Провадження №11-кп/801/576/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за клопотанням прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09.04.2025, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою., -

встановив:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.04.2025 відмовлено в клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 із тримання під вартою на домашній арешт або зменшення розміру застави. В той же час даною ухвалою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 , продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на 60 (шістдесят) днів до 07 червня 2025 року, включно, із визначеною сумою застави в розмірі 908 400 грн.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обраний обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначеною сумою застави необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до ухвали суду не перестали існувати та не зменшились, а тому підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні встановлено не було.

Вказує, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного із незаконним переправленням осіб через державний кордон України, а тому йому достеменно відомі способи і зв`язки, щодо незаконного перетину державного кордону, що вказує на можливий перетин кордону і самим обвинуваченим, і, як наслідок переховування від суду.

Суд першої інстанції вважає, що прокурором доведені ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення тяжкого злочину, до затримання офіційно не працював, не мав постійного джерела доходу, а тому він може і надалі вчинювати злочини, чинити тиск на свідків у вказаному кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

На вказану ухвалу суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09.04.2025 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково та обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт з застосуванням засобу електронного контролю.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що судом неналежним чином надана правова оцінка доказам, зазначеним в клопотанні про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про необхідність в задоволення даного клопотання, тому ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

На дуку захисту в ході розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор в судовому засіданні не довів наявність ризиків та обставин, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що продовження строку тримання під вартою виконано у відповідності до вимог ст. ст. 184, 199 КПК України та містить суть обвинувачення, обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України:

- наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України;

- злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_8 віднесений відповідно до ст. 12 КК України до тяжкого злочину, що загрожує обвинуваченому покаранням у виді тривалого строку позбавлення волі;

- існують ризики, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_8 , будучи обізнаним щодо способів та місць незаконного перетику державного кордону України, може переховуватися від суду, в тому числі за межами України, впливати на обвинуваченого та свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншимчином, тому зміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обставини, на які посилається сторона захисту, не є тими безумовними підставами, які слугують підставами для зміни запобіжного заходу, не спростовують ризиків, наведених прокурором у клопотанні, які вважав доведеними суд.

З висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки сукупність встановлених судом та перевірених під час апеляційного розгляду обставин вказує на доцільність продовження раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зможе запобігти існуючим ризикам.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Наявність постійного місця проживання, перебування тривалий час під вартою колегія суддів враховує, проте не вважає ці обставини визначальними, оскільки вони не свідчать про те, що для обвинуваченого дані фактори будуть стримуючими та здатними вплинути на його процесуальну поведінку чи зменшити встановлені судом ризики.

За таких обставин, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 та запобігти ризикам, доведеним в судовому засіданні прокурором.

Судом першої інстанції не завершено судовий розгляд кримінального провадження, а тому строк тримання під вартою обвинуваченому вірно продовжено за наявності ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про особу, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Інші більш м`які запобіжні заходи, на переконання апеляційного суду, не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного щодо запобігання встановленим ризикам.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09.04.2025, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 07 червня 2025 року, включно, із визначеною сумою застави в розмірі 908 400 грн., - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4