н/п 1-кп/766/2364/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2025 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в кримінальному провадженні № 0002516 від 04.09.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч.1 ст. 311, ч.2 ст. 317, ч.3 ст. 313 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 заявив клопотання про застосування обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, виходячи з тяжкості злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується та наявності ризиків, передбаченихст.177 КПК України, що були враховані при обранні йому запобіжного заходу, наявність яких продовжує існувати крім того, просив у разі застосування строку застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , покласти на нього певні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

У клопотанні прокурор зазначив, що на стадії досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 20.06.2019 року стосовно ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, за вчинення яких законом передбачені покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років, у зв?язку з чим є підстави вважати, що останній з метою уникнення відповідальності за вчиненні злочини може переховуватись від суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник обвинуваченого заперечував щодо клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, вказуючи, що запобіжний захід не продовжувався судом під час судового розгляду ще до повномасштабного вторгнення російською федерацією. Обвинувачений місця свого проживання не змінював, завжди з`являвся на виклики до суду, не ухилявся, жодних порушень не допускав. Просила відмовити в застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений підтримав думку захисника, вказуючи, що він нікуди не зникав, завжди приходив до суду, його запобіжний захід взагалі не продовжувався в суді.

Заслухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд, враховуючи характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, мету і підстави застосування запобіжних заходів, визначені ст. 177 КПК України, дійшов наступного висновку.

01.03.2022 м. Херсон було окуповано військами рф, внаслідок чого рішенням зборів суддів Херсонського міського суду Херсонської області від 07.03.2022 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області зупинено.

Згідно рішення Вищої ради правосуддя від 30.05.2023 року №566/0/15-23 «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», роботу Херсонського міського суду Херсонської області відновлено з 01.06.2023 року. Датою початку процесуальної діяльності Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12.06.2023 року.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2024 року матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 надійшли колегії суддів: головуючий судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується в ряді кримінальних правопорушень, в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від від девяти до двонадцяти років з конфіскацією майна.

Відповідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частиною ч. 1 ст. 331 КПК України визначено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч. 2 ст. 331 КПК України).

При вирішенні питання щодо доцільності застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжного заходу, суд враховує положення ч. 1 ст. 177 та ч. 1 ст. 178 КПК, п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997.

Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані ст. 177 КПК України. Зокрема з ч. 1 ст. 177 КПК України випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов?язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як слідує зі змісту ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Водночас, як неодноразово зазначав Європейський суд у своїх рішеннях, ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна ( § 106, «Летельє проти Франції», п. 43).

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, запобіжний захід щодо обвинуваченого на стадії досудового розслідування був обраний у вигляді цілодобового домашнього арешту до 18.10.2019 року (включно).

Як встановлено з журналів судових засідань, обвинувачений ОСОБА_7 весь тривалий час протягом судових засідань з 15.10.2019 року по 24.02.2022 року (до повномасштабного вторгнення України російською федерацією), та з 29.10.2024 року (після повторного авторозподілу справи) завжди з`являвся за викликами до судового засідання. Запобіжний захід щодо обвинуваченого жодного разу не продовжувався та не обирався у суді під час судового розгляду.

Доказів того, що обвинуваченим було порушені процесуальні обов`язки протягом всього часу досудового розслідування, чи під час судового розгляду, або наявні інші порушення процесуальної поведінки обвинуваченого, суду не надано.

Сам факт тяжкості можливого призначення покарання не свідчить про існування ризику втечі.

Враховуючи тяжкість можливого покарання в сукупності з даними про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, має інвалідність ІІІ групи, відсутність порушень процесуальної поведінки на досудовому слідстві та весь тривалий час протягом судового засідання, навіть без жодного запобіжного заходу, суд приходить до переконання, що ризик можливого переховування обвинувачених є необґрунтованим.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні обмежує права особи на свободу та особисту недоторканість, які гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином, суд вважає, що прокурором не було доведено те, що на даний час існують обставини, які б слугували підставами для застосування до обвинуваченого такого заходу забезпечення кримінального провадження як запобіжний захід, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора.

При цьому, обов`язок прибувати за викликом до суду, покладено на обвинуваченого, відповідно до їх процесуального статусу у кримінальному провадженні та положень ч.2 ст.42 КПК України.

Крім того, доказів того, що обвинувачений може вчините інше кримінальне правопорушення, також не були надані прокурором.

Крім того, прокурором не долучено до клопотання ухвала суду якою, як стверджує прокурор, обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та покладено певні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, внаслідок чого суд позбавлений можливості перевірити чи дійсно обирався відносно обвинуваченого вказаний запобіжний захід.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 176-178, 181,184, 194, 199, 369, 372, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про застосуваня запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч.1 ст. 311, ч.2 ст. 317, ч.3 ст. 313 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3