Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/219/25
Провадження № 1-кп/499/74/25
В И Р О К

Іменем України

07 квітня 2025 року смт Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (далі також - прокурор), обвинуваченого ОСОБА_4 (далі також - обвинувачений) та його захисника адвоката ОСОБА_5 (далі також - захисник) розглянув у відкритому, підготовчому судовому засіданні, в залі суду, кримінальне провадження № № 0000119 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кошарово-Олександрівка, Ульяновського району Кіровоградської області, зареєстрованого в будинку АДРЕСА_1 , одруженого, з базовою середньою освітою, офіційно не працюючого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 1141 Кримінального кодексу України (далі також - КК),

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення за угодою та статті (частини статті) КК, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа таке

1.1. Приблизно в червні 2024 року в обвинуваченого, який усвідомлював, що російська федерація здійснює широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад проти України, через що в Україні у встановленому законом порядку введено воєнний стан і оголошено загальну мобілізацію, виник злочинний умисел, направлений на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, способом поширення серед невизначеного, але значного кола осіб інформації про дати і місце проведення військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 заходів з оповіщення людських мобілізаційних ресурсів, з метою сприяння ухиленню громадянами України від виконання визначеного Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" обов`язку з`явитися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_9 для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

На виконання свого злочинного умислу, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 09 червня 2024 року обвинувачений, будучи зареєстрованим в месенджері (сервісі для обміну голосовими, текстовими повідомленнями і медіафайлами) «Viber» (далі також - месенджер «Viber») під іменем користувача « ОСОБА_6 », прив`язаним до його номера телефону НОМЕР_1 , приєднався до чат-групи у месенджері «Viber», із назвою «ІНФОРМАЦІЯ_8», в якій надалі розповсюджував серед невизначеного, але значного кола осіб, інформацію про дати і місце проведення військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 заходів з оповіщення людських мобілізаційних ресурсів.

Надалі, обвинувачений, діяв умисно, мав умисел на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і бажав настання шкідливих наслідків щодо зниження обороноздатності України в умовах воєнного стану і збройної агресії російської федерації проти України, загрози її національній безпеці, знаходився в невстановленому в ході досудового розслідування місці, використовував власний мобільний телефон марки «Infinix Hot 30 Play», модель «Infinix X6835B», S/N: X6835B-H6127KlM-T-GL241212V1738, приєднаний до мережі Інтернет, був зареєстрованим у месенджері "Viber" під іменем користувача " ОСОБА_6 ", авторизованим за його номером телефону НОМЕР_1 , і учасником чат-групи «Viber» із назвою «ІНФОРМАЦІЯ_8», мав права та технічні можливість поширювати публікації у вказаній чат-групі, поширив, способом розповсюдження, в цій групі повідомлення, яке містить інформацію про дату і місце проведення військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 заходів з оповіщення людських мобілізаційних ресурсів, такого змісту:

- 09 червня 2024 року, о 10 годині 37 хвилин: "ІНФОРМАЦІЯ_10" (інформація про переміщення військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 , його територіальних підрозділів ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) для проведення заходів з оповіщення людських мобілізаційних ресурсів у бік с. Катерино-Платонівка Коноплянської сільської громади Березівського району Одеської області);

- 09 червня 2024 року, об 11 годині 13 хвилин: "Вито в сторону Коноплево", надалі 09 червня 2024 року, об 11 годині 17 хвилин: "С ново николаевки" (інформація про переміщення військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 , його територіальних підрозділів ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) для проведення заходів з оповіщення людських мобілізаційних ресурсів із с. Новомиколаївка Курісовської сільської громади Березівського району Одеської області в бік с. Конопляне Березівського району Одеської області);

- 09 червня 2024 року, об 11 годині 56 хвилин.: "Опять в ново николаевки", "Вито", надалі 09 червня 2024 року, о 12 годині 00 хвилин.: "ІНФОРМАЦІЯ_11", надалі 09 червня 2024 року, о 12 годині 02 хвилини. - фотографія мікроавтобуса марки Mercedes Vito, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з чоловіком у військовій формі Збройних Сил України за кермом (інформація про проведення військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 , його територіальних підрозділів ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) заходів з оповіщення людських мобілізаційних ресурсів у визначених місцях в с. Новомиколаївка Курісовської сільської громади Березівського району Одеської області);

