490/2381/25 11.04.2025
н/п 1-кс/490/1723/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/2381/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2025 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного - ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Миколаївській області ОСОБА_6 , погоджене заступником начальника відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Первомайське Жовтневого району Миколаївської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого в силу ст.89 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.113 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч. 2 ст.113 КК Україниза наступних обставин.

Так, не пізніше 25.03.2025 (більш точний час на сьогодні не встановлено) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи на території міста Миколаєва (більш точне місце не встановлено), використовуючи мобільний телефон свого знайомого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме «Samsung Duos», серійний номер НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , та наявний в ньому обліковий запис в мессенджері «Телеграм», з ім`ям « ОСОБА_8 », зареєстрований до абонентського номеру НОМЕР_3 , розпочав листування з іншим користувачем зазначеного мессенджеру з ім`ям « ОСОБА_9 » (нік-нейм « ОСОБА_10 », інших даних досудовим розслідуванням не встановлено).

В ході листування користувач мессенджеру «Телеграм» з ім`ям « ОСОБА_9 » (нік-нейм « ОСОБА_10 ») направив ОСОБА_7 текстові повідомлення, в яких зазначив види завдань зі здійснення підпалів різних будівель, споруд, інших об`єктів, які мають важливе народногосподарське значення, та мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, а також вказав орієнтовні суми грошових коштів у вигляді оплати за виконання цих завдань.

Після отримання завдання від невстановленої особи ОСОБА_7 залучив до підпалу релейної шафи свого знайомого ОСОБА_4 , який погодився на пропозицію ОСОБА_7 , у зв`язку з обіцяною йому винагородою, у вигляді грошових коштів від невстановленої на даний момент особи.

Таким чином у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел направлений на вчинення підпалів, спрямованих на зруйнування та пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення.

Так, 25.03.2025, у вечірній час доби (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 прибули до АЗС «Шельф», яка знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. 12 Поздовжня, 49Б, де на колонці № 3 придбали 2 літри паливно-мастильного матеріалу, який набрали у 5 літрову полімерну пляшку.

Далі, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , діючи спільно, на виконання раніше розробленого злочинного плану, слідуючи по вул. 12 Поздовжній дійшли до вул. Новозаводської, а саме до залізничного переїзду до т.зв. поселення «Горького», від якого повернули праворуч та йдучи по залізничним коліям в напрямку просп. Богоявленського не пізніше 21:35 год. прибули до релейної шафи розташованої в Інгульському районі міста Миколаєва за географічними координатами НОМЕР_5.

Перебуваючи біля релейної шафи, розташованої за вищевказаними координатами, на виконання раніше розробленого плану ОСОБА_7 облив релейну шафу паливо-мастильним матеріалом та підпалив її. При цьому, ОСОБА_4 , перебуваючи поряд з місцем підпалу, використовуючи відеокамеру належного йому мобільного терміналу марки «Samsung Duos», серійний номер НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , здійснював відеофіксацію процесу горіння релейної шафи.

Після цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 перебуваючи біля релейної шафи, розташованої в Інгульському районі міста Миколаєва за географічними координатами НОМЕР_5, здійснили приховування залишку паливно-мастильної речовини та попрямували по залізничним коліям в бік просп. Богоявленського. Йдучи вказаним маршрутом ОСОБА_7 взяв мобільний термінал ОСОБА_4 та з метою підтвердження виконання поставленого йому завдання, використовуючи акаунт у мессенджері «Телеграм» з нік-неймом « ОСОБА_8 », надіслав виготовлений ОСОБА_4 відеозапис невстановленому користувачу цього мессенджеру з нік-неймом « ОСОБА_9 » (ім`я користувача « ОСОБА_10 »).

При цьому, для отримання грошових коштів за виконання поставленого завдання ОСОБА_7 надав реквізити банківської карти банку «А-банк» з номером « НОМЕР_4 », яка належить ОСОБА_4 .

