Справа № 734/3871/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/281/25
Категорія - ч. 2 ст. 389 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції з Козелецьким районним судом, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000188 від 12 серпня 2024 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 05 грудня 2024 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз 29 листопада 2023 року вироком Козелецького районного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді 3 місяців 25 днів арешту, невідбута частина якого ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 28 березня 2024 року була замінена у відповідності до вимог ст. 72 КК України на 240 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 389 КК України до одного року обмеження волі.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 КК України, шляхом повного приєднання невідбутого покарання за вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2023 року (з урахуванням ухвали Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 28 березня 2024 року), остаточно за сукупністю вироків призначене покарання у виді 1 року 30 днів обмеження волі.

Як установив суд, 29.11.2023 Козелецьким районним судом Чернігівської області ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді арешту.

28.03.2024 Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області невідбута частина покарання у виді арешту була замінена на більш м`яке покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

25 квітня 2024 року ОСОБА_6 був поставлений на облік Чернігівського PC № 4 філії ДУ «Центр пробації» (Чернігівська область, Чернігівський район, смт Козелець, вул. Ф. Сидорука, 3).

15 травня 2024 року засуджений ОСОБА_6 під розпис був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також попереджений, що у разі ухилення від відбування покарання може бути притягнутий до кримінальної відповідальності відповідно до статті 389 Кримінального кодексу України, та отримав направлення під розпис до Кіптівської територіальної громади для відбування заміненого покарання.

Розпорядженням Кіптівської сільської ради № 116 від 15.05.20244 «Про прийняття на громадські роботи» ОСОБА_6 прийнятий на громадські роботи до Кіптівської сільської ради в село Чемер (Чернігівська область, Чернігівський район, с. Чемер) з 16.05.2024.

Однак ОСОБА_6 , будучи попередженим 15.05.2024 та 31.05.2024 про кримінальну відповідальність за ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, діючи умисно, порушуючи вимоги ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу України, не виконував покладених обов`язків без поважних причин більше двох разів протягом місяця не виходив на громадські роботи, що згідно ч. 3 ст. 40 КВК України є ухиленням від відбування покарання у вигляді громадських робіт.

Зокрема, у травні 2024 року ОСОБА_6 не виходив на громадські роботи більше двох разів без поважних причин. Згідно графіку за травень 2024 року повинен відпрацювати 48 годин, але без поважних причин не відпрацював 48 годин призначеного покарання.

У червні 2024 року ОСОБА_6 не виходив на громадські роботи більше двох разів без поважних причин. Згідно графіку за червень 2024 року повинен був відпрацювати 84 годин, але без поважних причин не відпрацював 72 години призначеного покарання.

У липні 2024 року ОСОБА_6 не виходив на громадські роботи більше двох разів без поважних причин. Згідно графіку за липень 2024 року повинен відпрацювати 88 годин, але без поважних причин не відпрацював 88 годин призначеного покарання.

Таким чином, ОСОБА_6 , будучи належним чином ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт та попередженим про наслідки ухилення від відбування зазначеного покарання, умисно, починаючи з 15.05.2024 і по теперішній час, ігноруючи обов`язки, пов`язані із відбуттям призначеного покарання, не з`явився до Кіптівської сільської ради в село Чемер (Чернігівська область, Чернігівський район, с. Чемер) для відбування покарання у виді громадських робіт без поважних на те причин, чим ухилився від їх відбування.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити, вказавши формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 389 КК України, визнане судом доведеним, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, мотивуючи тим, що суд зробив помилковий висновок про ухилення обвинуваченого від відбування громадських робіт особою засудженою до цього покарання.

Диспозиція ч. 2 ст. 389 КК України в редакції, чинній на момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення та на час ухвалення оскаржуваного вироку, передбачає настання кримінально відповідальності за ухилення засудженим від відбування покарання у виді громадських робіт. При цьому, зі змісту обвинувачення вбачається, що ОСОБА_6 не був засуджений до громадських робіт, а такий вид покарання йому був замінений у порядку виконання вироку від 29.11.2023, за яким він був засуджений до покарання у виді арешту.

Отже, під час ухвалення вироку місцевим судом в порядку п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, визнано доведеним обвинувачення в редакції ч. 2 ст. 389 КК України до змін, внесених до диспозиції цієї норми Закону на підставі Закону України від 07.09.2016.

За таких обставин, місцевим судом застосований закон, який не підлягав застосуванню, що у свою чергу тягне за собою необхідність зміни вироку в частині кваліфікації дій засудженого.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив змінити вирок суду в частині кваліфікації дій ОСОБА_6 , які були вірно кваліфіковані органом досудового розслідування, з чим погодився в судовому засіданні і обвинувачений, а судом не було встановлено підстав для іншого формулювання обвинувачення, адже на час вчинення кримінального правопорушення та постановлення вироку набули чинності та діяли положення ч. 2 ст. 389 КК України в редакції Закону від 07 вересня 2016 року, обвинуваченого, який не заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути переглянуте в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.

У той же час, згідно з усталено практикою Європейського Суду з прав людини, заборона оскаржувати в апеляційному порядку такі фактичні обставини кримінального провадження не позбавляє його учасників права оскаржувати судове рішення з інших підстав, визначених процесуальним законодавством, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Кваліфікація дій винного є одним з елементів правової кваліфікації кримінального правопорушення, неправильне встановлення чи застосування якої, в тому числі якщо це не змінює кінцевої правової кваліфікації дій особи, вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що підлягає апеляційному оскарженню, навіть за умови розгляду кримінального провадження в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.

Частиною 3 статті 374 КПК України визначено, що мотивувальна частина вироку повинна містити, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачувався в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Диспозиція частини 2 статті 389 КК України передбачає кримінальну відповідальність за ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт, відповідно до нової редакції на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» за № 1492-VIII від 07 вересня 2016 року.

При цьому, ОСОБА_6 вироком Козелецького районного суду від 29 листопада 2023 року не був засуджений до покарання у виді громадських робіт, а тому твердження суду про визнання обвинуваченого винним в ухиленні від відбування громадських робіт, як особи засудженої до такого виду покарання, не відповідає фактичним обставинам справи.

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2023 року ОСОБА_6 був засуджений за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді 3 місяців 25 днів арешту.

28 березня 2024 року ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області невідбута ОСОБА_6 частина покарання у виді арешту, яка складала 43 дні, у відповідності до ст. 72 КК України замінена на більш м`яке покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.

Разом з тим, не зважаючи на диспозицію норми кримінального закону, на встановлені у кримінальному провадженні обставини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 органом досудового розслідування, яка ніким із учасників кримінального провадження не оспорювалась, суд в мотивувальній частині вироку безпідставно вказав про те, що поза розумним сумнівом є доведеною вина ОСОБА_6 в ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

Отже, при ухваленні вироку місцевим судом було визнано доведеним обвинувачення за ч. 2 ст. 389 КК України в редакції, яка не була чинною ні на момент вчинення кримінального правопорушення, ні на час ухвалення вироку щодо ОСОБА_6 .

Таким чином, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим вирок суду підлягає зміні в частині кваліфікації дій винного.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 05 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Зазначити в мотивувальній частині вироку, що ОСОБА_6 ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт, що утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, виключивши посилання суду про його засудження до громадських робіт, від відбування яких він ухилився.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11