Справа № 521/7205/13-к
Номер провадження:1-кп/521/5/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ( у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеси кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000225 від 11.03.2013 року за обвинуваченням: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 212 КК України,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Малиновського районного суду міста Одеси знаходиться кримінальне провадження за № 0000225 від 11.03.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 212 КК України.

В судовому засіданні захисником ОСОБА_2 - адвокатом ОСОБА_4 було заявлено усне клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, обґрунтовуючи тим, що з дати скоєння злочину, у 2007 році, минуло понад 18 років, а тому наявні підстави для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 підтримав вказане клопотання захисника, та надав у судовому засіданні згоду на закриття кримінального провадження з підстав, передбачених ст. 49 КК України.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, дійшов такого висновку.

Згідно даних обвинувального акту ОСОБА_2 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.3 ст. 212 КК України, а саме: ОСОБА_2 , у 2007 році, усвідомлюючи, що ПП «Агма» створене без мети здійснення підприємницької діяльності, розуміючи, що в результаті незаконної незаконної діяльності цього фіктивного підприємства може бути заподіяно шкоду державним або іншим інтересам, діючи навмисно, переслідуючи свою корисливу мету, пособничав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у здійсненні незаконної діяльності, яка полягала у сприянні підприємствам «реального» сектору економіки в мінімізації ними своїх податковаих зобов`язань, які підлягають сплаті до бюджету держави, а також переведенні безготівкових коштів у готівку, використовуючи реквізити фіктивного ПП «Агма», при | вступних обставинах:

Перереєструвавши фіктивне ПП «Агма», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , використовуючи його статутні документи, печатку та розрахунковий рахунок, при пособництві інших осіб, створювали реально діючим суб`єктам господарської діяльності умови по ухиленню від сплати податків, по безтоварних операціях та через розрахункові рахунки ПП «Агма», відкриті в АТ «Укрсиббанк», обготівковувались грошові кошти, отримані з розрахункових рахунків діючих суб`єктів господарювання.

Так, ОСОБА_2 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, пособничаючи організаторам вчинення злочину в навмисному ухиленні від сплати податків, неодноразово приходив у приміщення відділення АТ «Укрсиббанк» (МФО 351005) м. Одеси, де за вказівкою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримував та підписував чекові книжки з незаповненими бланками серії з №ЛГ4645252 по №ЛГ4645400 та з №ЛД3245776 по №№ЛД3245975, та з №ЛД0960401 по №№ЛД0960425, по яких, особисто ОСОБА_2 в період серпня 2008 по грудень 2009, знімалися грошові діти на загальну суму 52 080 900 грн. та передавались ОСОБА_6 .

Грошові кошти по вказаних чеках знімалися нібито на повернення позики засновнику, однак, фактично, документів, які підтверджують вказані операції не існує.

Так, з метою ухилення від сплати податків з використанням ПП «Агма» ОСОБА_7 та ОСОБА_6 організували, в порушення вимог п. 1.7 ст.1, пп.7.2.3, 7.2.8 п. 7.2, пп. 7.4.5, 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР від 03.04.1997 року зі змінами та доповненнями, складання, підписання від імені ОСОБА_2 , а також подачу до ДПІ у Малиновському районі Одеси податкових декларацій з податку на додану вартість та податку на прибуток, а саме:

- податкова декларація з податку на прибуток підприємства за 1 квартал 2009 року, вх.№38757 від 08.05.2009;

податкова декларація з податку на прибуток підприємства за півріччя 2009 року, вх.№86230 від 10.08.2009;

-податкова декларація з податку на прибуток підприємства за 2008 рік, вх. № 145639 від 09.02.2009;

-податкова декларація з ПДВ за 9 місяців 2009 року, вх. № 120148 від 20.10.2009;

-податкова декларація з ПДВ за 8 місяців 2009 року, вх. № 101275 від 21.09.2009;

- податкова декларація з ПДВ за 7 місяців 2009 року, вх. № 92854 від 20.08.2009;

- податкова декларація з ПДВ за 6 місяців 2009 року, вх. № 86616 від 11.08.2009;

- податкова декларація з ПДВ за 5 місяців 2009 року, вх. № 77536 від 24.07.2009;

- податкова декларація з ПДВ за 4 місяці 2009 року, вх. № 47561 від 20.05.2009;

- податкова декларація з ПДВ за 3 місяці 2009 року, вх. № 34598 від 30.04.2009;

- податкова декларація з ПДВ за 2 місяці 2009 року, вх. № 33669 від 30.04.2009;

- податкова декларація з ПДВ за 1 місяць 2009 року, вх. № 6154 від 20.02.2009;

- податкова декларація з ПДВ за 12 місяців 2008 року, вх. № 642 від 20.01.2009;

- податкова декларація з ПДВ за 6 місяців 2008 року, вх. № 62450 від 21.07.2008;

- податкова декларація з ПДВ за 4 місяці 2008 року, вх. № 39728 від 20.05.2008, в яких відображені податкові зобов`язання в сумі 2 981 461 грн., податковий кредит в сумі 596 292 грн., сума ПДВ, сплаченого до бюджету держави склала 28 783 грн.

