволяли йому виконати всі необхідні дії по безпечному керуванню транспортним засобом. Отже, з технічної точки зору, водій автомобіля «INTERCARGO TRUCK», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути з`їзду в кювет на лівій стороні дороги в даній дорожній ситуації і полягала ця технічна можливість у виконанні ним пунктів 1.5, 2.3, 12.1, 12.3 та 1.10 (в частині тлумачення поняття «безпечна швидкість» та «дорожні умови») ПДР, тобто для уникнення пригоди водієві автомобіля ОСОБА_4 достатньо було діяти відповідно до вимог пункту 2.9 «б» ПДР, а саме не керувати автомобілем у стані стомлення.

Ці діяння ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, надав показання та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, та щиро розкаявся у вчиненому.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

У судовому засіданні прокурорка ОСОБА_3 не заперечувала проти розгляду справи в порядку, установленому ч. 3 ст. 349 КПК України, та просила /з урахуванням обставин цього кримінального провадження, які пом`якшують покарання, відсутністю обставин, які б обтяжували покарання, відсутністю претензій матеріального і морального характеру з боку потерпілого, даних про особу обвинуваченого та недоцільності застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки наявність такого права є основним його джерелом доходу як водія у ТзОВ «Кондитерський дім «Вацак»/ призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 2. ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки без застосування до нього додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. Водночас прокурорка просила на підставі статей 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із установленням йому іспитового строку тривалістю в 1 рік та покладенням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, однак подав суду клопотання від 06.02.2025, в якому просив розглянуту це кримінальне провадження без його участі, претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого не має, цивільний позов заявляти не буде, а також просив суд суворо ОСОБА_4 не карати.

За таких обставин суд переконавшись, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів у добровільності їх позицій, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим розслідуванням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, та досудової доповіді органу пробації відносно нього.

З`ясувавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які учасниками судового провадження не оспорюються, і визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Суд оцінює, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 у повній мірі узгоджуються та відповідають суті тих подій, які викладені в обвинувальному акті, а відтак об`єктивних сумнівів у доведеності його вини в учинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у суду не має.

З урахуванням наведеного вище суд доходить висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху як особою, яка керувала транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_5 .

За змістом частин 1 і 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною в учиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Керуючись загальними засадами призначення покарання, принципу його законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації, то при призначенні ОСОБА_4 покарання, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, дані про його особу, який раніше несудимий, позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем роботи, одружений, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, потерпілий до нього претензій матеріального і морального характеру не має і просить суворо не карати.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення та надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.

З досудової доповіді Хустського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області від 10.02.2025 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 убачається, що ризик учинення ним повторно кримінального правопорушення, як і ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства чи окремих осіб, оцінюється як низький що, на думку органу пробації, свідчить про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства.

Як убачається з характеристики на ОСОБА_4 за місцем його роботи, то він працює водієм у ТОВ «Кондитерський дім «Вацак» із 2023 року та з цього часу характеризується тільки з позитивної сторони, до роботи ставиться з відповідальністю, якісно та своєчасно виконує свої обов`язки, колектив і керівництво відноситься до нього з повагою. Заразом ОСОБА_4 має правильні життєві пріоритети та з задоволенням бере участь у громадському житті колективу.

Як видно з характеристики за місцем проживання обвинуваченого, підписаної головою правління ОСББ «Стависька 48» ОСОБА_7 , то ОСОБА_4 характеризується позитивно, є спокійним та привітним, із сусідами підтримує добрі стосунки, скарг від жителів будинку не надходило.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 міру покарання в межах лише одного виду основного покарання у вигляді позбавлення волі, встановленого у санкції ч. 2 ст. 286 КК України, та: - враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення; - його особу; - фактичні обставини провадження; - наслідки вчиненого ним злочину, які за альтернативною диспозицією цієї частини ст. 286 КК України мають менш шкідливі наслідки; - наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання; - відсутністю обставин, що обтяжують покарання; - відсутністю претензій з боку потерпілого, а відтак суд доходить висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі наближеного до мінімального, у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України. При цьому суд доходить висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального відбування покарання, а тому, на підставі ст. 75 КК України, суд уважає звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням йому іспитового строку мінімальною тривалістю з одночасним покладенням на нього обов`язків, визначених ч. 1, пунктом 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Водночас суд не вважає за необхідним призначати ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки, як підтверджено матеріалами кримінального провадження, він є водієм у ТОВ «Кондитерський дім «Вацак», що є основним його джерелом доходу (заробітку).

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлено, а також процесуальні витрати є відсутніми.

Речові докази: документи у виді медичної карти стаціонарного хворого № 17259 заповнені на ОСОБА_5 слід зберігати у матеріалах кримінального провадження, а транспортний засіб марки «INTERCARGO TRUCK», реєстраційний знак НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , залишити за останнім.

На підставі ст. 174 КПК України слід скасувати арешт накладений на транспортний засіб марки «INTERCARGO TRUCK», реєстраційний знак НОМЕР_1 , ухвалою слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24.10.2024.

Керуючись статтями 98, 100, 174, 368-371, 373, 374, 376, 394, 395, 532 КПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням зі встановленням йому іспитового строкув 1 (один) рік, якщо він протягом цього іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався і такий до нього до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України покласти нагляд за ОСОБА_4 на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Речові докази: документи у виді медичної карти стаціонарного хворого № 17259 заповнені на ОСОБА_5 зберігати у матеріалах кримінального провадження, а транспортний засіб марки «INTERCARGO TRUCK», реєстраційний знак НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , залишити за ним.

Арешт, накладений на транспортний засіб марки «INTERCARGO TRUCK», реєстраційний знак НОМЕР_1 на підставі ухвали слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24.10.2024, скасувати.

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1