Справа № 353/127/25
Провадження № 1-кп/352/175/25
У Х В А Л А

25 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4

ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000024 від 23 березня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Ясенів-Пільний, Коломийського району Івано-Франківської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працює лікарем в КНП «Городенківська БЛІЛ», який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

Згідно з обвинувальним актом від 07 лютого 2025 року, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за таких обставин:

22.03.2022 близько 21:15 год. водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Ніссан X- Трейл», реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався по автодорозі Р-20 «Снятин- Тязів» між населеними пунктами с. Живачів та с. Підвербці Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області у напрямку м. Городенка.

У той час, у зустрічному напрямку, автомобілем марки «Фольксваген Кадді», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався водій ОСОБА_5 , а на передньому пасажирському сидінні знаходилася пасажирка ОСОБА_4 .

Дана ділянка дороги для двох напрямків руху, по одній смузі для руху в кожному напрямку, які розділені суцільною лінією дорожньої розмітки 1.1, по напрямку руху автомобіля марки «Ніссан Х-Трейл», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Під час руху, водій ОСОБА_7 проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки та виїхав на зустрічну смугу руху, де вчинив зіткнення із автомобілем, марки «Фольксваген Кадді», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 .

При цьому ОСОБА_7 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.2., відповідно до якого в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів;

п. 1.5., відповідно до якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 1.10., в частині визначення поняття «дорожня обстановка» - це сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом;

п. 2.3. б), згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 10.1., в якому вказано, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

п. 11.3., відповідно до якого на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

п. 12.1., в якому зазначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 34.1., відповідно до якого лінію 1.1 (вузька суцільна лінія) перетинати забороняється.

У результаті порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України трапилась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої унаслідок якої потерпілі:

ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми тазу із переломом крила правої клубової кістки із зміщенням відламків, та синцем в крижовій ділянці справа з переходом на верхньо-зовнішній квадрат правої сідниці, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення;

ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми правої руки із переломом променевої кістки в нижній третині із зміщенням відламків, які відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та відповідно закриття кримінального провадження відносно нього за ч. 1 ст. 286 КК України. Зазначив, що з наслідками закриття кримінального провадження із зазначених мотивів ознайомлена.

Захисник ОСОБА_6 підтримав клопотання свого підзахисного, а також просив віднести процесуальні витрати на рахунок держави, що відповідає сталій практиці Верховного Суду.

Потерпілі ОСОБА_5 і ОСОБА_4 не заперечували проти закриття кримінального провадження у відношенні ОСОБА_7 , зазначили, що спричинена шкода була відшкодована їм в повному обсязі, жодних претензій до нього вони не мають.

Прокурор зазначив, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України можливо закрити в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та звільнити його від кримінальної відповідальності. Водночас, прокурор просив суд стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати на залучення експертів, оскільки обвинувачений заявив клопотання про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих обставин.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думки учасників судового процесу, дійшов висновку, що кримінальне провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України має бути закрите, а ОСОБА_7 звільнений від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, з таких підстав:

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв?язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засідання суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення. Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частиною 2 ст. 288 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Згідно ч. 4 ст. 12 КК України, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, вчиненого 22 березня 2025 року, тому саме з цієї дати необхідно обраховувати строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Злочин передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, у відповідності до положень ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

Таким чином, згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України трьохрічний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України сплинув 23 березня 2025 року.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, а також наслідки закриття провадження з цієї підстави і після роз`яснення цих положень ОСОБА_7 наполягав на закритті провадження з підстави, передбаченої ст. 49 КК України.

Будь-яких обставин, які згідно з правилами кримінального процесуального закону перешкоджали б суду прийняти процесуальне рішення за заявленим клопотанням, не встановлено.

Враховуючи все вище зазначене, суд дійшов висновку, що клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 підлягає задоволенню, оскільки з дня вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України минуло три роки, а відповідно строки давності притягнення до кримінальної відповідальності передбачені ст. 49 КК України закінчилися і обвинувачений в свою чергу не заперечує проти закриття кримінального провадження з цих підстав.

Рішення щодо арешту майна та речових доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Так, ухвалами слідчих суддів був накладений арешт на вилучене в ході огляду майно, відповідно арешт слід скасувати.

Питання про речові докази слід вирішити згідно з правилами ст.100 КПК України.

Стосовно питання розподілу процесуальних витрат.

В ході досудового розслідування були проведені відповідні експертизи, витрати на проведення яких склали: 1372,96 грн за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/109-22/2665 -ІТ від 19 квітня 2022 року; 1372,96 грн за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/109-22/2666 -ІТ від 15 квітня 2022 року; 2831,70 грн за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/109-22/2664 -ІТ від 24 червня 2022 року; 2454,14 грн за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України судової фототехнічної експертизи № СЕ-19/109-22/8488 -ФП від 23 серпня 2022 року; 2265,36 грн за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/109-22/11422 -АВ від 09 січня 2023 року; 1912,00 грн за проведення ДНДЕКЦ МВС України судової фототехнічної експертизи № СЕ-19-23/14877-ФП від 05 червня 2023 року.

Процесуальні витрати це передбачені кримінальним процесуальним законом затрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, понесені органами досудового розслідування, прокуратури і суду та іншими учасниками кримінального провадження. Умовно їх можна поділити на: витрати, які учасник кримінального провадження несе самостійно та витрати, які здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Компенсація процесуальних витрат особам, які залучаються у кримінальне провадження, перш за все є важливою гарантією повноти встановлення обставин справи, забезпечує реалізацію принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, захищає права осіб, що здійснюють у кримінальному судочинстві покладені на них процесуальні обов`язки.

