Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/860/24
номер провадження 1-кп/695/187/25
Номер рядка у звіті 99
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої особи ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001684 від 11.09.2023 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001684 від 11.09.2023 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

Разом із обвинувальним актом до суду було надано цивільний позов Державного агентства резерву України (потерпілої особи) до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення в сумі 73 055 539 грн 25 коп.

25.12.2024 р. захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_6 подано до суду заяву про залишення цивільного позову, оскільки він не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України: у позовній заяві не зазначено поштовий індекс, відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серію паспорта сторін; не зазначено ціну позову; не містить викладу обставин, якими цивільний позивач обґрунтовує свої вимоги; не зазначено докази, що підтверджують вказані обставини; у позовній заяві відсутнє власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого підтримав подану заяву про залишення позову без руху та просив її задовольнити.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Прокурор заперечував проти задоволення заяви про залишення цивільного позову без руху, оскільки недоліки не є суттєвими.

Представник потерпілої особи Державного агентства резерву України заперечувала щодо задоволення заяви про залишення цивільного позову без руху, вказавши, що форма і зміст позову дотримані з урахуванням норм КПК України та вказала, що подібне клопотання вже розглядалося попереднім складом суду.

Суд, вислухавши доводи учасників справи щодо заявленого клопотання, встановив наступні обставини.

Згідно з п.10 ч.1 ст.56 КПК України потерпілий має право протягом кримінального провадження на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є, зокрема, фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила (пред`явив) цивільний позов.

Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Згідно зі ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 2 статті 127 КПК України визначено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч.ч.4,5 ст.128 КПК України форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Разом із тим, положеннями ЦПК України визначено юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлено порядок здійснення цивільного судочинства (ст.1 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Частиною 3 ст.175 ЦПК України встановлено певні вимоги до форми та змісту позовної заяви. Недотримання цих вимог може бути підставою для залишення позовної заяви без руху та її повернення в порядку, передбаченому частинами 1-3 ст. 185 ЦПК України.

При цьому очевидним є те, що вимоги ст.175 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви в кримінальному провадженні повинні застосовуватись в обмеженому вигляді, з урахуванням перерозподілу тягаря доказування, взаємозв`язку предмету доказування в кримінальному та цивільному провадженнях за позовом про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Правові наслідки, передбачені ст.185 ЦПК України, такі як залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви в разі недотримання вимог ст.175 ЦПК України, можуть бути застосовані судом лише тоді, коли недоліки позовної заяви унеможливлюють або суттєво перешкоджають розгляду цивільного позову по суті та ухваленню за результатами такого розгляду рішень, передбачених ст.129 КПК України.

Отже, з огляду на це, суд приходить до висновку, що оскільки ЦПК України встановлює порядок здійснення виключно цивільного судочинства, вимоги до форми і змісту позовної заяви, які пред`являються у порядку цивільного судочинства, мають застосовуватись з урахуванням специфіки кримінального провадження та не повинні суперечити засадам кримінального судочинства.

Одночасний розгляд судом обвинувального акта й цивільного позову, для мети доказування має ряд особливостей, які посилюють захист прав громадян та законних інтересів юридичних осіб, що зазнали шкоди від кримінального правопорушення, й сприяють більш швидкому та повному її відшкодуванню. Головний обов`язок держави полягає в утвердженні та забезпеченні прав і свобод людини, тому діяльність осіб, які здійснюють кримінальні провадження, має бути спрямована на реальне забезпечення права і законних інтересів учасників цього провадження, і насамперед потерпілого (цивільного позивача).

Статтею 91 КПК України визначено, що, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид та розмір завданої кримінальним правопорушенням шкоди є обставинами, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Отже, на відміну від цивільного судочинства, де обов`язок доказування обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на неї (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), у кримінальному провадженні, доказування цих обставин, у тому числі, факту завдання шкоди кримінальним правопорушенням, особи, яка її завдала, її винуватості, виду завданої кримінальним правопорушенням шкоди (майнова, моральна, фізична) та її розміру (якщо шкода має або набула характеру майнової) покладається на слідчого та прокурора (ст. 92 КПК України), які наділені відповідними повноваженнями для його здійснення.

Відповідно, зазначені вище відомості містяться в обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження, зібраних стороною обвинувачення, та відомі суду, який розглядає вказаний обвинувальний акт по суті. Крім того, винуватість тієї чи іншої особи встановлюється за результатами розгляду обвинувального акту по суті у вироку суду і не завжди може бути достеменно відома потерпілому (цивільному позивачу) на момент звернення з цивільним позовом (але в будь-якому випадку до початку судового розгляду).

Викладене свідчить про формальний характер дотримання цивільним позивачем вимог щодо форми і змісту цивільного позову у кримінальному провадженні. Цивільний позивач наділений правом брати участь у доказуванні підстав та розміру цивільного позову за допомогою подання органові, що веде провадження, відповідних доказів, брати участь у слідчих (розшукових) діях, пов`язаних із встановленням характеру та розміру заподіяної шкоди, брати участь у безпосередній перевірці відповідних доказів тощо, оскільки він зацікавлений у відшкодуванні завданої йому кримінальним правопорушенням шкоди, що стимулює його брати активну участь у доказуванні підстав та розміру пред`явленого цивільного позову. Проте таке не є його обов`язком.

Відтак, суд відхиляє як безпідставні доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 щодо залишення позову без руху в зв`язку з тим, що цивільний позов Державного агентства резерву України не містить викладу обставин, якими цивільний позивач обґрунтовує свої вимоги, не зазначено доказів, що підтверджують вказані обставини.

Також суд зауважує, що єдиною легітимною метою вимоги закону стосовно зазначення в позовній заяві повного найменування сторін, у тому числі поштового індексу, відомостей щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номера і серії паспорта для фізичних осіб громадян України, згідно з пунктом 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, зазначаються лише, якщо вони відомі позивачу.

При цьому в цивільному позові зазначено, що інші відомості обвинуваченого, окрім зазначених потерпілій особі не відомі.

Щодо твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про відсутність у позовній заяві вказівки на ціну позову, суд зауважує, що ціна позову відповідає заявленій у прохальній частині до стягнення сумі завданої внаслідок кримінального правопорушення шкоди.

Щодо посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , на те, що усупереч п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України в позовній заяві відсутнє власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Як зазначалося вище, статтями 21, 61 та 128 КПК України особі, якій кримінальним правопорушенням завдано шкоди гарантується право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відтак, на думку суду, не зазначення позивачем у позовній заяві інформації про те, що ним не подано іншого позову до цього відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, не перешкоджає розгляду цивільного позову, пред`явленого в рамках кримінального провадження.

При вирішенні заяви захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про залишення без руху цивільного позову Державного агентства резерву України, суд також бере до уваги, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції, слід уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, адже доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви є порушенням права на справедливий судовий захист.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про наявність правових підстав для залишення без руху цивільного позову Державного агентства резерву України.

Керуючись статтями 128, 314-316, 369, 372, 532 КПК, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви захисника ОСОБА_6 про залишення без руху цивільного позову Державного агентства резерву України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 04.04.2025.

Суддя ОСОБА_1