Справа № 740/5302/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/148/25
Категорія - ч.1 ст.122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000846 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Червоні Партизани (нині - Володькова Дівиця) Носівського (нині - Ніжинського) району Чернігівської області, зареєстрований у АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , неодружений, освіта професійно-технічна, не працює, раніше судимий: 26.01.2021 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн; на підставі ухвали Ніжинського міськрайонного суду від 31.08.2021 - замінено штраф на громадські роботи (знятий з обліку органу пробації),

засуджений за ч.1 ст.28 ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1, п.1 ч.3 ст.76 КК України.

Крім того, ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.296 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення.

Скасовано арешт на майно, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду від 21 травня 2021 року.

Процесуальні витрати у розмірі 1144,35 грн віднесено на рахунок держави. Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що у ніч із 14 на 15 квітня 2021 року, ОСОБА_8 , спільно із двома особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, перебували на зупинці громадського транспорту, що знаходиться біля магазину «ТРАШ» за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Московська, 13, де на той час також знаходився потерпілий ОСОБА_10 . 15.04.2021 близько 02:30 год, ОСОБА_8 із двома особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, групою осіб, без попередньої змови між собою, підійшли до ОСОБА_10 і умисно почали наносити йому удари руками та ногами в ділянку голови та тулубу, завдавши при цьому потерпілому не менше двадцяти ударів, чим заподіяли останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Крім цього, згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_8 обвинувачується у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, за наступних обставин.

Так, у ніч із 14.04.2021 на 15.04.2021, ОСОБА_8 , спільно із двома особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що знаходиться біля магазину «ТРАШ» за адресою: місто Ніжин, вул. Московська, 13, де на той час також знаходився потерпілий ОСОБА_10 , близько 02 год 30 хв, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, шляхом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 і пошкодження його майна у громадському місці, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, безпричинно, використовуючи удаваний привід, діючи спільно, групою осіб, підійшли до ОСОБА_10 і почали наносити йому удари руками та ногами по голові та тулубу, завдавши при цьому потерпілому не менше двадцяти ударів, а також спільними діями пошкодили особисте майно ОСОБА_10 - мобільний телефон марки Xiaomi моделі Redmi Note 6 Pro Black, вартістю 2239 грн 80 коп.

Під час вчинення вищевказаних протизаконних дій потерпілому ОСОБА_10 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження; грубо порушено громадський порядок, а саме: суспільні відносини, які забезпечують нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в побуті, а також заподіяно шкоду особистим інтересам ОСОБА_10 , наданих йому Конституцією України, правам на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканість; спричинено потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2239 грн 80 коп.

Виправдовуючи ОСОБА_8 за ч.2 ст.296 КК України, місцевий суд вказав на недоведеність вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_11 , оскільки достатніх, допустимих та належних доказів на підтвердження вчинення вказаного кримінального правопорушення стороною обвинувачення не надано, і не здобуто судом.

Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.28 ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України та призначити йому покарання: за ч.1 ст.28 ч.1 ст.122 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч.2 ст.296 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_8 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Крім того, просив виключити щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 . У решті цей же вирок суду залишити без змін. В обґрунтування скарги послався на достатність у матеріалах кримінального провадження доказів вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України. На думку апелянта, місцевий суд безпідставно дійшов висновку про відсутність мотиву явної неповаги до суспільства та особливої зухвалості як обов`язкових елементів відповідно суб`єктивної й об`єктивної сторін складу злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_8 . Так, спричиняючи тілесні ушкодження ОСОБА_10 , обвинувачений усвідомлював та бажав порушити громадський порядок не лише відносно потерпілого, а й щодо інших осіб, оскільки кримінальне правопорушення було вчинено в громадському місці - на зупинці громадського транспорту на одній з центральній вулиць м. Ніжин; подія відбулась у нічний час доби в густонаселеному районі міста та неподалік будівлі відділу поліції. Також, події злочину передувало порушення ОСОБА_8 та особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, громадського порядку, що полягало у розпиті алкогольних напоїв у громадському місці. Вказав на відсутність в обвинуваченого щирого каяття з приводу скоєного ним, оскільки під час судового розгляду він повідомляв суду про визнання своєї провини, вибачався перед потерпілим. Проте, в ході судових дебатів повідомив, що повністю не визнає своєї провини та просив його виправдати за всіма епізодами пред`явленого обвинувачення й закрити провадження по справі. Також обвинуваченим не відшкодовано ОСОБА_10 завдані збитки, навіть частково. Крім того, послався на невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Зокрема, вказав на безпідставне звільнення місцевим судом ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, котрий підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав; обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника, які просили вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги прокурора зводяться до безпідставного виправдання ОСОБА_8 за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України. Апелянт вважає, що матеріали кримінального провадження містять достатньо доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Разом з тим, перевіривши матеріали кримінального провадження в апеляційному порядку, колегія суддів погоджується з доводами місцевого суду щодо правильності оцінки доказів у справі, оскільки судом при прийнятті рішення дотримано вимоги діючого законодавства.

