У Х В А Л А

про призначення справи до судового розгляду

20.12.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

провівши у відкритому судовому засіданні підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0003373 внесеному до ЄРДР 24.10.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київська області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , фізичної особи-підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5

потерпіла ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, надійшов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просить постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні.

Також, заявив клопотання про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання вмотивоване тим, що ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ризики, які були враховані судом при обрані ОСОБА_3 запобіжного заходу, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення не зменшилися. Посилаючись на вказане, прокурор вважає, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 . Посилаючись на вказане, просить продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 .

Потерпіла не заперечувала проти призначення обвинувального акту до судового розгляду. Повідомила, що обвинувачений частково відшкодував заподіяну шкоду. Щодо запобіжного заходу - просила його змінити обвинуваченому на домашній арешт, щоб останній міг працювати та відшкодовувати їй заподіяну шкоду.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду. Просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, зазначив, що повністю визнає винуватість, щиро кається у вчиненому, частково відшкодував заподіяну шкоду та має намір відшкодувати її в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_7 вважав за доцільне призначити обвинувальний акт до судового розгляду. Щодо клопотання прокурора про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував. Зазначив, що ОСОБА_3 раніше не судимий, має сталі та міцні сімейні відносини, проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_8 , має на утриманні неповнолітню доньку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також утримує свою бабу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позитивно характеризується за місцем проживання, має задовільний майновий стан, є фізичною особою-підприємцем, так як здійснює ремонтні роботи у житлових будинках та квартирах, тобто має міцні соціальні звязки. Також зазначив, що ризики, зазначені при обранні запобіжного заходу його підзахисному на даний час не підтверджені. Просить застосувати до ОСОБА_3 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, дослідивши клопотання та матеріали наявні в розпорядженні суду, суд дійшов наступного висновку.

Кримінальне провадження підсудне Білоцерківському міськрайонному суду Київської області, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування складено у відповідності до положень ст. ст. 291, 292 КПК України, підстав для закриття кримінального провадження судом під час підготовчого судового засідання не встановлено, суттєвих порушень вимог КПК України при складанні обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, які б перешкоджали призначенню даного обвинувального акту до судового розгляду не виявлено, а тому суд дійшов висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В силу вимог ч. 5 ст. 314 КПК України суд дійшов до висновку про недоцільність складання досудової доповіді органом пробації.

Судове засідання у даному кримінальному провадженні з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження необхідно проводити відкрито.

У судове засідання необхідно викликати прокурора, потерпілу, захисника, обвинуваченого.

Відповідно до ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання, суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

З наявних в розпорядженні суду матеріалів вбачається, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.10.2024 року ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 закінчується 22.12.2024 року і розглянути вказане кримінальне провадження до закінчення вказаних строків не вбачається можливим, тому враховуючи вимоги ст. 315 КПК України, суд зобов`язаний розглянути клопотання прокурора про продовження строків запобіжного заходу та відповідно клопотання строни захисту про зміну запобіжного заходу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, майновий стан, тощо.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» разом із Конвенцію про права людини і основоположних свобод застосовується судами як джерело права, стосовно підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою, яке ґрунтується на презумпції, що після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням позбавлення волі, а тому судовим органам потрібно надати інші пояснення продовження тримання особи під вартою. Більше того, підстави подальшого тримання під вартою повинні бути чітко вказані національними судами («Єлоєв проти України», «Харченко проти України»).

У п. 62 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, повинні існувати конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Обговорюючи питання наявності ризиків щодо переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, незаконного впливу на свідків та потерпілу, та вчинення іншого кримінального правопорушення, то існування таких ризиків є цілком ймовірним.

Однак, клопотання прокурора не містить обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Також, надані суду матеріали містять докази того, що ОСОБА_3 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, за якими позитивно характеризується, працює - є фізичною-особою підприємцем, має на утриманні неповнолітню дитину, тобто має міцні соціальні зв`язки.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 125 КК України, у звязку з відмовою потерпілого ОСОБА_10 , який повідомив, що обвинувачений повністю відшкодував заподіяну шкоду, від підтримання приватного обвинувачення.

Тобто, обсяг обвинувачення, яке вмінювалося ОСОБА_3 зменшився, відповідно відсутній ризик впливу на потерпілого ОСОБА_10 .

За результатами розгляду вказаного клопотання суд дійшов висновку, що прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

Згідно ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини є достатніми для переконання, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Таким чином, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання прокурора про прожовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 , суд має дотримуватися не тільки загальних засад кримінального провадження, визначених у національному кримінальному процесуальному праві, зокрема презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а й враховувати практику Європейського суду з прав людини, тобто принцип поваги як до потерпілого, так і до особистої свободи обвинуваченого. Крім того, як вказує практика Європейського суду з прав людини, недостатньо посилатися на тяжкість злочину та ймовірне покарання при обґрунтуванні клопотань, в яких порушується питання щодо тримання особи під вартою.

На даний час, стороною обвинувачення, не наведено достатніх переконливих мотивів неможливості застосування інших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Зваживши всі обставини у їх сукупності, зменшення обсягу предявленого обвинувачення, думку потерпілої ОСОБА_6 , а також даних, що характеризують особу обвинуваченого в їх сукупності, суд дійшов висновку, що запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 , на даний час, можливо шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, з покладення певних обов`язків на обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КПК України після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Керуючись статтями 131-132, 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 199, 314-316, КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту по кримінальному провадженню № 0003373 внесеному до ЄРДР 24.10.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України у відкритому судовому засіданні в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на 9 год. 30 хв. 20.01.2025 року.

В судове засідання викликати прокурора, потерпілу, захисника, обвинуваченого.

Кримінальне провадження розглядати одноособово.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 задовольнити частково.

Клопотання захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 22. 00 год. до 06.00 год. наступного дня, строком на 2 місяці.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілою у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання Білоцерківському РУП ГУНП в Київській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_11