Номер провадження: 11-сс/813/451/25
Справа № 947/5113/25 1-кс/947/2174/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 04.02.2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0001478 від 18.12.2024 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Петрівка Іванівського району Одеської області, громадянина України, одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

встановив:

СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001478 від 18.12.2024 року за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, скоєного за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до положень п.п. 1-4, 9, 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, п.п. 2.1, 8.1, 8.9 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 року №622, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України. Право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин здійснюється на підставі передбачених законом дозволів.

Посадові особи та громадяни, які порушили порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, охорони, перевезення і використання предметів, матеріалів і речовин, відкриття і функціонування підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Разом з цим, ОСОБА_9 , будучи обізнаним із діючим законодавством щодо заборони носіння, зберігання, придбання та збуту боєприпасів без передбаченого законом дозволу, свідомо допустив їх порушення, вчинивши умисний злочин проти громадської безпеки за наступних обставин.

Так, ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, маючи намір на придбання, носіння, зберігання та збут боєприпасів без передбаченого законом дозволу, незаконно, в порушення вимог в порушення вимог п.п. 1-4, 9, 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року №576 та п.п. 2.1, 8.1, 8.9 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 року №622, в грудні 2024 року (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) при невстановлених обставинах придбав боєприпаси, а саме патрони калібру 5,45 мм (5,45х39мм) у кількості 1557 шт. та ручні осколкові гранати «РГД-5» (з маркуваннями «РГД-5 -156-71Т» та «РГД-5-160-71Т») у кількості 2 шт., які зберігав у невстановленому місці до 18.01.2025 року.

Надалі, ОСОБА_9 на початку грудня 2024 року, маючи умисел на отримання матеріальних благ за рахунок незаконного збуту раніше придбаних боєприпасів, використовуючи мобільний додаток миттєвого обміну текстовими та мультимедійними повідомленнями «Telegram», запропонував ОСОБА_10 придбати боєприпаси патрони калібру 5,45 мм та гранати «РГД-5», повідомивши останньому, що вони будуть коштувати 1000 доларів США. ОСОБА_10 , в свою чергу, шляхом проведення листування із ОСОБА_9 в мобільному додатку миттєвого обміну текстовими та мультимедійними повідомленнями «Telegram», погодився на пропозицію останнього та став очікувати від нього подальших інструкцій щодо придбання запропонованих боєприпасів.

У подальшому, 07.01.2025 року, о 10:39 год., ОСОБА_9 надіслав ОСОБА_10 текстове повідомлення у мобільному додатку «Telegram», в якому вказав номер банківської картки, імітованої банком «А-банк» НОМЕР_1 , на яку останній повинен здійснити оплату за боєприпаси в сумі 500 доларів США.

Того ж дня, ОСОБА_10 , перебуваючи у приміщенні відділення банку «А-банк» за адресою: м. Одеса, вул. Кінна, буд. 22, в касі вказаного банку обміняв грошові кошти в сумі 500 доларів США, що становило 21000 гривень, та одразу ж здійснив грошовий переказ вказаних грошових коштів на раніше вказану ОСОБА_9 банківську картку НОМЕР_1 , про що повідомив останнього у мобільному додатку «Telegram». Здійснивши оплату за боєприпаси, ОСОБА_10 став очікувати подальших вказівок від ОСОБА_9 .

Отримавши від ОСОБА_10 оплату за боєприпаси, 18.01.2025 року в невстановлений час, але не пізніше 14:16 год., ОСОБА_9 переніс бойові припаси, а саме патрони калібру 5,45 мм (5,45х39мм) у кількості 1557 шт. та ручні осколкові гранати «РГД-5» (з маркуваннями «РГД-5 -156-71Т» та «РГД-5-160-71Т») у кількості 2 шт., з невстановленого досудовим розслідуванням місця зберігання до обраного ним місця збуту схованки, розташованої на відстані близько 300 метрів від АЗС «Светал», яка знаходиться на в`їзді в с. Причорноморське Одеського району Одеської області.

Надалі, 18.01.2025 року, о 14:16 год., ОСОБА_9 надіслав текстове повідомлення ОСОБА_10 у мобільному додатку «Telegram» з інструкціями та описом місця, в якому останній повинен забрати придбані боєприпаси, та о 14:17 год., надіслав мультимедійне повідомлення із зображенням описаного місця. ОСОБА_10 , в свою чергу, отримавши від ОСОБА_9 вказані повідомлення та діючи відповідно до вказівок останнього, 18.01.2025 року, близько 14:25 год., направився в сторону с.Причорноморське Одеського району Одеської області. Під`їхавши до АЗС «Светал», яка знаходиться на в`їзді в с. Причорноморське Одеського району Одеської області, ОСОБА_10 віднайшов місце, вказане ОСОБА_9 , та близько 15:10 год. забрав пакет із боєприпасами, придбаними у останнього, які одразу ж добровільно видав співробітникам правоохоронних органів.

