Справа № 128/4456/24
УХВАЛА

Іменем України

13 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)»ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції, клопотання засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання в Державній установі «Стрижавська виправна колонія (№81)», про приведення вироку у відповідність до нового закону, який звільняє від покарання або пом`якшує його,

УСТАНОВИВ:

До Вінницького районного суду Вінницької області надійшло вищевказане клопотання засудженого ОСОБА_4 , у якому він просить «переглянути його справу відповідно до Закону України №11068. Згідно з даним Законом та беручи до уваги те, що сума завданих збитків менша, ніж 3000 грн, просить взяти його клопотання до уваги та переглянути його справу».

В судовому засіданні 12.12.2024 засуджений ОСОБА_4 зазначив, що клопотання підтримує, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 просить переглянути призначене йому покарання.

Представник Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» ОСОБА_5 в судовому засіданні 12.12.2024 зазначив, що не заперечує з приводу клопотання засудженого ОСОБА_4 .

В судовому засіданні 12.12.2024 прокурор ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_4 засуджений вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 16.12.2022, крім іншого, по ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України за вчинення 20 червня 2022 року закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно в умовах воєнного стану, на суму 1380,40 грн, тому, враховуючи, що вартість предмету вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, станом на момент вчинення кримінального правопорушення не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2481 грн), отже, ОСОБА_4 підлягає звільненню від призначеного судом покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України. В подальшому, згідно з вироком суду, ОСОБА_4 20.06.2022 було вчинено десять епізодів крадіжки, які об`єднані єдиним умислом, на загальну суму 2722,68 грн, що перевищує прожитковий мінімум, а тому вказані дії не підлягають декриміналізації. Таким чином, ОСОБА_4 слід вважатитаким, що засуджений та відбуває покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком 1 рік; за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років 1 місць; на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, з остаточним визначенням покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 1 місяць.

Заслухавши учасників судового провадження, оглянувши матеріали клопотання та матеріали особової справи ОСОБА_4 , суд дійшов такого висновку.

В пункті 13 частини першої статті 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків, суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Установлено, що Жидачівський районний суд Львівської області вироком від 16.12.2022 ухвалив « ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357 КК України, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання. за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі; за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п?яти) років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п?яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п?яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі». Львівський апеляційний суд ухвалою від 16.03.2023 постановив «апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2022 року відносно ОСОБА_4 без змін». Вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 16.12.2022 набрав законної сили 16.03.2023.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною першою статті 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і статтею 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, у статті 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21) дійшла висновку, що «статті 185, 190, 191 фактично містять відсилку до статті 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна. Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у статті 51 КУпАП. Отже, із часу набуття 09.08.2024 чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією статті 51 КУпАП. Як наслідок, для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК України, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні статті 5 КК України».

В частині шостій статті 3 КК України передбачено, що зміни до КК України можуть вноситися, у тому числі, законами про внесення змін до законодавства України про адміністративні правопорушення.

У пояснювальній записці до запропонованих змін до статті 51 КУпАП законодавець їх метою визначив саме зміну кримінального законодавства щоби досягнути домірності при застосуванні кримінальної відповідальності за правопорушення незначної тяжкості.

Таким чином, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21) дійшла висновку, що «зміна до статті 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У той же час наголошено, що визначення суми, яка дорівнює два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, здійснюється виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діяв на час вчинення відповідного діяння».

Згідно з п. 5 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

В підпункті 169.1.1 розділу ІV Податкового кодексу України визначено, що сума податкової соціальної пільги встановлена в розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, два неоподаткованих мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що станом на 01.01.2022 становив 2481 грн.

Установлено, що ОСОБА_4 засуджений Жидачівським районним судом Львівської області вироком від 16.12.2022, крім іншого, по ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України за вчинення 20 червня 2022 року закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно в умовах воєнного стану, на суму 1380,40 грн, по ч. 4 ст. 185 КК України за вчинення 20 червня 2022 року десятьох епізодів таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно в умовах воєнного стану, що охоплювалися єдиним умислом, на загальну суму 2722,68 грн.

Враховуючи, що вартість предмету вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, станом на момент вчинення кримінального правопорушення не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2481 грн), отже, до такого діяння мають бути застосовані положення статті 5 КК України.

Встановивши, що Жидачівський районний суд Львівської області вироком від 16.12.2022 ОСОБА_4 визнав винуватим, крім іншого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, за закінчений замах на таємне викрадення майна, вартість якого станом на момент вчинення правопорушення не перевищувала двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тому відповідно до ст. 5 КК України, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та на підставі частини другої статті 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного судом покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

При цьому, враховуючи, що вартість викраденого ОСОБА_4 майна станом на момент вчинення 20.06.2022 десятьох епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, що охоплювалися єдиним умислом, перевищувала два неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тому відсутні підстави для застосування зворотної дії у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та звільнення ОСОБА_4 від призначеного судом покарання за ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

В процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, котрі призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене в частині другій статті 74 КК України.

Застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях статті 58 Конституції України про зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів та статті 5 КК України про зворотну дію кримінального закону у часі.

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказана в частині другій статті 74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення нею певного діяння.

Звільнення від відбування покарання на підставі частини другої статті 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду засудження особи, незалежно від того відбуває вона покарання, чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України чи виконання вироку відстрочене статтею 536 КПК України). При цьому, законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за частиною другою статті 74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Таким чином, слід вважати ОСОБА_4 таким, що засуджений Жидачівським районним судом Львівської області вироком від 16.12.2022 та відбуває покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п?ять) років 1 (один) місць; на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, з остаточним визначенням покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Керуючись ст.ст. 5, 74 КК України, ст.ст. 372, 537, 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання в Державній установі «Стрижавська виправна колонія (№81)», про приведення вироку у відповідність до нового закону, який звільняє від покарання або пом`якшує його, задовольнити.

На підставі частини другої статті 74 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині покарання, призначеного Жидачівським районним судом Львівської області вироком від 16.12.2022 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку із усуненням законом караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що засуджений Жидачівським районним судом Львівської області вироком від 16.12.2022 та відбуває покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п?ять) років 1 (один) місць; на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, з остаточним визначенням покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

СУДДЯ