Провадження №: 1-р/755/6/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" квітня 2025 р. колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши заяву захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , щодо якого закрито кримінальне провадження у порядку п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, про роз`яснення судового рішення, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000197,

в с т а н о в и л а:

захисник ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , щодо якого закрито кримінальне провадження у порядку п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, звернулась до суду із заявою про роз`яснення судового рішення.

У заяві зазначає, що 22.06.2022 Дніпровським районним судом м. Києва задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 обвинуваченого за ч. 2 ст. 367 КК України через закінченням строку давності притягнення його до кримінальної відповідальності, в зв`язку із чим постановлено відповідну ухвалу.

Ухвала про закриття кримінального провадження, постановлена з підстав визначених п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не передбачає наявність в ній висновків суду щодо оцінки обставин кримінального правопорушення, за яким висунуте обвинувачення, оскільки, такі обставини встановлюються лише вироком, з обов`язковим посилання на докази, якими вони доведені.

Згідно ст. 373 КПК України, факт вчинення кримінального правопорушення тобто, існування події кримінального правопорушення встановлюється вироком. А відповідно до ст. 374 КПК України, факт вчинення кримінального правопорушення конкретною особою встановлюється обвинувальним вироком. При цьому прийняте судом рішення про винуватість особи, має обов`язково міститися саме резолютивній його частині.

Тому, ухвала про закриття кримінального провадження не може містити жодних позицій щодо становлення злочину та винуватості у ньому особи ані у вигляді оціночних суджень суду, ні у вигляді припущень стосовно такої винуватості, виходячи із засад презумпції невинуватості.

Однак, у вказаній ухвалі судом в аб. 6 та аб. 7 на арк. 4 ухвали зазначено: «Отже, ОСОБА_5 , будучи службовою особою, обіймаючи посаду начальника казначейства ПАТ «Інтеграл-банк», своїми діями за викладених вище обставин вчинив кримінальне правопорушення, а саме службову недбалість, яка полягає у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло тяжкі наслідки ПАТ «Інтеграл- банк» (в особі Фонду гарантування складів фізичних осіб) у вигляді завдання майнової шкоди у сумі 14 191 790,41 дол США, яка за офіційним курсом національної валюти України, встановленим Національним банком України відносно долара США на 05.06.2015 (1$ = 21.0137 грн), становила 298 222 026 грн, що на момент вчинення злочину більше ніж у двісті п`ятдесят разів перевищувало неоподатковуваний мінімум доходів громадян».

«Таким чином, ОСОБА_5 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 367 КК України, а саме службову недбалість, яка полягає у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло тяжкі наслідки ПАТ «Інтеграл-банк» (в особі Фонду гарантування складів фізичних осіб)».

Як вбачається зі змісту описово-мотивувальної частини ухвали, даними абзацами судом здійснено відтворення змісту обвинувального акта, зокрема, відтворення викладу обставин та кваліфікації діяння висунутого ОСОБА_5 за зміненим обвинувачення згідно тексту обвинувального акта.

Разом із тим, якщо момент початку відтворення судом змісту обвинувального акта у вказаній ухвалі зрозумілий, то момент закінчення його відтворення не зрозумілий, що і породжує нерозуміння щодо змісту аб. 6 та аб. 7 арк. 4 ухвали, які створюють враження власних висновків суду щодо встановленням ним обставин вчинення ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення, а не відтворенням змісту обвинувального акта в цій частині.

Виходячи з вимог ст. 62 Конституції України, ст.ст. 372-374 КПК України, суд не встановлював у вказаній ухвалі жодних обставин щодо винуватості ОСОБА_5 , відтак, і вжиття судом у вищевказаних формулюваннях слів «вчинив» та «скоїв» кримінальне правопорушення можливо розцінювати лише як дослівне відтворення судом змісту змінного обвинувачення зазначеного в тексті обвинувального акта від 23.09.2022 (в редакції викладеній прокурором), що, логічно припустити, і є моментом завершення відтворення судом змісту обвинувального акта.