Так, відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, відповідно до положень ч.1 ст.92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Як убачається з матеріалів справи, стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, надано докази, які були безпосередньо досліджені судом у судовому засіданні місцевого суду та перевірені судом апеляційної інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, не визнав, та підтвердив показання, дані ним у суді першої інстанції. Наполягав на тому, що тілесні ушкодження ОСОБА_10 заподіяв разом з іншими особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілим, який почав знімати ОСОБА_8 та його інших осіб на мобільний телефон, без їх згоди. У спричиненні потерпілому тілесних ушкоджень вину свою визнав повністю, щиро розкаявся, зазначивши, що не хотів, щоб все так склалося. Він просив вибачення у потерпілого ОСОБА_10 .

Аналізуючи докази сторони обвинувачення на підтвердження обставин кримінального правопорушення за ч.2 ст.296 КК України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом доводили склад цього злочину.

Так, диспозиція ч.1 ст.296 КК України передбачає відповідальність за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Частина 2 ст.296 КК України визначає відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №10 «Про судову практику у справах про хуліганство», при розгляді кримінальних справ зазначеної категорії суди, пред`являючи високі вимоги щодо якості дізнання і досудового слідства, не повинні перебирати на себе функцію обвинувачення чи функцію захисту, а мають спрямовувати процес таким чином, щоб усі обставини справи були розглянуті всебічно, повно й об`єктивно, а вирок ґрунтувався лише на доказах, ретельно досліджених у судовому засіданні. Зокрема, необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Суди зобов`язані, як установлювати вину підсудних та призначати їм справедливе покарання, так і вживати всіх необхідних заходів для повного відшкодування потерпілим заподіяної матеріальної та моральної шкоди, а також з`ясовувати причини й умови, що призвели до вчинення хуліганства.

Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст.296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту, тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла. Хуліганство визнають учиненим групою осіб і кваліфікують за ч.2 ст.296 КК України у разі участі в злочинних діях декількох (двох і більше) виконавців незалежно від того, яка форма співучасті (ст.28 КК України) мала місце. Кваліфікація за цією ознакою для осіб, які вчинили злочин за попередньою змовою або організованою групою, не виключає визнання зазначених обставин такими, що обтяжують покарання (п.2 ч.1 ст.67 КК України).

Кримінально карним хуліганством визнається грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Кримінальна-правова оцінка хуліганства та розрізнення його від інших видів посягань, зокрема проти життя та здоров`я людини, з метою правильного застосування норми закону про кримінальну відповідальність, проводиться за сукупністю ознак суспільно-небезпечного діяння, які згідно із законом про кримінальну відповідальність охоплюють склад даного злочину і визначають діяння як злочинне та кримінально карне.

Грубість порушення громадського порядку, кримінальним законом не конкретизована, є оціночним і визначається з урахуванням характеру вчинених хуліганських дій, їх наслідків, місця й тривалості їх вчинення, кількості потерпілих від зазначених дій, їхнього віку, стану здоров`я, істотності порушення їх інтересів, або інтересів підприємств, установ чи організацій.

Мотивом грубого порушення громадського порядку є явна неповага до суспільства. При цьому явною і очевидною, як для винної, так і для потерпілих і оточуючих, неповагою до суспільства вважається прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду (справа №288/1158/16-к), для юридичної оцінки діяння за ст.296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю, винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 КК України, є вчинення таких умисних дій, що супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, до таких ознак хуліганства можуть бути віднесені насильство із завданням потерпілому побоїв або заподіяння тілесних ушкоджень, знущання над ним чи пошкодження майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, або таке, яке особа тривалий час уперто і навмисно не припиняла, так само поєднані з демонстративною зневагою до загально прийнятих норм моралі.

