Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/842/24
Провадження № 1-кп/376/110/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття кримінального провадження

"31" березня 2025 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Сквири Київської області матеріали кримінального провадження №0000274 від 06.09.2023 за обвинуваченням:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Буки Сквирського району Київської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, одруженого, непрацюючого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 05 вересня 2023 року близько 17.30год., знаходячись поблизу території домоволодіння АДРЕСА_3 , умисно, в ході конфлікту, виниклого на грунті раптово виниклих неприязнених відносин з потерпілим ОСОБА_6 , наніс один удар в область щелепи потерпілого, після чого останній впав на грунтове покриття. В результаті протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: перелому нижньої щелепи сліва, синця в ділянці нижньої щелепи справа.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Потерпілий ОСОБА_8 надав до суду заяву, відповідно до якої, не має претензій до обвинуваченого, вони знайшли порозуміння, у зв`язку з чим він відмовляється від обвинувачення та просить закрити провадження по справі.

В судовому засіданні потерпілий та його представник підтримали заяву, просили провадження по справі закрити.

На обговорення поставлено питання щодо закриття кримінального провадження.

Прокурор, обвинувачений та захисник не заперечували проти заявленого клопотання та закриття провадження, оскільки для цього наявні всі законні підстави.

Вислухавши учасників процесу, судом встановлено наступне.

Згідно з приписами статті 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 284КПК України (у чинній редакції) кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник, відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Згідно з частиною сьомою статті 284 КПК України, якщо обставини, передбачені п. 7 частини першої цієї статті, виявляються під час судового розгляду, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 477 КПК України кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КК України (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження без обтяжуючих обставин), належить до кримінального правопорушення, провадження щодо якого є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення.

При цьому, на переконання суду, зазначення в обвинувальному акті обтяжуючої покарання ОСОБА_4 обставини (вчинення злочину з використанням умов воєнного стану), передбаченої у статті 67 КК України, не виключає це кримінальне провадження із переліку проваджень, які здійснюються у формі приватного обвинувачення, з огляду на таке.

Відповідно до правового висновку ВС України, висловленого у постанові від 08.10.2015 у справі №5-132кс15, доктринально, законодавчо та в судово-слідчій практиці термін «обтяжуючі обставини» використовується у двох значеннях як комплексне поняття: обставини, що передбачені у статтях Особливої частини КК як ознаки складу злочину, які впливають на його кваліфікацію, тобто «кваліфікуючі» ознаки складу злочину, передбачені у диспозиції відповідної статті; обтяжуючі обставини, які не позначаються на кваліфікації вчиненого, а впливають виключно на обрання судом відповідного виду та розміру покарання, зазначені у частині першій статті 67 КК України. Граматичний та системно-структурний аналіз, юридична техніка приписів статті 477 КПК України свідчать про таке. Пункт перший частини першої статті 477 КПК передбачає спочатку вказівку на певну частину і статтю Особливої частини КК, тобто визначається, за якою нормою кваліфікується діяння, а потім у дужках розкриваються ознаки того складу злочину, який у цій частині статті передбачений. Частина перша статті 122 КК у диспозиції передбачає склад злочину без кваліфікуючих ознак.

Також у пункті 3 частини першої статті 477 КПК використовується поняття «особливо обтяжуючі обставини», що не є складовою призначення покарання.

Крім того, в статті 477 КПК в цілому законодавець використав перелік норм лише Особливої частини КК, а посилання на Загальну частину цього Кодексу, зокрема статтю 67 КК, немає.

Наведене свідчить про те, що викладене законодавцем у статті 477 КПК застереження у дужках щодо обтяжуючих обставин при вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, стосується викладених у диспозиції статті Особливої частини КК кваліфікуючих ознак конкретного правопорушення.

Згідно із правовим висновком ВСУ, висловленим у постанові від 18.05.2017 у справі №5-79кс(15)17, застереження у статті 477 КПК щодо обтяжуючих обставин стосується викладених у диспозиції статті Особливої частини КК кваліфікуючих ознак конкретного правопорушення і не розповсюджується на передбачені частиною 1 статті 67 КК обставини, які обтяжують покарання.

Таким чином, зазначена в обвинувальному акті обтяжуюча покарання ОСОБА_4 обставина, передбачена пунктом 11 статті 67 КК України, не є обтяжуючою обставиною у розумінні застереження у статті 477 КПК України, зазначеного в дужках біля ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки не позначається на кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення, а впливає виключно на обрання судом відповідного виду та розміру покарання.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що це кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення, і за наявності заяви (клопотання) потерпілого про відмову від обвинувачення відповідно до вимог пункту 7 частини першої статті 284 КПК України наявні правові підстави для закриття кримінального провадження.

Відповідно до положень частини 1 статті 129 КПК вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Тому, в разі закриття кримінального провадження заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 67, 122 КК України, статтями 100, 284, 371, 372, 477 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Закрити кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000274 від 06.09.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Сквирський районний суд Київської області у семиденний строк з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1