Справа № 646/1077/24
№ провадження 1-кп/646/507/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0003075 від 04.12.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кадиївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця на посаді гранатометника 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 ;

сторони захисту: захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу тво командира військової частини НОМЕР_1 майора

ОСОБА_6 - солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду гранатометника 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№2102-ІХ), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, який у подальшому продовжено Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023 з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, який діє і на теперішній час.

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, За своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, солдат ОСОБА_3 , під час проходження військової служби в складі 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 - 04.12.2023 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 04.12.2023 близько 04 год. 00 хв. командиром 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_7 , солдату ОСОБА_3 за місцем тимчасової дислокації 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 в населеному пункті АДРЕСА_1 , у відповідності до бойового розпорядження командира 5 механізованої роти 5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 №2/дск від 03.12.2023, віддано усний наказ щодо здійснення висунення та посилення позиції «ІНФОРМАЦІЯ_2» та подальшого зайняття оборони в районі населеного пункту АДРЕСА_2 для подальшого виконання бойових завдань за призначенням.

Будучи невдоволеним наказом щодо зайняття оборони в районі населеного пункту АДРЕСА_2, солдат ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ та вибувати в районі населеного пункту АДРЕСА_2 для подальшого виконання бойових завдань за призначенням, чим підірвав боєготовність та боєздатність 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Такі дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 4 ст. 402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

12 грудня 2024 року між обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , та прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 , якій на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0003075 від 04.12.2023, укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно з угодою ОСОБА_3 та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 .

Так, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його щире каяття, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також беззастережне визнання ним своєї винуватості, відсутність заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, беручи до уваги інтереси суспільства, відомості щодо особи ОСОБА_3 , раніше до кримінальної відповідальності не притягався, бажає продовжувати військову службу та виконувати Конституційний обов`язок із захисту суверенітету, територіальної цілісності та незалежності Української Держави вказаною угодою сторони вважали за можливе при призначенні покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, погодити призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, із урахуванням всіх обставин справи на підставі ст. 62 КК України замінити основне покарання ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та просив призначити ОСОБА_3 узгоджену міру покарання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, та пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладення угоди про визнання винуватості, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості судом, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання.

Захисник ОСОБА_5 підтримала позицію свого підзахисного, та просила призначити йому узгоджену міру покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Судом, встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину.

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, визначені ст. 470 КПК України.

При цьому, суд перевірив, що ОСОБА_3 цілком розуміє роз`яснені йому права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, суть обвинувачення та вид покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 402 КК України -непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він з середньою спеціальною освітою, не одружений, має постійне місце реєстрації та фактичне мешкання, в силу ст. 89 КК України не судимий, згідно з медичною характеристикою за місцем несення військової служби декілька разів звертався за медичною допомогою, згідно з військово-лікарською комісією тимчасову нестійка контрактура лівого гомілково-ступневого суглобу, консолідуючий багатоуламковий перелом малогомілкової кістки лівої гомілки після вогнепального осколкового сліпого поранення лівої нижньої кінцівки, згідно з службовою характеристикою з військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 зарекомендував себе посередньо, службові обов`язки виконує належним чином, не схильний до вживання спиртних напоїв, фізично розвинений задовільно, згідно з відомостями КНП «Багатопрофільна центральна районна лікарня» Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради ОСОБА_3 на обілку у лікарів-нарколога та психіатра не перебуває, за медичною допомогою до лікарів нарколога, психіатра, невролога та нейрохірурга БЦРЛ не звертався.

Враховуючи викладене, тяжкість кримінального правопорушення, та дані про особу обвинуваченого, наявність декілька пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, ставлення особи до своїх дій, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 узгодженого сторонами покарання із застосуванням ст. ст. 62, 69 КК України у виді тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб суд не встановив.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Суд встановив, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін провадження та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 05.12.2023 до ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесенням застави в розмірі 80520,00 грн. Строк затримання постановлено обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 04 грудня 2023 року.

07.12.2023 ОСОБА_3 звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням застави, що підтверджуються листом начальника ДУ "Харківський слідчий ізолятор" (вих.№12/12-15686/БР від 07.12.2023).

Довідкою ТУ ДСА у Харківській області №04-48/5117/23 від 07.12.2023 підтверджено, що кошти у загальній сумі 80520,00 грн. надійшли на депозитний рахунок територіального управління з призначенням платежу «Сплата за заставу за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Харків, Ленінський р/с, справа № 642/7030/23_ Платіж за власні кошти - ОСОБА_9 ».

Відповідно до абз.3 ч.4 ст. 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Статтею 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 8 статті 182 КПК України визначено, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (ч.11 ст.182 КПК України).

Судом встановлено, що з моменту звільнення з-під варти та на день ухвалення вироку, тобто, в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений ОСОБА_3 виконав покладені на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені ст.182 КПК України, а тому застава підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_9 після набрання вироком законної сили.

Направлення засудженого ОСОБА_3 до дисциплінарного батальйону здійснити відповідно до Порядку відбування покарання засуджених військовослужбовців у виді тримання в дисциплінарному батальйоні, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 155 від 04 червня 2021 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 серпня 2021 року за № 1124/36746.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 368, 370, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 12 грудня 2024 року у кримінальному провадженні №0003075 від 04.12.2023, укладену між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 КК України, замінити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання для направлення до дисциплінарного батальйону під конвоєм Військової служби правопорядку Збройних Сил України.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 04.12.2023 (день фактичного затримання) по 07.12.2023, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді застави з покладеними обов`язками до набрання вироком законної сили залишити без змін, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками - скасувати.

Після набрання цим вироком законної сили заставу в розмірі 80 520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) грн. 00 коп., внесену 06.12.2023 на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області у якості застави за ОСОБА_3 на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 05.12.2023 у справі №642/7030/23 - повернути заставодавцю ОСОБА_9 .

Речовий доказ, а саме: оптичний диск dvd+rw, марки «hp invent», 4.7GB/120MIN/4Х, який надано разом з повідомленням керівника СіЗ ДВКР СБ України в ОТУ «Лиман» підполковника ОСОБА_10 від 04.12.2023 за 17/6/2-4152 - залишити в матеріалах кримінального провадження №0003075 від 04.12.2023.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, передбаченого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення, обвинуваченим - виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором - виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1