- 09 червня 2024 року, об 11 годині 56 хвилин: "Направление Коноплево уехали" (інформація про переміщення військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 , його територіальних підрозділів ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) для проведення заходів з оповіщення людських мобілізаційних ресурсів із с. Новомиколаївка Курісовської сільської громади Березівського району Одеської області в бік с. Конопляне Березівського району Одеської області);

- 10 червня 2024 року, о 09 годині 51 хвилина: "Серый универсал новониколаевка" (інформація про проведення військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 , його територіальних підрозділів ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) заходів з оповіщення людських мобілізаційних ресурсів в с. Новомиколаївка Курісовської сільської громади Березівського району Одеської області);

- 10 червня 2024 року, о 09 годині 51 хвилина: "Уехали в сторону Коноплево с николаевки" (інформація про переміщення військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 , його територіальних підрозділів ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) для проведення заходів з оповіщення людських мобілізаційних ресурсів із с. Новомиколаївка Курісовської сільської громади Березівського району Одеської області у бік с. Конопляне Березівського району Одеської області).

Потім, 10 червня 2024 року адміністратор чат-групи «ІНФОРМАЦІЯ_8» у месенджері «Viber» з метою конспірації протиправної діяльності, діяв умисно, мав умисел на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і бажав настання шкідливих наслідків щодо зниження обороноздатності України в умовах воєнного стану і збройної агресії російської федерації проти України, загрози її національній безпеці, з метою конспірації своєї протиправної діяльності, за допомогою вбудованих функцій налаштування чат-груп у месенджері «Viber», змінив назву групи з «ІНФОРМАЦІЯ_8» на - «Оливки на районі!».

1.2. Розповсюджені обвинуваченим повідомлення із такою інформацією були доступні для загального ознайомлення необмеженого кола осіб, які відвідували відкритий для загального доступу чат-групу із назвою "ІНФОРМАЦІЯ_6", а також автоматично надійшли як сповіщення всім користувачам (абонентам) месенджера "Viber", учасникам групи "ІНФОРМАЦІЯ_6".

Згідно з листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.12.2024 №943/26681, у зазначених обвинуваченим повідомленнях міститься інформація, щодо проведення військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_4 заходів з оповіщення людських мобілізаційних ресурсів.

Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.12.2024 № 943/26681 інформація, яку обвинувачений, розповсюджував у чат-групі « ІНФОРМАЦІЯ_5 » із назвою " ІНФОРМАЦІЯ_6 ", ІНФОРМАЦІЯ_7 , його територіальними підрозділами ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у відкритому доступі не розміщувалася. Завчасне розповсюдження обвинуваченим такої інформації негативно вплинуло на досягнення мети заходів з оповіщення, а саме: сприяло ухиленню громадянами України від виконання визначеного Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" обов`язку з`явитися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_9 для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

1.3. За таких фактичних обставин особа обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 1141 КК - перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.

2. Відомості про укладену угоду та визначена міра покарання такі

2.1. 26 лютого 2025 року, за правилами частини 1 статті 472 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), за ініціативою обвинуваченого, між прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим (далі також - сторони), укладена угода про визнання винуватості (далі також - угода від 26 лютого 2025 року), яка, в порядку встановленому частиною 1 статті 474 КПК, з обвинувальним актом надійшла до суду.

2.2. За угодою про визнання винуватості між сторонами досягнута домовленість про призначення обвинуваченому узгодженої міри покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 1141 КК у виді п`яти років позбавлення волі з застосуванням статті 75 КК зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням від одного до трьох років, та покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК.

Сторони погодили, що підставою для застосування статті 75 КК є:- щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що полягає в наданні ним показів щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення; - врахування особи обвинуваченого, який вперше вчинив кримінальне правопорушення, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; - добровільне підтримання Збройних Сил України, способом внесення грошових коштів у сумі 70000 гривень на їх рахунок.

2.3. Відповідно до вимог статей 961, 962 КК сторони погодили застосування спеціальної конфіскації мобільного телефону марки «Infinix Hot 30 Plaу», модель «Infinix Х6835В», S/M:НОМЕР_4.

