В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/132/25

05 березня 2025 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю : секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани кримінальне провадження № 0000017 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_1 , із повною загальною середньою освітою, не працюючого, учасника бойових дій, інваліда війни ІІІ групи, одруженого, раніше не судимого, громадянина України, за ч.1 ст.263 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 вчинив незаконне придбання та зберігання бойових приписів без передбаченого законом дозволу.

Злочин скоєно за таких обставин.

В серпні 2024 року ОСОБА_4 , за невстановлених в ході проведення досудового розслідування обставин та місці, знайшов бойові припаси до нарізної вогнепальної зброї в кількості 40 штук калібру 7,62 мм. Будучи обізнаним про те, що за придбання та зберігання бойових припасів без відповідного на те дозволу передбачена кримінальна відповідальність, ОСОБА_4 привласнив знайдене, тобто незаконно придбав зазначені бойові припаси, та надалі незаконно зберігав їх у металевій шафі житлового будинку за місцем свого проживання.

22 січня 2025 року працівниками відділення поліції № 2 (селище Богородчани) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області за місцем проживання ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 , у металевому сейфі однієї з кімнат житлового будинку вилучено боєприпаси в кількості 40 штук калібру 7,62 мм, два з яких згідно з висновком експерта є гвинтівочними патронами зі звичайною кулею, три з трасуючою, 35 штук із бронебійно-запалювальною кулею «БЗ». Призначення для використання боєприпасів для вогнепальної нарізної зброї.

Вказані бойові припаси ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, незаконно придбав та зберігав у кімнаті житлового будинку за місцем свого проживання без передбаченого законом дозволу.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив викладені в обвинуваченні обставини та дав показання про те, щов серпні 2024 року, повертаючись додому в село Глибівка, на обочині знайшов пакет з патронами. На той час він перебував на військовій службі у Збройних Силах України й за зовнішнім виглядом розумів, що знайдені патрони є бойовими. Він забрав патрони з наміром здати їх органам поліції, відніс додому й зберігав у металевому сейфі в одній з кімнат будинку, де проживає.

22 січня 2025 року до нього додому прийшли працівники поліції, яким він добровільно видав знайдені патрони.

Щиро розкаюється у тому, що сталося, просить суворо його не карати. Вказав, що він звільнився зі служби уЗбройних Силах України внаслідок поранення та отримання ІІІ групи інвалідності, є учасником бойових дій. Не оспорює кваліфікацію інкримінованого йому діяння, погоджується з тим, щоб не досліджувати докази стосовно фактичних обставин справи, які він не заперечує.

Відповідно до вимог ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому встановлено добровільність та істинність позиції обвинуваченого, а також роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений можливості оспорювати фактичні обставини справи, які не досліджуються судом, в апеляційному порядку.

За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого доведеною, а його дії кваліфікує за ч.1 ст.263 КК України якнезаконне поводження з бойовими припасами, тобто незаконнепридбання та зберігання бойових приписів без передбаченого законом дозволу.

При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує тяжкість вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Суд враховує позитивну характеристику обвинуваченого, те, що він одружений, не має судимості, не перебуває на обліку в лікарів психіатра та нарколога й за такою допомогою не звертався, не працює, оскільки є інвалідом війни (ІІІ група інвалідності), є учасником бойових дій.

За наведених обставин, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Відповідно до п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, зваживши на обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, відсутність тяжких наслідків, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, а також на другорядну роль кари як мети покарання, суд вважає, що застосувавши ст.75 КК України, ОСОБА_4 слід звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з покладанням на нього обов`язків відповідно до ст.76 КК України. При цьому суд звертає увагу, що застосування ст.75 КК України входить до дискреційних повноважень суду, на чому наголошено Верховним Судом в ухвалі від 01.02.2018 року.

Призначення саме такого покарання, на думку суду, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Запобіжний захід під час досудового розслідування ОСОБА_4 не обирався, з урахуванням вимог ст.176, 177 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку, визначеному ст.100 КПК України.

Згідно з вимогами ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати на залучення експертів.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченогоч.1 ст.263 КК України, та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України від відбування покарання ОСОБА_4 звільнити з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази : 40 штук бойових припасів конфіскувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1591,8 грн витрат за проведення Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України експертизи № СЕ-19/109-25/1782-БЛ.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1