В основі механізму відшкодування процесуальних витрат лежать правовідносини між суб`єктами, що в різних процесуальних статусах залучаються у провадження та несуть у зв`язку з цим витрати, і посадовими особами та органами, які зобов`язані компенсувати зазначені витрати за рахунок публічних або приватних коштів.

При цьому питання розподілу таких витрат повинно вирішуватися індивідуально у кожному кримінальному провадженні з урахуванням всіх обставин їх виникнення, підстав завершення кримінального провадження та судового розгляду.

Так, положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК.

Приписами ст. 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 122 КПК витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом

З аналізу положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат, слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 126, п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК).

У розділі ІХ КК визначено правові підстави та порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності, однією з яких є закінчення строків давності (ст. 49 КК).

Згідно з ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені цією статтею строки.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

При цьому звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК).

В такому випадку, керуючись засадами справедливості та враховуючи загальнодозвільний тип правового регулювання кримінального провадження, наявність факту понесення органом досудового розслідування матеріальних витрат, пов`язаних зі здійсненням кримінального провадження, не може бути приводом для стягнення з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, таких витрат.

Що ж стосується стягнення судом саме процесуальних витрат за проведення експертиз, то важливе значення у механізмі їх розподілу в кримінальному провадженні набуває питання про те хто призначав експертизу та за чиєю ініціативою вона проводилась, а також чи входить проведення експертизи до сфери службових обов`язків залученого експерта, чи є експерт співробітником державних експертних установ.

Основними нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність експерта, окрім КПК, є Закон України «Про судову експертизу» № 4038-XII від 25 лютого 1994 року й Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 8 жовтня 1998 року, з подальшими змінами і доповненнями.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КПК експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.

Експертиза у кримінальному провадженні переважно проводиться експертами з державних спеціалізованих установ, їх територіальних філій, експертних установ комунальної форми власності, та її проведення належить до службових обов`язків вказаних експертів, за ними зберігається середній заробіток за місцем роботи за весь час, витрачений ними у зв`язку з викликом до органів досудового розслідування, слідчого, прокурора або суду.

Проведення судових експертиз державними спеціалізованими установами у кримінальних провадженнях за дорученням слідчого, прокурора, суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з Державного бюджету України. Це положення відповідає приписам ст. 15 Закону України «Про судову експертизу», а також ч. 2 ст. 122 КПК.

При цьому установи, які проводять судово-експертну діяльність надсилають органу досудового розслідування, що здійснює відповідне кримінальне провадження, рахунок з визначенням вартості проведеної судової експертизи. Після закінчення досудового розслідування та складання обвинувального акту, у цьому процесуальному документі, серед іншого, слідчий повинен вказати відомості про розмір витрат на залучення експерта, які у разі винесення судом обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави (п. 8 ч. 2 ст. 291, ч. 2 ст. 124, КПК).

Крім того, експертиза у кримінальному провадженні може проводитися також судовими експертами, які не є працівниками зазначених установ, і такі експерти мають право одержати винагороду за виконану роботу та відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертизи й викликом для надання пояснень чи показань, оскільки проведення експертизи не є їх службовим обов`язком (п. 6 ч. 3 ст. 69 КПК, п. 5 ст. 13 Закону «Про судову експертизу» та п. 2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень).

Враховуючи викладене, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) у разі залучення експерта саме стороною захисту.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17 сформовано висновок, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Окрім того, в п. 27 постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 02 грудня 2024 року у справі № 686/1699/20 Об`єднана палата вказала на те, що немає підстав відступати від її висновку у постанові від 12 вересня 2022 року про те, що процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито внаслідок спливу строку давності.

Враховуючи, що кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_7 було закрите судом саме внаслідок спливу строку давності, тому процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 284, 285, 288 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження за №0000024 від 23 березня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Арешт, накладений ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2022 року на автомобіль марки «Ніссан X- Трейл», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль марки : «Фольксваген Кадді», реєстраційний номер НОМЕР_2 скасувати.

Речові докази: автомобіль марки «Ніссан X- Трейл», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль марки : «Фольксваген Кадді», реєстраційний номер НОМЕР_2 залишити в розпорядженні власників; відео реєстратор моделі Xiaomi YI Smart повернути власнику ОСОБА_5 ; диск ДВД-РВ залишити в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати на залучення експертів, а саме: 1372,96 грн за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/109-22/2665 -ІТ від 19 квітня 2022 року; 1372,96 грн за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/109-22/2666 -ІТ від 15 квітня 2022 року; 2831,70 грн за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/109-22/2664 -ІТ від 24 червня 2022 року; 2454,14 грн за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України судової фототехнічної експертизи № СЕ-19/109-22/8488 -ФП від 23 серпня 2022 року; 2265,36 грн за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/109-22/11422 -АВ від 09 січня 2023 року; 1912,00 грн за проведення ДНДЕКЦ МВС України судової фототехнічної експертизи № СЕ-19-23/14877-ФП від 05 червня 2023 року, віднести на рахунок держави.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текс ухвали проголошений о 09 год. 00 хв. 26 березня 2025 року.

Суддя ОСОБА_8