2.4. Водночас обґрунтовуючи суспільний інтерес щодо укладення угоди сторони в судовому засіданні спільно зазначили, що протягом іспитового строку з дня ухвалення вироку за затвердженою угодою, обвинувачений може перераховувати на підтримку Збройних Сил України на спеціальний рахунок, відкритий Національним банком України певну суму грошових коштів.

3. Мотиви, під час вирішення питання про відповідність угоди вимогам КПК, КК та положення закону, якими керувався суд такі

3.1. Суд враховує, що угода укладена в провадженні щодо тяжкого кримінального правопорушення, сторони досягли угоди, підписали її.

Обвинувачений повідомив, що: в повному обсязі розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, зазначеним в угоді та обвинувальному акті; беззаперечно визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, мотив і спосіб здійснення інкримінованого діяння за вказаних обставин; висловлює негативне ставлення до своєї поведінки, готовий понести узгоджене покарання, щиро розкаюється; займається ремонтом автомобілів, тому буде забезпечувати ремонт транспортних засобів на потреби Збройних Сил України та протягом іспитового строку з дня ухвалення вироку за затвердженою угодою перераховувати на підтримку Збройних Сил України на спеціальний рахунок, відкритий Національним банком України певну суму грошових коштів, оскільки зараз фактично не отримує заробітну плату та не може визначитися з конкретною сумою, а на його утриманні перебуває дружина, яка не працює.

Суд пересвідчився, що умови угоди не суперечать вимогам КПК та КК, тому під час підготовчого судового засідання перейшов до її розгляду відповідно до положень статті 474 КПК.

Сторони спільно заявили, що вони цілком розуміють зміст, наслідки укладення, затвердження, невиконання угоди, яка відповідає вимогам законодавства і інтересам суспільства, її укладення є добровільним, та просили затвердити угоду ініціатором, якої став обвинувачений.

Угода передбачає наслідки її укладення і затвердження, встановлені статтею 473 КПК, та наслідки її невиконання відповідно до статті 476 КПК.

Суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди, що не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

3.2. Сторони угоди встановили, що: - квитанція від 26 лютого 2025 року №1.98871655.1 свідчить, що обвинувачений здійснив благодійний внесок на підтримку військової частини НОМЕР_3 в розмірі 70000 гривень (а.с. 69); - відсутні обставини, які обтяжують покарання.

3.3. Сторони під час укладення угоди врахували, що обвинувачений: повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення; має постійне місце проживання; неофіційно виконує роботи пов`язані з ремонтом автомобілів; на обліку в лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває; посередньо характеризується за місцем проживання; здійснив добровільний благодійний внесок на підтримку військової частини НОМЕР_3 в розмірі 70000 гривень та надалі зобов`язується щомісячно перераховувати кошти на підтримку Збройних Сил України, й забезпечувати ремонт транспортних засобів на потреби Збройних Сил України.

3.4. Суд вважає правильною кваліфікацію вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 1141 КК, тобто, як перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.

Узгоджені сторонами вид і міра покарання з урахуванням встановлених обставин відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та за думкою прокурора буде достатнім для досягнення цілей та мети покарання, а взяті обвинуваченим на себе за угодою зобов`язання можливо виконати. Оскільки обвинувачений в судовому засіданні підтвердив як реальну так і потенційну можливість виконання всіх взятих на себе зобов`язань за угодою, які він частково вже виконав та на підтвердження свого наміру перерахував на підтримку Збройних Сил України 70000 гривень. Відтак, можливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою інших зобов`язань доведена. Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань не встановлено.

3.5. Суд зазначає, що суспільний інтерес є абстрактним оціночним поняттям і в узагальненому виді являє собою інтерес суспільства або усередненого представника цієї спільноти, пов`язаний із забезпеченням його благополуччя, стабільності, безпеки та сталого розвитку.

Кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 1141 КК, відноситься до тяжкого кримінального правопорушення. Однак вчинення такого правопорушення в умовах воєнного стану та проведення загальної мобілізації на території України набуває особливого суспільного значення, оскільки впливає на виконання комплексу заходів здійснюваних для забезпечення оборони України.

