В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 ,

законного представника представника органу опіки та піклування - ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Ужгород, кримінальне провадження № 308/17951/21, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001703 від 07.12.2021 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, раніше судимого,

вироком Ужгородського міськрайонного суду від 20.11.2024 року за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України ,-

В С Т А Н О В И В :

Неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , близько 21 год. 10 хв., 06.12.2021 року спільно з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які не досягли віку притягнення до кримінальної відповідальності, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи значення своїх дій, їх караність та суспільно-небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, з корисливих спонукань власного збагачення за рахунок чужого майна, рухаючись тротуаром вулиці Православної набережної, в м. Ужгород, навпроти будівлі Ужгородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ім.. Дайко Габора, реалізуючи свій злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, шляхом ривка спробував зірвати з плеча потерпілої ОСОБА_9 належну їй жіночу сумку. Однак при спробі зірвати сумку з плеча потерпілої, сумка відкрилась та грошові кошти які знаходились в середині неї висипались на тротуар. Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення майна потерпілої ОСОБА_4 , спільно з ОСОБА_8 , та ОСОБА_7 , долаючи спроби потерпілої припинити їх протиправні дії, зібрали розсипані по тротуару грошові кошти в сумі 2455 гривень, належні потерпілій, після чого втекли в напрямку мікрорайону «Радванка» в м. Ужгород.

Виконавши всі дії спрямовані на доведення кримінального правопорушення до кінця, маючи реальну змогу розпорядитися викраденим майном ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_7 , були затримані поліцейськими Роти поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на перехресті вул. Ужанської та вул. Малоужанської в м. Ужгород коли останні повертались до місця свого проживання разом з викраденими ними грошовими коштами.

За таких обставин, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.186 КК України, тобто відкритому викраденні чужого майна (грабіж).

ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому та підтвердив обставини вчиненого злочину, що викладені в обвинувальному акті, при цьому вказавши суду час, місце і спосіб вчиненого злочину. На даний час шкодує у вчиненому та просить суд суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання надала заяви про розгляд справи у її відсутності. Претензій майнового та матеріального характеру до ОСОБА_4 не має. Покарання залишає на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, які правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності і істинності їх позицій не має, розуміючи при цьому, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії від 06.12.1998 (пункт 253), Козинець проти України від 06.12.2007 (пункт 54), Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 (пункт 150), Зякун проти України від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Отже, заслухавши сторін судового провадження, суд приходить, «поза розумним сумнівом», до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч.1 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, злочин за ч1 ст. 186 КК України, відповідно до вимог ст.12 КК України є нетяжким злочином.

Поряд з вказаними обставинами, при призначенні покарання суд враховує дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який на обліку в лікарів нарколога, психіатра не перебуває, має постійне місце проживання.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є те, що останній щиро покаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину даючи визнавальні показання, добровільно відшкодував спричинену шкоду.

Відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 те, що останній свою вину визнав повністю, потерпіла не має до обвинуваченого претензій.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Враховуючи обставини справи, особу винного, який раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних умисних, корисливих злочинів та на шлях виправлення не став, а вчинив новий, умисний злочин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки на думку суду саме таке покарання буде відповідати вимогам ст. 50 КК України, а саме буде сприяти виправленню засудженого, а також запобіганню вчинення нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.

Поряд з цим, як встановлено ОСОБА_4 засуджений 20.11.2024 року вироком Ужгородського міськрайонного суду за ч.4 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 винен у скоєні злочину, який вчинений ним до постановлення вироку Ужгородського міськрайонного суду від 20.11.2024 року, то суд приходить до висновку, що остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити за правилами передбаченими ч.4 ст. 70 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлено. Судові витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів по справі, суд вирішує у порядку визначеному ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.7-29, 368-371,373,374,376,392,394,395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України та призначити йому покарання, у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання даного покарання з покаранням призначеним за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 20.11.2024 року, призначити остаточно ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки і 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання 14.03.2024 року.

Речові докази по справі:

грошові кошти у сумі 2455 гривень вважати повернутими потерпілій ОСОБА_9

оптичний носій інформації з копіями запису з камер відео нагляду за 16.12.2021 року зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1