Справа № 211/4743/24
Провадження № 1-кп/211/227/25
В и р о к

і м е н е м У к р а ї н и

01 квітня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

законного представника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_6

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу кримінальне провадження №0000872 від 09.07.2024 року відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, начається у Державному професійно-технічному навчальному закладі "Криворізький центр професійної освіти робітничих кадрів торгівлі та реєстрованного сервісу", не заміжня, на утриманні малолітніх дітей, осіб похилого віку та інших осіб не має, зареєстрована та фактично проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судима

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

25.06.2024 в вечірній час ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходились на вулиці поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В той час, коли ОСОБА_7 , залишивши ОСОБА_8 та ОСОБА_9 попрямувала в сторону магазину АТБ, її побачила раніше знайома ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Надалі, ОСОБА_4 , наздогнала ОСОБА_7 та між ними, на ґрунті раніше існуючих неприязних відносин виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_4 раптово виникла гостра неприязнь до ОСОБА_7 та намір на заподіяння останній тілесних ушкоджень.

Одразу після цього, ОСОБА_4 , 25.06.2024 приблизно о 19:30 годин, перебуваючи неподалік будинку за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний намір спрямований на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень з мотивів раптово виниклої гострої неприязні до неї, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, і бажаючи їх настання, знаходячись положенні стоячи з бравого боку від ОСОБА_7 обличчям до неї, раптово зі значною силою нанесла кулаком правої руки один удар по в праву частину нижньої щелепи останньої.

Після чого, виконавши всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, припинила їх та залишила місце вчинення кримінального правопорушення.

Внаслідок умисних злочинних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_7 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: - закритого перелому нижньої щелепи праворуч, який відповідно до висновку експерта № 1290 від 12.07.2024, за результатами проведення судово-медичної експертизи за своїм характером відносяться до СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я, більше 21 доби.

В судовому засіданні неповнолітня обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала повністю та суду показала, що з ОСОБА_10 знайома 2-3 роки,раніше нормально спілкувалися. Потім вона в інстаграм написала та ображала, погрожувала своїм хлопцем. 25.06.2024 року, коли вони зустрілись ОСОБА_10 послала її, після чого вона вдарила один раз ОСОБА_10 . В скоєному щиро розкаюється, зробила належні висновки.

Законний представник обвинуваченої судовому засіданні просила звільнити доньку від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Захисник в судовому засіданні просила звільнити неповнолітню обвинувачену від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_7 та її законний представник ОСОБА_11 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Законний представник потерпілого надала заяву, в якій просила розглянути справу за їх відсутності, при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Суд, враховуючи, що обвинувачена визнала себе винною у повному обсязі, щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення та вказані обставини ніким не оспорюються, а її свідчення дають достатні підстави не сумніватися у добровільності позиції, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, вважає необхідним визнати недоцільним дослідження доказів, що маються у кримінальному провадженні, щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежити обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом неповнолітньої обвинуваченої, дослідженням письмових доказів та документів, що характеризують її особу.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченої ОСОБА_4 доведена повністю та її дії кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Так, згідно із приписами ст.65 КК Україниособі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Призначаючи покарання неповнолітньому обвинуваченому, суд керується положеннями ст.ст.65,103 КК Українита враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання а також умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Згідно із ст.12 КК Україникримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України є нетяжким злочином, обвинувачена є неповнолітньою, за місцем навчання та проживання характеризується посередньо, раніше не судима, на медичних обліках не перебуває, має належні умови проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до положень ст.66 КК Українисуд визнає: щире каяття та вчинення кримінального правопорушення неповнолітньою.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до положень ст.67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи тяжкість злочину, передбаченого ч.1ст.122 КК України, на підставі ст.105 КК України, неповнолітня особа, яка вперше вчинила нетяжкий злочин, може бути звільнена судом від покарання.

Суд враховує роз`яснення, викладені в пункті другому Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» №2 від 15 травня 2006 року, що в кожному випадку вирішення питання про відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання.

Як роз`яснено у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2019 року у справі № 754/5884/19, згідно із ч.1 ст.105 КК України суд вправі звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру за наявності сукупності таких умов:

а) неповнолітній вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, незалежно від того чи скоєний цей злочин вперше, був він умисним чи необережним;

б) неповнолітній щиро розкаявся;

в) поведінка неповнолітнього після скоєння злочину була бездоганною. Під бездоганною поведінкою слід розуміти таку поведінку особи в сім`ї, побуті, трудовому чи навчальному колективі, коли вона свідомо й добровільно дотримується загальноприйнятих правил людського співжиття;

г) на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання. У разі встановлення трьох попередніх умов на момент постановлення вироку суд вправі вважати неповнолітнього таким, що не потребує застосування покарання.

У постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 161/7253/18 сформульовано правовий висновок про те, що підставою для звільнення неповнолітніх від кримінальної відповідальності або від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру виступає можливість їх виправлення без призначення покарання. Можливість такого виправлення випливає з оцінки поведінки неповнолітнього до і після вчинення злочину, його ставлення до навчання, роботи та інших обставин, що свідчать про невелику небезпечність особи неповнолітнього. З метою забезпечення особливих потреб неповнолітніх правопорушників, які обумовлені недостатністю інтелектуального розвитку, життєвого досвіду, соціально-психологічними особливостями особи, законодавцем у положеннях ст.ст.97,105,106 КК України було передбачено можливість заміни кримінальної відповідальності або покарання примусовими заходами виховного характеру. Звільнення неповнолітнього від покарання на підставі ст.105 КК здійснюється вироком без призначення неповнолітньому конкретного покарання, передбаченого санкцією статті закону України про кримінальну відповідальність, за якою його було визнано винуватим.

Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч.2 ст.105 КК України, буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, вважає необхідним застосувати до неповнолітнього обвинуваченого примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд матері терміном на один рік.

При цьому суд враховує що, обвинувачена продовжує здобуття повної середньої освіти, і саме примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд матері сприятиме виправленню неповнолітньої обвинуваченої та буде більш дієвим та ефективним способом впливу на обвинувачену, яка на даний час не потребує застосування кримінального покарання за ч.1 ст.122 КК України.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ, викладених в листі від 16 січня 2017 року №223 - 66/0/4-17 "Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх" пунктом шістнадцятим визначено, що суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2ст.373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні) та керуючись ст.105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні відносно обвинуваченої не обирався. Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.368-370,373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.122 КК України, та на підставі ст.105 КК України звільнити її від покарання без визначення його виду і розміру.

На підставі п. 3 ч.2 ст.105 КК України застосувати до ОСОБА_4 примусовий захід виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері, ОСОБА_6 строком на 1 (один) рік.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженій та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1