Тобто, громадський порядок слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю. Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки. Початок прояву такого діяння може бути різний, проте для кваліфікації хуліганства момент виникнення бажання його вчинити не є визначальним, оскільки не є конструктивною ознакою (складовою) цього посягання. Цей стан не виключає й того, що особа, яка не планувала або завчасно не готувалася і не мала наміру вчинити хуліганство, водночас може скоїти це діяння згодом за будь-яких обставин.

Відмежовуючи хуліганство від злочинів проти здоров`я, слід застосовувати правову позицію Верховного Суду України, висловлену у справі № 5-17кс12, підтриману Касаційним кримінальним судом Верховного Суду у постанові від 19.04.2018 у справі № 209/1242/13-к, згідно з якою під час хуліганства посягання на суспільні відносини здійснюються в активній формі, переважно з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу. Відбуваються вони, як правило, в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною лексикою та/або фізичним насильством, зокрема з використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені об`єкти захисту.

Відповідно до п.4 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 №10, суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Для з`ясування особливої зухвалості законодавець зазначає, що особлива зухвалість - це грубе порушення громадського порядку, поєднане із завданням потерпілій особі побоїв чи іншим насильством, що спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації, руху транспорту тощо.

Під явною неповагою до суспільства законодавець також визначає нахабно виявлене, зневажливе ставлення винного до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності. Ця ознака однаково характеризує як об`єктивну сторону хуліганства - грубе порушення громадського порядку, так і його суб`єктивну сторону - хуліганські мотиви вчинення. Закінченим злочин визнається з моменту вчинення дії, що грубо порушує громадський порядок.

Отже, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України, обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Допитаний у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 показав, що 14.04.2021 пізно ввечері він посварився зі своєю дівчиною, з якою проживав біля магазину «Траш» у м. Ніжині, після чого вирішив піти на вулицю. Біля зупинки громадського транспорту він побачив компанію молодих хлопців, близько 10 осіб, які розпивали спиртні напої. Нікого раніше з них ОСОБА_10 не знав, ні з ким не був знайомий. Потерпілий підійшов до них, познайомився та попросив дозволу приєднатися до їхньої компанії, проти чого хлопці не заперечували, налили йому алкоголь, він розказав їм про свою сварку з дівчиною. Він випив приблизно 2 маленькі стаканчики алкоголю. До цього потерпілий був тверезий, він не часто вживає алкоголь, тому що йому це заборонено, оскільки він хворіє на епілепсію. Під час розпивання спиртних напоїв, він вирішив сфотографуватися на пам`ять, але хлопці подумали, що він фіксує правопорушення, що він з поліції. На що він відповів, що це не так, він їх не знімав на відео, сфотографував лише спиртні напої. Дозволу на фотографування у хлопців він не питав, оскільки фіксував лише алкоголь, хлопців у кадрі не було. Після того, як почав назрівати конфлікт, він намагався заспокоїти хлопців, запропонував їм показати фото, щоб вони переконалися, що він їх не знімав, щоб уникнути конфлікту - запропонував видалити фото. Він підійшов до ОСОБА_12 , щоб показати йому фотографію, та коли почав розблоковувати телефон, отримав від нього перший удар у щелепу, втратив свідомість та впав на асфальт. Далі він відчув, як йому довго наносили часті удари, намагався самостійно піднятися, але нічого не виходило, декілька разів втрачав свідомість. Після першого удару він повідомляв хлопцям, що він хворіє на епілепсію, просив його не бити, тому що розумів, які наслідки можуть бути. Після цього, на нього накричали нецензурною лайкою, погрожували вбити, хто саме із хлопців це сказав - не пам`ятає, тому що це було сказано під час бійки, коли він вже лежав на землі. У подальшому місце бійки перенеслося до магазину. Потерпілий пам`ятає, як особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, з іншим хлопцем взяли його під руки та потягнули до вхідних дверей магазину. Він знову попереджав їх, що хворіє на епілепсію. Біля магазину хлопці продовжили наносити йому удари ногами. Пам`ятає, що один удар по обличчю біля магазину завдала йому особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження. Скільки по часу тривала бійка та чи намагався хтось із хлопців з компанії її зупинити - не пам`ятає. Біль у щелепі він відчув у кінці бійки; всі удари, окрім першого в щелепу, наносилися йому в лежачому положенні. Зазначив, що із сторонніх людей в бійку ніхто не втручався. Пам`ятає лише, що коли прийшов до тями, то побачив водія автомобіля, який щось йому говорив. Після бійки компанія його залишила біля магазину, ОСОБА_10 лежав у калюжі крові та розумів, що йому потрібно в лікарню. Скористатися своїм телефоном він не міг, так як втратив його ще під час першого удару на зупинці. У подальшому працівники поліції його повернули, але він не придатний до використання. Потерпілий жив неподалік, тому пішов додому. Невдовзі приїхала його хрещена, яка відвезла його до лікарні, де його обстежили, та поліція відібрала заяву про вчинення кримінального правопорушення. Зауважив, що в компанії хлопців був ОСОБА_13 , який приходив до нього в лікарню вибачатися, та особи, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження, але ці хлопці вибачення не просили та не спілкувалися з ним після бійки.