Встановлено, що видані ОСОБА_10 патрони у кількості 1557 штук є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї, виготовленими промисловим способом, без внесених конструктивних змін 5,45мм військовими проміжними патронами (5,45х39мм) до автоматів Калашникова АК-74, АКС-74, АК-12, ручного кулемету РПК-74 та ін., придатними до стрільби, гранати «РГД-5» в кількості 2 шт. є ручними осколковими гранатами «РГД-5», з маркуваннями «РГД-5-156-71Т» та «РГД-5-160-71Т» відповідно.

03.02.2025 року ОСОБА_9 затримано органом досудового розслідування в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за кваліфікуючими ознаками: носіння, зберігання, придбання та збут боєприпасів без передбаченого законом дозволу.

04.02.2025 року старший слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , за погодженням з прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 242240 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також продовження вчинення кримінальних правопорушень.

Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого та до підозрюваного ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 01.04.2025 року, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 70 (сімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 211960 (двісті одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави, а саме:

- не відлучатися ізнаселеного пункту, в якому він проживає, тобто селища Буялик Березівського району Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала мотивована обґрунтованістю підозри та доведеністю існування ризиків.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить скасувати її та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, захисник посилається на відсутність ризиків у кримінальному провадженні та не врахування особи підозрюваного ОСОБА_9 , який має постійне місце проживання, позитивну характеристику за місцем проживання, має статус особи з інвалідністю 2 групи безстроково, має малолітнього сина, раніше не судимий, повністю визнає свою вину та щиро кається у скоєному.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Судовий розгляд проведено за відсутності захисника ОСОБА_8 , яка подала клопотання про проведення судового засідання за її відсутності, підтримала апеляційну скаргу. У скарзі захисник просила здійснити апеляційний розгляд за участю підозрюваного ОСОБА_9 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.03.2025 року розгляд апеляційної скарги постановлено провести в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» за участю підозрюваного ОСОБА_9 .

Однак, під час судового засідання по технічним причинам відео конференційний зв`язок із ДУ «Одеський слідчий ізолятор» налагодити не надалось можливим. Разом з цим, захисник ОСОБА_7 вказав про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги за відсутності підозрюваного.

За таких обставин, апеляційний розгляд проведено за відсутності підозрюваного ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 , але в присутності іншого захисника ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, разом з цим просив зменшити визначений розмір застави підозрюваному; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, дані про особу підозрюваного, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також продовжити вчинення кримінальних правопорушень.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_9 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах судового провадження, здобуті у ході досудового розслідування кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Таким чином, долучені до клопотання слідчого докази, на які міститься посилання в оскарженій ухвалі слідчого судді, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_9 можливо вчинив інкримінований йому злочин: носіння, зберігання та збут боєприпасів без передбаченого законом дозволу. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_9 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення щодо визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Частиною 5 статті 182 КПК визначено межі розмірів застави в залежності від тяжкості вчинених злочинів, а також передбачено щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину розмір застави у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Слідчий суддя правильно врахував обставини та тяжкість інкримінованого злочину, особу підозрюваного, та у відповідності до ст.182 КПК вірно встановив заставу у розмірі 70 (сімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 211960 (двісті одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави, оскільки такий розмір застави достатньою мірою може гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків.

Таким чином, слідчим суддею розмір застави визначено в межах, передбачених п.2 ч.5 ст.182 КПК.

На думку апеляційного суду, з урахуванням особи підозрюваного, конкретних обставин кримінального провадження та висунутої підозри у скоєнні тяжкого злочину, щодо носіння, зберігання, придбання та збуту великої кількості боєприпасів в умовах воєнного стану, а саме 1557 патронів та двох гранат без передбаченого законом дозволу, визначений слідчим суддею розмір застави є достатнім і прийнятним також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Доводи захисника ОСОБА_7 про можливість зменшення розміру застави, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки застава у меншому розмірі може виявитися недостатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Твердження сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, колегія суддів також визнає непереконливими, оскільки вказаний запобіжний захід може виявитися неспроможним запобігти встановленим ризикам.

Доводи сторони захисту про те, що підозрюваний ОСОБА_9 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має малолітню дитину, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, має статус особи з інвалідністю 2 групи безстроково, повністю визнає свою вину та щиро кається у скоєному, не спростовують наявності існуючих на початковій стадії досудового розслідування ризиків.

Матеріали справи не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2025 року, якою підозрюваному ОСОБА_9 , в кримінальному провадженні №0001478 від 18.12.2024 року, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4