ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1423/25 Справа № 210/4643/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської Донецької області від 03 березня 2025 року, якою продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001481 від 08.11.2022 року, на 60 днів, а саме до 01.05.2025 року включно.

Попередньо обраний альтернативний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198480,00 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) у національній грошовій одиниці, з покладенням попередньо вказаних обов`язків у випадку внесення застави залишений без змін.

ВСТАНОВИЛА :

у провадженні Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває дійсне кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001481 від 08.11.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 186 КК України.

У межах даного кримінального провадження, судом першої інстанції, за клопотанням прокурора, розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Судом досліджено обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, зважено доводи клопотання прокурора, із якими суд погодився, а тому судом постановлено продовжити щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001481 обраний запобіжний захід відносно, у вигляді тримання під вартою строком на 60, а саме до 01.05.2025 року включно, попередньо обраний альтернативний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198480 гривень, з покладенням попередньо вказаних обов`язків у випадку внесення застави залишений без змін, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати.

Із судовим рішенням судді не погоджується захисник адвокат ОСОБА_6 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , який в апеляційній скарзі просить ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року про продовження строку діі? запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - скасувати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив, що заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не встановлені і не доведені доказами.

Звертає увагу на те, що обвинуваченій ОСОБА_7 два роки знаходиться під вартою. На протязі даного часу йому декілька разів продовжували запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. На даний час в ході судового слідства допитані всі потерпілі та майже всі свідки, тобто після їх допиту вплинути якимсь-то чином на свідків чи потерпілих ОСОБА_7 вже не зможе. Крім того, зазначає, що частина викраденого майна повернута потерпілим.

Вважає, що судом належним чином не враховано, що обвинувачений має постійне проживання, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітніх дітей, тобто він має міцні соціальні зв`язки.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони кримінального провадження повідомлені належним чином, клопотань про участь в розгляді апеляційної скарги не надходило, що дає підстави суду здійснити розгляд апеляційної скарги на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 , без участі сторін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів вказує наступне.

Згідно із ч. 3 та ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції. Розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути спів розмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова N 4 від 25.04.2003 р. "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства"), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ "Панченко проти Росії"). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ "Бекчиєв проти Молдови").

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ "W проти Швейцарії").

У справі "Москаленко проти України" ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно у справі "Ілійков проти Болгарії" N 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Рішенням ЄСПЛ "Клоот проти Бельгії" визначено: "Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться".

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

У Дзержинському районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області проводиться судове слідство у кримінальному провадженні №0001481 від 08.11.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 186 КК України.

У межах даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, загальний термін якого не перебуває поза межами розумного, крім того визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198489,00 у національній грошовій одиниці, з покладенням попередньо вказаних обов`язків у випадку внесення застави.

Тяжкість кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, умисних особливо тяжких кримінальних правопорушень, а отже з огляду на покарання, яке йому загрожує у випадку доведеності його вини, існує реальним ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду, з метою уникнення покарання.

Беручи до уваги наведене, у разі застосування щодо обвинуваченого іншого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, є підстави вважати, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість пред`явленого обвинувачення та міру покарання, що може йому загрожувати, може переховуватись від суду.

Колегія звертає увагу, що застосовано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198480,00 у національній грошовій одиниці, з покладенням попередньо вказаних обов`язків у випадку внесення застави.

Крім того, судом враховано й те, що обвинувачений зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та постійного місця проживання у місті Кривому Розі не має, що також вказує про наявність ризику переховування від суду.

Враховуючи особу обвинуваченого, обставини, характер інкримінованого йому кримінального правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки, вказане свідчить про відсутність у обвинуваченого стримуючих факторів від вчинення інших кримінальних правопорушень та дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику вчинення ним інших кримінальних правопорушень, а тому доводи захисту в цій частині колегією суддів також не приймаються.

Таким чином, судом встановлено об`єктивне існування ризиків, які були підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не зменшилися та не перестали існувати і дають підстави для продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів, прийняв до уваги, що хоча і тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання осіб під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, а відтак доводи захисту і в цій частині не приймаються.

Суд, врахував і характер кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства та те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що в даному випадку тримання обвинуваченого під вартою буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а тому доводи захисту також не приймаються.

Також твердження про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, позитивних характеристик, не є підставою для відмови в задоволенні клопотань, а для обвинуваченого скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ці ж обставини існували до і на момент вчинення інкримінованих злочинів та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, що відповідає, і є спів розмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, а тому більш м`який запобіжний захід, не може бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Окрім цього, судом також враховано, що наразі на території України введений воєнний стан, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, а відтак застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Судом була врахована й інформація про особу обвинуваченого (у відповідності до ст. 178 КПК України).

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

У цьому зв`язку є необхідним і доцільним подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як тримання під вартою обвинуваченого під вартою, за наведених обставин, з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірним та таким, що принижує гідність обвинуваченого у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; тримання обвинуваченого під вартою у конкретному випадку виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доводи з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, спростовуються наведеним вище.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 406, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2025 року, якою продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001481 від 08.11.2022 року, на 60 днів, а саме до 01.05.2025 року включно, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: