Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/150/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції у м. Кропивницькому Кіровоградської області, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2024 року.

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 186 КК України, -

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з 13 грудня 2024 року до 10 лютого 2025 року.

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2024 року, стосовно ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з 13 грудня 2024 року до 10 лютого 2025 року.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні, під час іспитового строку, нетяжкого та тяжкого злочинів, санкція найтяжчої статті за інкриміновані злочини передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років. Обвинувачений раніше судимий за вчинення злочину проти власності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, відтак схильний до вчинення кримінальних правопорушень.

До затримання ОСОБА_6 не працював, не мав місця реєстрації, не мав стійких соціальних зв`язків, є матеріально незабезпеченою особою, як наслідок при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може продовжити злочинну діяльність та переховуватися від суду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2024 року.

Постановити ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або особистого зобов`язання.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що перебуває під вартою три роки. Ризики на які посилається прокурор у клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, недоведені. Вказує, що частково визнає вину, свідки є зацікавленими особами.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_8 які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

У Кіровоградському районному суді Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000049 від 18.01.2022, стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, яке обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, які на теперішній час не змінилися та продовжують існувати.

Враховуючи тяжкість покарання, судом досліджено обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, зважено доводи клопотання прокурора та постановлено продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, не перестали існувати.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані.

Висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на більш м`який, є правильним.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні під час іспитового строку нетяжкого та тяжкого злочинів, санкція найтяжчої статті за інкриміновані злочини передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років. Обвинувачений раніше судимий за вчинення злочину проти власності, вказане свідчить про те, що він на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, отже схильний до вчинення кримінальних правопорушень.

Обвинувачений до затримання не працював, не мав місця реєстрації, не мав стійких соціальних зв`язків, вказане свідчить, що ОСОБА_6 є матеріально незабезпеченою особою, як наслідок, при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може продовжити злочинну діяльність та ухилятися від суду.

Вказані обставини свідчить про наявність ризиків, встановлених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують на можливість обвинуваченим у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, місцевим судом, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості, міри покарання, а також особи обвинуваченого, правильно встановлено наявність ризиків передбачених кримінальним процесуальним законом, а саме:

п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - можливість обвинуваченим ухилятися від кримінальної відповідальності, оскільки через тяжкість та вид кримінальних правопорушень за якими він обвинувачується, зібраних у справі доказах та можливе покарання у разі доведення його вини, свідчать про те, що ОСОБА_6 може вчинити спробу направлену на ухилення від кримінальної відповідальності та суду;

п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - можливість обвинуваченим впливати на свідків, які проживають у населеному пункті що поряд, а свідок ОСОБА_9 , є братом обвинуваченого та проживає з ним за однією адресою. Вказані свідки у судовому засіданні ще не допитувалися, з метою змінити свої покази, даними під час досудового розслідувння, тим самим поставити під сумнів кваліфікацію інкримінованого йому кримінального правопорушення;

п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - можливість обвинуваченим вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення проти власності, а на даний час обвинувачується у вчиненні злочину під час іспитового строку.

Отже, підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 - відсутні.

Враховуючи суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, суворість можливого покарання, місцевим судом правильно визнано за реальну небезпеку можливість ухилення ОСОБА_6 від правосуддя у разі зміни обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Наведені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшилися ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, отже підстави для зміни запобіжного заходу - відсутні.

Оскільки строк тримання ОСОБА_6 під вартою закінчується та до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин, місцевий суд дійшов правильного висновку про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

При цьому, суд першої інстанції, відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, дійшов правильного висновку не визначати розмір застави.

Отже, рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що ризики зазначені прокурором не підтверджені, є необґрунтованими, оскільки встановлені місцевим судом у даному кримінальному провадженні ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду.

Посилання апелянта на часткове визнання вини та упередженність свідків, на переконання колегії суддів, є неспроможними, та не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Доводи апелянта щодо застосування до нього особистого зобов`язання, є безпідставними, оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, при цьому ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, яке є тяжким та кримінальне правопорушення, проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, ч. 1 ст. 152 КК України, до того ж вчинені під час іспитового строку.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2024 року, якою стосовно ОСОБА_6 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з 13 грудня 2024 року до 10 лютого 2025 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4