Так, з вищевикладених показань потерпілого ОСОБА_10 щодо обставин його спілкування з обвинуваченим, не вбачається вчинення останнім дій, характерних для хуліганства. Зокрема, з боку ОСОБА_8 були відсутні погрози, агресивна поведінка, нецензурна лайка, які призвели до порушення громадського порядку, явна неповага до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, тобто, вчинення діянь, що входять до об`єктивної сторони хуліганства.

Згідно з протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 15.04.2021, ОСОБА_10 повідомив, що 15 квітня 2021 року близько 02-00 год., невідомі особи поблизу магазину «Траш», по вул. Московській у м. Ніжині, завдали йому тілесні ушкодження у вигляді перелому щелепи.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 15.04.2021, у присутності понятих, оглянуто територію (парковка, зупинка «Зірочка») поблизу магазину «Траш» по вул. Московській, 13, у м. Ніжині та установлено, що на відстані 5 метрів від зупинки «Зірочка» на землі знаходиться розбитий мобільний телефон марки «Ксіомі», який поміщено до спец пакета № EXPO229538; на підлозі перед входом до магазину «Траш» виявлено сліди плям бурого кольору та бризки речовини бурого кольору на металевій стіні зліва від входу до магазину.

Згідно з протоколом огляду предмета від 06.05.2021, слідчим за участю потерпілого ОСОБА_10 було оглянуто dvd-r диск, на якому знаходиться відео з камери, що встановлена на фасаді магазину «Траш» за адресою: вул. Московська, 13, м. Ніжин. Відеозапис здійснюється біля приміщення магазину «Траш» з асфальтним покриттям. На відео, зокрема файлі №1, видно, як біля зупинки громадського транспорту в напрямку руху в бік вул. Широкомагерська знаходиться натовп людей. Далі встановлено, що на 27 секунді перегляду відеозапису хлопець, одягнений у біло-сірі спортивні штани, наносить удар по невідомому хлопцю в чорних штанях, від якого останній падає на землю. Після цього цей хлопець у біло-сірих штанях наносить хлопцю в чорних штанях ще один удар. На відео файлі № 2 видно, як біля зупинки продовжується бійка, де хлопець у біло-сірих штанях та невідомий хлопець у джинсах наносять кілька ударів по лежачому хлопцю. У подальшому їх розбороняють, потім підходить невідомий хлопець у світлій куртці кольору хакі та бере щось із рук у лежачого хлопця. Потім лежачого хлопця піднімають на ноги. На відео файлі № 3 видно, як хлопця, якого підняли із землі на ноги, ведуть двоє невідомих осіб ліворуч від входу до магазину «Траш», які одягнені в куртку кольору хакі з білою та чорною вставками, сірі джинси та куртку, та ще один, який одягнений у чорну куртку з капюшоном, з картузом чорного кольору, в біло-сірих штанях та кросівках. Після цього хлопець у куртці кольору хакі наносить удар рукою в обличчя хлопцю в чорному, від чого той падає, після чого хлопець у біло-сірих штанях наносить три удари по лежачому хлопцю в чорному. У подальшому хлопець у куртці кольору хакі вихоплює з рук лежачого телефон та розбиває його об асфальтоване покриття. Після чого хлопець у біло-сірих штанях наносить кілька ударів по хлопцю в чорному, від яких останній падає на землю. Потім хлопець у куртці кольору хакі наносить кілька ударів в обличчя хлопцю в чорному. Потім підбігає ще один хлопець, який одягнений у чорну куртку з капюшоном та джинси, і наносить лежачому хлопцю в чорному кілька ударів по обличчю рукою. Після чого його відтягують від лежачого. Потім хлопець у куртці кольору хакі теж наносить кілька ударів рукою по обличчю та один удар ногою, після чого до них знову підбігає хлопець у джинсах та наносить удар ногою в обличчя по лежачому хлопцю. Після чого хлопець у куртці кольору хакі дістає з кишені лежачого якийсь предмет та кидає його об асфальтове покриття, після чого хлопець у біло-сірих штанях підбирає даний телефон та знову кидає його об асфальтове покриття. Потім хлопець у джинсах наносить кілька ударів ногою по обличчю лежачого хлопця. Після чого вони всі відходять, а той намагається підвестися. Потім у цей час до лежачого підбігає хлопець у джинсах та наносить кілька ударів ногою по обличчю лежачого, після чого хлопця в джинсах відтягують від лежачого та всі прямують у бік до зупинки. Потім через деякий час повертаються до лежачого хлопця та намагаються привести його до тями, піднімають та поливають його водою, щоб опритомнів. Після чого всі учасники розійшлися. Хлопець у чорному пішов у бік вул. Набережна, а решта компанії пішла в бік вул. Широкомагерська. Як пояснив ОСОБА_10 , на вказаному відеозаписі він впізнає себе в чорній куртці, чорних штанях та темно-синіх кросівках; у куртці кольору хакі з білою та чорною вставкою він впізнає хлопця, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, який забрав у нього телефон біля зупинки громадського транспорту, та який наносив йому в подальшому удари в ділянку обличчя, та який також розбив його телефон; у чорній куртці та сіро-білих спортивних штанях він впізнає хлопця на ім`я ОСОБА_14 , з яким він познайомився в тій компанії, та який наніс йому перший удар рукою в обличчя, від якого ОСОБА_10 упав, і який також наносив йому ще удари по обличчю та корпусу; у чорній куртці та джинсах він впізнає хлопця, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, який тягав його за одяг та наносив удари ногами по обличчю. Також у судовому засіданні оглянуто відеозапис з місця події - з камери, що встановлена на фасаді магазину «Траш» за адресою: вул. Московська, 13, м. Ніжин, згідно з яким підтверджуються обставини, зазначені в протоколі огляду.