Таким чином, незрозумілим є значення змісту абзаців 6 та 7 на аркуші 4 описово-мотивувальній частини вище вказаної ухвали, а саме в частині визнання ОСОБА_5 таким, що «вчинив» та «скоїв» кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 367 КК України, а саме службову недбалість, яка полягає у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло тяжкі наслідки ПАТ «Інтеграл-банк» (з особі Фонду гарантування складів фізичних осіб). Тобто, зазначене варто розуміти в ухвалі саме як місце закінчення відтворення змісту обвинувачення із тексту зміненого обвинувального акту, чи розуміти як власні висновки суду з питання встановлення винуватості ОСОБА_5 за висунутим йому зміненим обвинуваченням.

З метою усунення непорозуміння щодо змісту (тлумачення) деяких абзаців мотивувальної частини ухвали, встановлення однозначності та коректності розуміння значення змісту ухвали суду, є необхідність в її роз`ясненні.

У судове засідання учасники кримінального провадження, будучи повідомленими про дату, час і місце проведення судового розгляду заяви, не з`явилися, однак їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Колегія суддів, дослідивши заяву, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, дійшла такого висновку.

23 червня 2022 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, згідно якої ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000197 від 27 червня 2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 380 КК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Зі змісту вказаної статті випливає, що роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом недотриманні вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння під час виконання. Вказана стаття КПК України передбачає можливість роз`яснення судом ухваленого ним рішення з метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення (наприклад, можливість неоднакового тлумачення висновків суду), що перешкоджає його належному виконанню.

Як вбачається з тексту ухвали, у судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав вказане клопотання та не заперечував проти його задоволення. Вказав, що йому роз`яснені наслідки у зв`язку зі звільненням від відповідальності за нереабілітуючими підставами. Погодився на закриття кримінального провадження за строками давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Прокурор, представник потерпілого та представник цивільного позивача не заперечували проти задоволення клопотання.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

При цьому, в постанові від 25 лютого 2021 року в справі № 192/3301/16-к Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду вказав, що системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

У цій справі окреслені Верховним Судом орієнтири дотримано. Клопотання подане стороною кримінального провадження та обвинувачений надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Також Суд враховує, що в постанові від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у т.ч. зауважив, що суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст. 372 КПК України, не повинен вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 26 березня 2020 року у справі № 730/67/16-к вказав, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Суд зазначає, що протягом судового розгляду вказаного провадження обвинувачений ОСОБА_5 не визнавав свою вину у пред`явленому обвинуваченні.

Однак, наведені Верховним Судом умови судом дотримано, а тому суд не пов`язує в цій справі таке звільнення із фактом визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, або ж з фактом його відсутності.

Відповідно колегія судді розглянула вказане питання по суті лише щодо дійсності підстав для закриття провадження, без аналізу питання про встановлення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Відповідно до положень ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

В ухвалі суду встановлено, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувався ОСОБА_5 , не зупинявся та не переривався, у зв`язку із чим строк притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 367 КК України закінчився.

З урахуванням того, що Об`єднана палата ККС ВС у справі № 328/1109/19 сформувала висновок щодо застосування норми права - положень ст. 49 КК України: особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

У постанові від 12 вересня 2022 року в справі № 203/241/17 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зауважила, що особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження щодо неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, див. те ж саме рішення об`єднаної палати).

За таких обставин, беручи до уваги наведене, викладений у мотивувальній частині судового рішення текст та формулювання обвинувачення, яке було пред`явлене ОСОБА_5 , а в подальшому змінено прокурором, згідно обвинувального акта не свідчить про доведеність його винуватості, оскільки при постановленні ухвали таке питання колегією суддів не вирішувалось.

На підставі викладеного, керуючись ст. 380 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

заяву захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , щодо якого закрито кримінальне провадження у порядку п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, про роз`яснення судового рішення у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000197 - задовольнити.

Роз`яснити, що колегією суддів при викладенні у мотивувальній частині ухвали від 23 червня 2022 року формулювання обвинувачення, яке було пред`явлене ОСОБА_5 згідно обвинувального акта, питання щодо доведення винуватості не вирішувалось.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 7 днів з дня її оголошення.

Головуюча суддя ОСОБА_1

суддя ОСОБА_2

суддя ОСОБА_3