Справа № 761/5735/25
Провадження № 1-кс/761/4428/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року слідча суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000590 від 07.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 315 КК України

ВСТАНОВИЛА

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000590 від 07.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 315 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000590 від 07.02.2025, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 315 КК України.

За обставин викладених у клопотанні, 07.02.2025 до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві надійшов рапорт, про те, що 06.02.2025 приблизно о 20 год 00 хв за адерсою: м. Київ, вул. Ризька, невідомою особою здійснювалось схилення до вживання наркотичних засобів неповнолітніх осіб.

Крім того, з органів охорони здоров`я надійшло повідомлення про госпіталізацію неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі станом після судомного нападу, отруєння невідомою речовиною.

Як зазначає прокурор у клопотанні, проведеними першочерговими заходами встановлено, що ОСОБА_4 , 06.02.2025 року, у вечірній час доби, відпочивала з друзями на орендованій квартирі повнолітнім знайомим ОСОБА_5 , 2003 р.н., за адресою: АДРЕСА_1 . Під час відпочинку, компанія з неповнолітніх (у кількості 7-8 осіб) вживали алкоголь, приймали медичний препарат. Після вжитого повнолітній ОСОБА_5 , пригостив неповнолітніх забороненим законом медичним препаратом, який був вжитий через пластикову ємність наповнену водою.

Після вжитого, за місцем проживання по АДРЕСА_2 неповнолітній ОСОБА_4 , стало зле та остання втратила свідомість, в результаті чого викликано швидку медичну допомогу та госпіталізовано.

07.02.2025 слідчим СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві було проведено обшук приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_6 , в ході якого вилучено:

- мобільний телефон марки «Iphone 15» IMEI: НОМЕР_1 з сім картою мобільного оператора «Лайффселл» НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Iphone XR» жовтого кольору, які поміщено до сейф-пакету ICR0095361, що належать ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

- подрібнювач «грінднер» з нашаруванням речовини рослинного походження зеленого кольору, який поміщено до сейф-пакету ICR0095360;

- мобільний телефон марки «Iphone» чорного кольору з чохлом та ваги, які поміщено до сейф пакету ICR0095358;

- інструкція до препарату «Канабіс», яка поміщена до сейф пакету ICR0095369;

- пляшка пластикова з написом «Aqua life» з відрізаною верхньою частиною з нашаруванням речовини рослинного походження зеленого кольору, пляшка пластикова з написом «Моршинська» зі зрізаним дном пляшки, ковпак з нашаруванням речовини рослинного походження зеленого кольору поміщено до сейф пакету PSP4198877;

- два змиви які поміщенні до паперового конверту та п`ять папілярних візерунка, поміщені до паперового конверту.

У клопотанні прокурор зазначає, що на даний час виникла необхідність в накладенні арешту на зазначені речі, які були вилучені під час проведення огляду місця події, з метою подальшого їх збереження та недопущення їх знищення, так як вони мають суттєве значення по кримінальному провадженню та визнані речовими доказами.

У судове засідання прокурор не з`явився будучи належним чином повідомлений, в той же час від прокурора ОСОБА_7 до суду надійшла заява, у якій остання просила розглянути клопотання про арешт майна, подане під час досудового розслідування кримінального провадження №0000590 від 07.02.2025 без її участі, просила клопотання задовольнити.

Слідча суддя, дослідивши клопотання та матеріали додані до нього, дійшла висновку про таке.

З матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000590 від 07.02.2025, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 315 КК України.

07.02.2025 слідчим СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві було проведено обшук приміщення на підставі ч.3 ст. 233 КПК України, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено речі, які 08.02.2025 постановою слідчого СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 визнані речовими доказами.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч.3 ст.132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Аналіз матеріалів клопотання дозволяє стверджувати про належний рівень обґрунтованості тверджень прокурора про те, що має місце вчинення кримінального правопорушення необхідного ступеня тяжкості.

Прокурор заявляє метою арешту майна є збереження речових доказів, а також забезпечення подальшої конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч.3ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст.170-174 КПК України, та згідно ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звернувся з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

За ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів клопотання, обшук та вилучення предметів, щодо яких ініціюється питання про арешт, проводився на підставі ч.3 ст. 233 КПК України, в той же час прокурором не долучено ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку (легалізацію обшуку).

Згідно ч.3 ст. 233 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті (ч.1 ст. 233 КПК України).

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи постановлення судом незаконного рішення, тоді як ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

При цьому, у своїх висновках ЄСПЛ неодноразово наголошував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Враховуючи наведене, слідча суддя не вбачає законних підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

Керуючись ст. ст.98,170,171,172,309,395 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА

Відмовити в задоволенні прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000590 від 07.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 315 КК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідча суддя ОСОБА_1