Як слідує з протоколу проведення слідчого експерименту від 06.05.2021 за участю потерпілого ОСОБА_10 , з додатком - відеозаписом на dvd-r диску, за адресою: вул. Московська, 13, м. Ніжин, на зупинці громадського транспорту біля магазину «Траш», потерпілий ОСОБА_10 розповів про події завдання йому тілесних ушкоджень та показав, як це відбувалося.

Вищевказані докази у своїй сукупності з показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_15 підтверджують вчинення обвинуваченим дій, які охоплюються об`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

При цьому, зазначені докази жодним чином не підтверджують того, що з боку обвинуваченого ОСОБА_8 мали місце прояви особливої зухвалості, зокрема, нахабне поводження, буйство, бешкетування, порушення спокою громадян; що обвинувачений вчиняв активні дії, спрямовані на агресію чи провокацію конфлікту, як по відношенню до потерпілого ОСОБА_10 , так і щодо порушення громадського порядку, спокою та нормальної життєдіяльності громадян.

Із наданих стороною обвинувачення доказів не вбачається відомостей на підтвердження вчинення ОСОБА_8 будь-яких дій, які б давали підстави вважати, що він провокував конфлікт, використовував нецензурну лексику в громадському місці, прагнув показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, бажав самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству та державі, тощо, щоб його спілкування з потерпілим носило характер зухвалого виклику соціальному оточенню, щоб він вчиняв дії, які б свідчили про протиставлення себе оточуючим узагалі, показував би свою зверхність, і викликав у сторонніх осіб спробу припинити такі дії.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що поведінка обвинуваченого не мала ознак, характерних для хуліганства.

Отже, перевірені в судовому засіданні місцевим судом вищенаведені докази сторони обвинувачення у своїй сукупності не містять достатніх та переконливих даних, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Викладене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України від 23лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права.

Так, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Відтак, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість виправдання місцевим судом ОСОБА_8 за ч.2 ст.296 КК України - неспроможними.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості, є непереконливими, з огляду на таке.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Водночас, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.

Призначене ОСОБА_8 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру скоєних дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання та звільняючи від його відбування з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, місцевий суд, разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, врахував також дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_8 розміру покарання, місцевий суд узяв до уваги, що останній щиро розкаявся, визнавши протиправність своєї поведінки, критично оцінив свої дії, шкодує з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію подальшою правомірною поведінкою, що знайшло своє підтвердження і під час апеляційного розгляду.

Беручи до уваги конкретні обставини кримінального провадження, обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 - щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання; особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі у межах санкції ч.1 ст.122 КК України, зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 враховані, тому доводи про м`якість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора у цій частині.

Порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4