Далі, не пізніше 23:00 год., за виконання поставленого завдання на надану ОСОБА_7 банківську карту невстановленою на теперішній час особою направлено грошові кошти в сумі 4 000 грн., які ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зняли з банкомату АТ КБ «ПриватБанк», розташованого на перехресті просп. Богоявленського та вул. Космонавтів, та розділили порівну між собою.

Окрім цього, продовжуючи свої злочинні дії, направленні на знищення шляхом підпалу релейних шаф, отримавши нове завдання від невстановленої особи - користувача мессенджеру «Телеграм» з ім`ям « ОСОБА_9 » (нік-нейм « ОСОБА_10 »), в першій половині дня 26.03.2025 (більш точний час не встановлено), ОСОБА_4 та ОСОБА_7 діючи спільно, на виконання раніше розробленого злочинного плану, прибули до релейної шафи, розташованої в Інгульському районі міста Миколаєва за географічними координатами НОМЕР_6, яку ОСОБА_4 та ОСОБА_7 заздалегідь обрали як об`єкт підпалу.

Разом з цим, з метою реалізації злочинного плану, направленого на знищення шляхом підпалу релейної шафи ОСОБА_11 та ОСОБА_4 використовували залишки паливно-мастильної речовини, придбаної 25.03.2025 на АЗС «Шельф» (м. Миколаїв, вул. 12 Поздовжня, 49Б).

Після відшукання залишків паливно-мастильної речовини, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 прибули на місце розташування релейної шафи, де облили її віднайденою речовиною та здійснили її підпал.

Під час горіння релейної шафи, ОСОБА_4 використовуючи відеокамеру належного йому мобільного терміналу марки «Samsung Duos», серійний номер НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , здійснював відеофіксацію процесу її горіння.

Після здійснення підпалу, ОСОБА_7 взяв мобільний термінал ОСОБА_4 марки «Samsung Duos», серійний номер R51G90PRTGT, IMEI: НОМЕР_2 , та з метою підтвердження виконання поставленого йому завдання від невстановленої на даний момент особи, використовуючи акаунт у мессенджері «Телеграм» з нік-неймом « ОСОБА_8 », зареєстрований до абонентського номеру НОМЕР_3 , надіслав виконаний ОСОБА_4 відеозапис невстановленому користувачу цього мессенджеру з нік-неймом « ОСОБА_9 » (ім`я користувача « ОСОБА_10 »).

При цьому, для отримання грошових коштів за виконання поставленого завдання ОСОБА_7 надав реквізити банківської карти банку «А-банк» з номером « НОМЕР_4 », яка належить ОСОБА_4 .

Далі, за виконання поставленого завдання на надану ОСОБА_7 банківську карту невстановленою на теперішній час особою направлено грошові кошти в сумі 4 000 грн., які ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зняли з банкомату АТ КБ «ПриватБанк», розташованого на перехресті просп. Богоявленського та вул. Космонавтів, та розділили порівну між собою.

Дії підозрюваного ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.28 ч.2 ст.113 КК України, як вчинення з метою ослаблення держави, підпалу, спрямованого на зруйнування об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення (диверсія), вчинене в умовах воєнного стану та в період збройного конфлікту, за попередньою змовою групою осіб.

09.04.2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.113 КК України.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 на даний час підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, який відноситься до категорії особливо тяжких відповідно до ст. 12 КК України, та за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, крім того на даний час не встановлено повне коло осіб, з якими ОСОБА_4 міг діяти, а також вживаються відповідні слідчі (розшукові) заходи, спрямовані на їх притягнення до відповідальності, разом з тим, зважаючи на характер злочинних дій, у яких підозрюється ОСОБА_4 , та зважаючи на той факт, що РФ продовжує на території України повномасштабну збройну агресію, тривають бойові дії в тому числі в частині Миколаївської області, останній, перебуваючи на волі, може продовжувати вчиняти дії з метою ослаблення держави вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на масове знищення людей, заподіяння тілесних ушкоджень чи іншої шкоди їхньому здоров`ю, на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також вчинення з тією самою метою дій, спрямованих на радіоактивне забруднення, масове отруєння, поширення епідемій, епізоотій чи епіфітотій, що свідчить про існування ризиків, передбачених п.п. 1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також на неможливість контролю за поведінкою підозрюваного у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, просить про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, з підстав у ньому викладених.