Заразом системний аналіз положень Законів України «Про оборону», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» свідчить, що «оборона України», «мобілізація», це не тільки система, комплекс воєнних заходів держави здійснюваних для забезпечення Збройними Силами України, іншими військовими формуваннями безпосереднього збройного захисту та відсічі збройної агресії, але й система, комплекс здійснюваних економічних заходів з метою підготовки до збройного захисту і планомірного переведення національної економіки діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду.

Відтак суспільний інтерес у здійсненні правосуддя в цій категорії справ у розумні строки полягає в призначенні особі покарання, запобіганні вчиненню нею та іншими особами подібних кримінальних правопорушень, щоб такі дії не сприяли військовозобов`язаним взагалі ухиляються від захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та воднораз не забезпеченню виконання жодних політичних, економічних, соціальних, наукових, науково-технічних, інформаційних, правових, організаційних, інших заходів задля функціонування в умовах особливого періоду економіки держави та реалізації збройного захисту від агресії.

Натомість, обвинувачений перерахував на підтримку Збройних Сил України на спеціальний рахунок, відкритий Національним банком України грошові кошти в розмірі 70000 (сімдесят тисяч) гривень й надалі зобов`язується добровільно перераховувати кошти на ці потреби, а також виконувати роботу із забезпечення ремонту транспортних засобів для потреб Збройних Сил України. Тому в умовах збройної агресії російської федерації проти України це безумовно відповідає економічним інтересам суспільства, а стала матеріальна підтримка Збройних Сил України сприятиме забезпеченню збройного захисту та функціонуванню держави в умовах особливого періоду.

Суд враховує, що в будь-якому разі призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з реальним його відбуванням у виді позбавлення волі не буде перешкодою для його офіційного працевлаштування та виконання ним дієвих заходів для потреб Збройних Сил України, що сприятиме економічним інтересам суспільства, а також надалі за потреби його призову за мобілізацією.

Суд переконаний, що зважаючи на встановлені обставини суспільний інтерес, пов`язаний із забезпеченням невідворотності покарання осіб, які вчиняють кримінальні правопорушення, швидким судовим розглядом, а також питаннями забезпечення виконання комплексу воєнних, економічних заходів здійснюваних задля збройного захисту держави та відсічі збройної агресії в співвідношенні повинен отримати більшу важливість, тоді як інтерес, що полягає в призначенні реального покарання за вчинення кримінального правопорушення одному обвинуваченому, має порівняно меншу важливість.

Тому, суд вважає, що умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства.

3.6. Відтак суд констатує, що зміст угоди не суперечить вимогам статті 472 КПК, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, укладення угоди було добровільним, підстав для відмови в затвердженні угоди суд не встановив.

Зрештою, суд дійшов висновку, що угоду належить затвердити, а обвинуваченого визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 1141 КК із призначенням йому покарання у виді позбавлення волі зі встановленням випробування, через що застосовує положення статей 75, 76 КК.

3.7. Заразом, суд наголошує, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень; у кожному конкретному випадку необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) в кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуальну вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, зважаючи на цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість й достатність обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду під час призначення покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, під час врахування пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнає і Європейський суд з прав людини (зокрема у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За приписами статті 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За правилами статті 65 КК суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, під час призначення покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд не має правових підстав вважати обрану форму звільнення від відбування покарання явно несправедливою або неправильною.

Тож, суд призначає обвинуваченому покарання, враховує приписи статей 65-68 КК та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставини, що пом`якшує покарання, а також констатує про відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Одночасно суд звертає увагу на те, що поведінка обвинуваченого в суді не викликала до нього явної не довіри і не свідчила про його не бажання стати на шлях виправлення, а отже застосування до нього правил статті 75 КК повинно призвести до позитивних змін в особистості обвинуваченого та створити в нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки в суспільстві.

Тому покарання без його відбування в місцях позбавлення волі буде справедливим і достатнім, а тому відповідає меті й загальним засадам призначення покарання, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність особи.

