Справа № 574/1043/24
Провадження № 1-о/577/4/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2025 р.

року Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотоп заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Апеляційного суду Сумської області від 15 грудня 2004 року за нововиявленими обставинами,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про перегляд вироку Апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 року за нововиявленими обставинами. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вироком Апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 року його було засуджено за ст. 115 ч. 2 п. п. 1, 6, 12; 187 ч. 4; 194 ч. 2; 289 ч. 3; 357 ч. 3; 70 ч. 1 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 22.03.2005 року даний вирок суду залишений без змін. Вважає, що вирок Апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 року є незаконним, необґрунтованим, невмотивований та не конституційним, що істото порушує кримінально процесуальне законодавство України, Конституцію України та Конвенцію з прав людини і основоположних свобод і містить нововиявлені обставини, за якими в обов`язковому порядку повинен бути скасований. Ухвалений відносно нього вирок суду був винесений під головуванням судді ОСОБА_8 , який на даний час звільнений з посади судді у відставку. Присяга ним була прийнята 28.04.1990 року, тобто з цього часу суддя ОСОБА_8 розпочав здійснювати правосуддя. Піся утворення незалежної держави Україна в 1991 році суддя ОСОБА_8 повинен був скласти присягу відповідно до ЗУ «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, але ОСОБА_8 за даним законом присяга не була прийнята. Виходячи з вищевказаного, колегія суддів Апеляційного суду Сумської області під головуванням судді ОСОБА_8 не мала права розглядати кримінальну справу № 1-26 і ухвалювати вирок стосовно нього. Таким чином, при ухваленні вироку Апеляційним судом Сумської області від 15.12.2004 року порушена Конституція України з тих підстав, що на час розгляду справи колегія суддів була незаконною. Судове рішення, винесене незаконним і не уповноваженим складом суду, є недійсним і таким, що підлягає обов`язковому скасуванню. Таким чином, відповідно до п.5 ч.2 ст. 459 КПК України вважає, що вказані обставини є іншими обставинами, які не були відомі суду на час розгляду судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами, доводять неправомірність вироку, що належить перегляду.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 , кожен окремо, заяву про перегляд вироку Апеляційного суду Сумської області від 15 грудня 2004 року за нововиявленими обставинами підтримали в повному обсязі та просять задовільнити.

Прокурор заперечує проти задоволення заяви, оскільки вважає, що обставини, на які ОСОБА_6 посилається у своїй заяві, не є нововиявленими в розумінні ст. 459 КПК України, просить залишити заяву без задоволення.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи заяви, заслухавши пояснення засудженого та його захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали заяви та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Глава 34 КПК України визначає підстави та порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами, строки звернення й вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Ч. 1 ст. 467 КПК України встановлено, що суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Так, відповідно до ч.2 ст.459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок, 3)скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути, 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Положеннями п.4 ч.2 ст.462 КПК України передбачено, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.

Перелік підстав для перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень, що набрали законної сили, передбачених ст. 459 КПК України, є вичерпним.

Необхідним при перегляді рішень судів за нововиявленими обставинами є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагає щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Під нововиявленими обставинами розуміють встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, і викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Обов`язковою умовою розгляду справи за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстава для поновлення справи, повинні бути абсолютно новими, раніше невідомими слідчим органам, суду, самому засудженому, що в матеріалах справи не висвітлені і потребують окремого розслідування.

Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку в зв`язку з їх невідомістю судові; їх відкриття тільки після вступу вироку у закону силу.

Тобто необхідна наявність двох умов для визнання обставини нововиявленою це обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі. Такі обставини повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті.

Роль суду при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами зводиться лише до встановлення наявності таких обставин, оцінки їх з точки зору істотності для даної конкретної справи, їх дослідження та прийняття відповідного рішення. Однак, суд не уповноважений збирати докази існування нововиявлених обставин, в тому числі шляхом переоцінки вже досліджених доказів, лише на підставі припущення сторони кримінального провадження про існування таких обставин та доказів, що їх підтверджують.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 року ОСОБА_6 засуджений за ст.ст. 115 ч. 2 п.п. 1, 6, 12; 187 ч. 4; 289 ч. 3; 194 ч. 2; 357 ч. 3, 70 ч. 1 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 28.03.2005 року касаційні скарги засуджених ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_12 залишені без задоволення, а вирок Апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 року щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_6 залишено без змін.

Засуджений ОСОБА_6 у своїй заяві наводить обставини, які, зокрема, стосуються незгоди зі складом суду, який він вважає незаконним і не наводить обставин, які б були підставою для перегляду вироку за нововиявленими обставинами.

Колегія суддів вважає, що доводи, викладені в заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, зводяться до незгоди з вироком суду, що відповідно до вищевказаного не є підставою для перегляду вироку відносно нього за нововиявленими обставинами. Всі обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення були досліджені у сукупності з іншими доказами та їм надана належна правова оцінка при постановленні вироку, крім того, вони були предметом розгляду судів апеляційної та касаційної інстанцій.

Наведені засудженим у заяві підстави перегляду вироку за нововиявленими обставинами зводяться до переоцінки доказів, які вже досліджувались судом, суперечать положенням п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України, зокрема, такій засаді кримінального провадження, як верховенство права, яка передбачає принцип юридичної визначеності, відповідно до якого якщо суди остаточно вирішили справу, їхнє рішення не повинно братися під сумнів, жодна із сторін не повинна вимагати перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення лише з метою повторного слухання та ухвалення нового судового рішення.

При цьому колегія суддів також у відповідності до ч. 5 ст. 9 КПК України враховує і практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення в справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, в якому зокрема зазначено, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Таким чином, нововиявлені обставини, це встановлені розслідуванням, вироком суду, що набрав законної сили або викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності, чого в даному випадку встановлено не було.

У заяві містяться також інші аргументи засудженого, які не потребують детального аналізу та не мають будь-якого вирішального значення в цій справі. При цьому суд зазначає, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент (VandeHurk v. theNetherlands, 19 April 1994, §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (Boldea v. Romania, 15 February 2007§30). При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09 грудня 1994 року, № 303-A, §29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04, §58).

На думку колегії суддів заявником та його захисником не наведено обставин в контексті ст. 459 КПК України, які самі по собі або в сукупності з раніше дослідженими обставинами, доводять неправильність зазначеного судового рішення, а тому заяву слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 459 - 467 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку Апеляційного суду Сумської області від 15 грудня 2004 року за нововиявленими обставинами залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Конотопський міськрайонний суд Сумської області протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

СуддяОСОБА_1