Підозрюваний ОСОБА_4 , який свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав частково, та його захисник - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, пославшись на необґрунтованість підозри та недоведеність ризиків, просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши доводи прокурора на його підтримку, думку підозрюваного та його захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.113 КК України підтверджується даними:

-протоколу допиту свідка ОСОБА_12 , від 03.04.2025;

-протоколу допиту свідка ОСОБА_13 , від 03.04.2025;

-протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 03.04.2025;

-протоколу проведення слідчого експерименту від 03.04.2025;

-протоколу проведення слідчого експерименту від 03.04.2025;

-протоколу огляду мобільного терміналу «Samsun Duos» від 01.04.2025;

-поясненнями підозрюваного ОСОБА_4 у судовому засіданні.

Досліджені у судовому засіданні дані у своїй сукупності є достатньо вагомими для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст. 113 КК України.

Згідно з визначеним Європейським судом прав людини поняття, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Підозра, згідно до Постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2016р. № 5-328кс 16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні в справі Фокс, Кепмбел і Хартлі проти Великої Британії від 30.08.1990 року (п.32), «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів та інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що дана особа могла вчинити злочин.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

Також матеріали кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного.

Так, підозрюваний ОСОБА_4 , який неодружений, утриманців не має, не працевлаштований, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків у останнього, хоча і не судимий в силу ст.89 КК України, проте до кримінальної відповідальності притягується не вперше, обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч. 2 ст. 113 КК України, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавленням волі, з конфіскацією майна, що у зв`язку з введенням в країні воєнного стану підвищує ризик втечі на тимчасово непідконтрольну Україні територію, крім того, на даний час не встановлено повне коло осіб, з якими ОСОБА_4 міг діяти, а також вживаються відповідні слідчі (розшукові) заходи, спрямовані на їх притягнення до відповідальності, за такого слідчий суддя приходить до висновку про існування ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Разом з тим, враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності притягується не вперше, зважаючи на характер злочинних дій, у яких підозрюється ОСОБА_4 , та зважаючи на той факт, що рф продовжує на території України повномасштабну збройну агресію, тривають бойові дії в тому числі в частині Миколаївської області, останній, перебуваючи на волі, може продовжувати вчиняти дії з метою ослаблення держави вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на масове знищення людей, заподіяння тілесних ушкоджень чи іншої шкоди їхньому здоров`ю, на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також вчинення з тією самою метою дій, спрямованих на радіоактивне забруднення, масове отруєння, поширення епідемій, епізоотій чи епіфітотій, за такого слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного, вагомості досліджених у судовому засіданні даних про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.113 КК України, тяжкість покарання, що може бути призначене підозрюваному в разі притягнення до кримінальної відповідальності, особу підозрюваного, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, характер та спосіб ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, є обґрунтованою і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та не є можливим відповідно до імперативних вимог положень ч.6 ст. 176 КПК України, згідно з якими під час дії воєнного стану до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.113 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 ст.176 КПК України - тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладені встановлені обставини в їх сукупності, слідчий суддя вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного є неможливим, оскільки менш суворі запобіжні заходи недостатні для запобігання встановленим ризикам, та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, у зв`язку з чим, слідчий суддя вважає за доцільне відповідно до п.5 ч.4 ст.183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначити розмір застави у кримінальному провадженні з огляду на особу підозрюваного та обставини ймовірно вчиненого ним злочину, який є наднебезпечним в умовах воєнного стану.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст.176 - 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.113 КК України, ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 53 дні, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали по 31 травня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1