Суд теж враховує, що обвинувачений безсумнівно, як і кожний громадянин України, не залежно від своїх переконань, має забезпечувати захист своєї Вітчизни, не тільки за допомогою зброї, але й будь-яким іншим способом без застосування зброї, а не вчиняти дії, які перешкоджають законній діяльності Збройних Сил України в особливий період.

Позаяк, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки обов`язок всього Українського народу, а не тільки функція держави, бо, в умовах воєнного стану, справам виживання всієї нації має надаватися перевага, а інші бажання можуть бути обмежені, що є необхідним в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки.

Себто, якщо певні особи не бажали з`явитися за викликом під час мобілізації, то вони мали та мають можливість виконувати інші функції, які сприятимуть забезпеченню суверенітету і територіальної цілісності України, економічній та інформаційній безпеці всіма можливими способами матеріального, морального характеру.

Інакше будь-які переконання зводяться нанівець, оскільки під загрозою існування опиняється не тільки держава, а й увесь Український народ, Вітчизна (Батьківщина, рідний край, рідний дім, сім`я, батько, мати тощо). В чому тоді будуть полягати переконання, якщо все це (країна предків (батьків) людини) опиняються під загрозою існування, зокрема й через незаконне сприяння обвинуваченим громадянам України, які не бажали виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, що має особливе, сакральне почуття, яке поєднує любов і почуття патріотизму та є справою всього Українського народу.

До того ж в умовах збройної агресії російської федерації проти України, коли під загрозу поставлено життя, здоров`я, безпека громадян та саме існування держави, нації, Вітчизни існує нагальна потреба в належному комплектуванні Збройних Сил України для забезпечення відсічі збройної агресії. Тому, за сприяння обвинуваченого, недобросовісна поведінки осіб, що підлягають призову, очевидно була спрямована на ухилення від виконання конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Отже наведені обставини свідчить про те, що призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 1141 КК, зі звільненням від його відбування з випробуванням буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

3.8. Суд переконаний, що крім застосування до особи пунктів 1, 2 частини 1 статті 76 КК, покладення на особу обов`язків передбачених пунктами 2, 3, 6 частини 3 статті 76 КК буде сприяти виправленню його поведінки та навпаки спонукати на дотримування встановлених судом вимог щодо вчинення «певних дій» направлених на саморозвиток особистості, допомогу іншим, особливо в умовах воєнного стану, зокрема спрямованих на допомогу Збройним Силам України, інтелектуального, соціального зростання його особистості.

Тому спрямування діяльності засудженого на відновлення його морального, психічного стану способом приведення його індивідуальної поведінки відповідно до загальновизнаних натепер суспільних правил і норм, яка може бути, зокрема направлена на допомогу Збройним Силам України, розвитку його особистої свідомості, що відповідатиме інтересам суспільства особливо в умовах збройної агресії російської федерації проти України, а також не суперечитиме дискреційним повноваженням суду та приписам пункту 6 частини 3 статті 76 КК, за якими суд може додатково покласти на особу звільнену від відбування покарання з випробуванням обов`язок дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення «певних дій».

Безсумнівно вчинення засудженим певних дій щодо допомоги Збройним Силам України та досягнення більшого рівня знань, навичок, творчих здібностей, покращення психологічного стану, які можуть включати такі дії та процеси, як читання книг, сприятиме відновленню його впевненості в собі, відчуття власної значимості, усвідомлення відповідальність перед власною совістю, попередніми, нинішнім та прийдешніми поколіннями, розуміння історії українського державотворення на основі здійсненого українською нацією, усім Українським народом права на самовизначення.

Саме тому покладення на засудженого обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 6 частини 3 статті 76 КК, зокрема й щодо прочитання книг: Брама Європи. Історія України від скіфських воєн до незалежності, автор ОСОБА_8 , Тигролови, автор ОСОБА_9 , Подолати минуле. Глобальна історія України, автор ОСОБА_10 , а також вчинення дій направлених на допомогу Збройним Силам України, буде відповідати приписам статей 50, 65 КК та сприятиме виправленню засудженого, запобіганню вчинення ним, так і іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Адже покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого способом виконання ним встановлених судом вимог щодо його особистого розвитку, щоб це дозволяло йому розкрити свій потенціал, виправити свою негативну поведінку, покращити якість свого життя, стати компетентним і впевненим в собі. Це безсумнівно може дати усвідомлення, що зміна на краще можлива, і готовність докладати зусиль для досягнення виправної мети.

