УХВАЛА

9 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 279/2401/22

провадження № 51-1234 ск 25

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 1 березня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року,

установила:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши подану касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні не було додержано п. 4 ч. 2, частин 3, 5 цієї статті.

Відповідно до законодавчих положень у касаційній скарзі має бути зазначено правове обґрунтування заявленої вимоги, адже згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм права, під час здійснення перегляду не ревізує повноти судового розгляду та висновків щодо фактичних обставин кримінального провадження і наділений повноваженнями скасувати чи змінити оспорювані рішення виключно на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 цього Кодексу.

Цього не було враховано при зверненні до Верховного Суду.

Як убачається з касаційної скарги, захисник просить скасувати вирок й ухвалу стосовно ОСОБА_5 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. За змістом поданої скарги, її автор не погоджується з юридичною оцінкою за ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК) і вважає, що вчинене діяння належало кваліфікувати за ст. 309 цього Кодексу, тобто йдеться про покращення становища засудженого.

Однак, наполягаючи на новому судовому розгляді, скаржник залишив поза увагою, що згідно з приписами ст. 437 КПК, судове рішення скасовується у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання або в іншій спосіб погіршити становище засудженого.

Крім того, автор скарги посилається на неповноту розгляду кримінального провадження, що в силу ст. 433 КПК не належить до предмета перевірки в порядку касаційної процедури і такої підстави для скасування судових рішень у ст. 438 цього Кодексу законодавець не передбачив.

Також, не погоджуючись із оцінкою доказів захисник не наводить обґрунтування істотного порушення статей 84-87, 94 КПК у конкретній справі, ураховуючи встановленні фактичні обставини. Замість цього суть аргументів зводиться до посилань на рішення в інших кримінальних провадженнях й тверджень, що самі собою великий розмір, кількість й фасування наркотичних засобів не свідчать про наявність у засудженого мети їх збуту.

Заразом у тексті скарги містяться неузгодженості, оскільки зазначається про недоведеність учинення засудженим інкримінованого злочину і водночас акцентується на надмірній суворості заходу примусу, указується на необхідність призначення менш суворого покарання особам, які щиро розкаялись і активно сприяли розкриттю злочину. Натомість обґрунтування саме явної несправедливості застосованого обмеження прав і свобод, як це передбачено ст. 414 КПК, у поданій скарзі немає. Також за її змістом ОСОБА_5 було засуджено за вчинення різних кримінальних правопорушень, з яких за ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 2401 КК доведеність винуватості та правильність кваліфікації не заперечуються. Незважаючи на це, захисник просить скасувати судові рішення в повному обсязі.

Окреслені розбіжності в позиції не корелюються з принципом юридичної визначеності.

Попри те, що оспорюваний вирок переглядався в апеляційному порядку автор скарги не зазначив у розрізі статей 370, 404, 412, 413, 415, 419 КПК доводів, котрі би свідчили, що при здійсненні провадження апеляційний суд допустив такі порушення норм права, які зумовлюють обов`язкове скасування ухвали. Не відображено і яких аргументів сторони захисту не розглянув вказаний суд і не дав на них відповідей.

Таким чином у касаційній скарзі не викладено обґрунтування заявленої вимоги про скасування оспорюваних рішень і призначення нового судового розгляду на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК.

За правилами ч. 3 ст. 427 вказаного Кодексу, якщо особа не бажає брати участі в касаційному розгляді, вона зазначає таке в касаційній скарзі. Між тим, подана скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.

Усупереч ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги не додано копій оскаржених судових рішень, оформлених відповідно до Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженою наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року № 814, або п. 5.26 ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів». Недолучення копій судових рішень стає на заваді реалізації положень статей 428, 430 КПК.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 1 березня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року залишити безруху і встановити строк для усунення недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3