Незважаючи на це, з урахуванням сум грошових коштів, які надійшли на поточні рахунки підприємства, ПП «Агма» повинно було відобразити у податковій звітності податкові зобов`язання в сумі 74 297 937 грн., податковий кредит в сумі 30 897 096 грн, та перерахувати в бюджет держави ПДВ в сумі 8 651 385 грн., та податок на прибуток в сумі 10 847 955 грн.

Таким чином, ОСОБА_2 , надавши згоду перереєструвати на своє ім`я ПП «Агма», не маючи на меті вести його фінансово - господарську діяльність, при цьому, підписуючи незаповнені грошові чеки на зняття грошових коштів з метою прикриття незаконної діяльності, своїми умисними діями пособничав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у незаконній діяльності, а саме ухиленню від сплати податків, в результаті чого було занижено податкові зобов`язання з ПДВ ПП «Агма», що призвело до фактичного ненадходження до бюджету держави податку на додану вартість на суму 8 651 385 грн. та завищено валові витрати підприємства, в результаті чого до бюджету держави не надійшов податок на прибуток в сумі 10 847 955 грн., а всього до бюджету не нараховано та не сплачено податків на загальну суму 19 499 340 грн., що є особливо великим розміром, так як в п`ять тисяч і більше разів перевищує встановлений законом не оподатковуваний податками мінімум доходів громадян.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

При цьому, в постанові від 25 лютого 2021 року в справі № 192/3301/16-к Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду вказав, що системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

У цій справі окреслені Верховним Судом у справі № 192/3301/16-к орієнтири, дотримано. Так, клопотання заявлене стороною кримінального провадження та обвинувачений надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Також Суд враховує, що в постанові від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у т.ч. зауважив, що суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст. 372 КПК України, не повинен був вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 26 березня 2020 року у справі № 730/67/16-к вказав, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Наведені Верховним Судом умови судом також було дотримано, а тому суд не пов`язує в цій справі таке звільнення із фактом визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, або ж з фактом його відсутності.

Відповідно розглядаючи указане питання по суті лише щодо дійсності підстав для закриття провадження, без аналізу питання про встановлення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, суд відмічає таке.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Згідно частини 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Частиною 2 ст. 49 КК України встановлено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

11.05.2016 ухвалою Малинвського районного суду м. Одеси оголошено у розшук обвинуваченого ОСОБА_2 , надано дозвіл на затримання та здійснення приводу обвинуваченого у судове засідання, судовий розгляд провадження зупинено.

В подальшому ухвалами суду розшук обвинуваченого ОСОБА_2 був продовжений.

12.03.2024 року розшук обвинуваченого був скасований, провадження по справі було судом відновлено у зв`язку із надходженням заяви ОСОБА_2 .

З урахуванням того, що Об`єднана палата ККС ВС у справі № 328/1109/19 сформувала висновок щодо застосування норми права відповідно ч. 2 ст. 49 КК (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року): ухилення особи від досудового розслідування або суду має своїм наслідком зупинення перебігу давності; перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання; у разі ухилення особи від досудового розслідування або суду і наступного її з`явлення із зізнанням чи затримання встановлені ч. 1 ст. 49 КК (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) диференційовані строки давності до уваги не беруться; щодо такої особи застосовуються визначені ч. 2 ст. 49 КК (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) загальні строки давності п`ять років у разі вчинення нею кримінального проступку і п`ятнадцять років у раз вчинення нею злочину будь-якого ступеня тяжкості.

У постанові від 12 вересня 2022 року в справі № 203/241/17 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зауважила, що особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження щодо неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, див. те ж саме рішення об`єднаної палати).

Згідно обвинувального акту, події, вчинення яких ставиться в обвинувачення ОСОБА_2 , мали місце в 2007 році.

Тобто, з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_2 кримінального правопорушення сплили строки давності як передбачені ч. 1 ст. 49 КК України так і ч. 2 ст. 49 КК України.

Суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, так як минуло більше 15 років від описуваних в обвинувальному акті подій.

За таких обставин, беручи до уваги наведене, суд вважає, що обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ч. 2 ст. 49 КК України, та із закриттям даного кримінального провадження.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. 284, 285, 286, 288, 314 КПК України, ст. 49 КК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 212 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000225 від 11.03.2013, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 212 КК України - закрити.

Копію ухвали вручити учасникам процесу.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення через Малиновський районний суд м. Одеси.

Головуючий суддя ОСОБА_1