3.9. Заразом звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, в умовах воєнного стану, очевидно зменшить витрати пенітенціарної системи щодо необхідності його утримання в місцях позбавлення волі за рахунок платників податків.

4. Мотиви ухвалення інших рішень та положення закону, якими керувався суд такі

4.1. Суд не ухвалює рішення про цивільний позов, який в кримінальному проваджені не поданий.

4.2. Суд вважає, що за відсутності випадків визначених частиною 4 статті 174 КПК, накладений слідчим суддею Березівського районного суду Одеської області ухвалою від 16 січня 2025 року арешт необхідно скасувати.

4.3. Суд зважаючи на приписи статей 96-1, 96-2 КК, частини 9 статті 100 КПК вирішує питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів зазначає, що під час застосування спеціальної конфіскації у кожному конкретному випадку необхідно переконатися, що таке застосування не порушуватиме права інших осіб та «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар».

Суд констатує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 1141 КК, з використання мобільного телефону марки «Infinix Hot 30 Plaу», модель «Infinix Х6835В», S/M:НОМЕР_4з сім картою НОМЕР_1 (далі - телефон). Тому, з огляду на приписи статей 96-1, 96-2 КК телефон підлягає спеціальній конфіскації.

4.4. Суд не здійснює, в порядку передбаченому статтями 124-126 КПК, розподіл процесуальних витрат за відсутності їх документального підтвердження.

4.5. Ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом (частина 1 статті 203 КПК).

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого (частина 1 статті 331 КПК).

Якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання (частина 1 статті 377 КПК).

Прокурор у судовому засіданні заявила клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та звільнення обвинуваченого з-під варти.

Тож, запобіжний захід який застосовав Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 13 березня 2025 року у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого необхідно скасувати та звільнити його з під варти в залі судового засідання, через його засудження до покарання не пов`язаного з реальним відбуванням покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись статтями 9, 368, 370, 374, 474, 475, 532, 615 КПК, суд,

У Х В А Л И В:

1. Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 26 лютого 2025 року між прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

2. ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 1141 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

3. На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання за частиною 1 статті 1141 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк п`ять років, з визначенням іспитового строку тривалістю три роки.

4. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1, пунктів 2, 3, 6 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- офіційно працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

- вчиняти певні наступні дії:

прочитати книги: Брама Європи. Історія України від скіфських воєн до незалежності, автор ОСОБА_8 ; Тигролови, автор ОСОБА_9 ; Подолати минуле. Глобальна історія України, автор ОСОБА_10 ;

щомісячно сплачувати на підтримку Збройних Сил України (Проект UNITED24 «Армія Дронів») на спеціальний рахунок (реквізити сплати: Національний банк України; МФО 300001; рахунок № UA0992708; ; отримувач: Національний банк України; призначення платежу: допомога ЗСУ для проєкту Армія Дронів) грошові кошти в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

5. Початок строку відбування призначеного ОСОБА_4 покарання з визначеним іспитовим строком обчислювати з моменту проголошення вироку.

6. Скасувати арешт, який накладений слідчим суддею Березівського районного суду Одеської області ухвалою від 16 січня 2025 року на мобільний телефон марки «Infinix Hot 30 Plaу», модель «Infinix Х6835В», S/M:НОМЕР_4 з сім картою НОМЕР_1 .

7. Застосувати спеціальну конфіскацію на підставі статей 96-1, 96-2 Кримінального кодексу України та конфіскувати в дохід держави: мобільний телефон марки «Infinix Hot 30 Plaу», модель «Infinix Х6835В», S/M:НОМЕР_4 з сім картою НОМЕР_1 .

8. Скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який застосував Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 13 березня 2025 року та негайно звільнити з-під варти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в залі судового засідання.

9. Вирок з підстав, передбачених частиною 3 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду, через Іванівський районний суд Одеської області способом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

10. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

11. Вирок у частині скасування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

12. Копію вироку вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_11