УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року

м. Київ

справа № 207/5833/21

провадження № 51-4630 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 січня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2024 року,

встановив:

Як вбачається із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 січня 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

По справі вирішено питання щодо стягнення витрат.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Засуджений звернувся із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд рішень судів першої та апеляційної інстанцій щодо нього.

Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю ст. 427 КПК України, оскільки наведене обґрунтування вимог ним було викладено без урахування положень ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України. При цьому засуджений в обгрунтування його невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення,передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, вказував про однобічність та неповноту досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам кримінального провадження та доказам у кримінальному провадженні просив дати іншу оцінку, ніж її дав цей суд, що згідно ст. 438 КПК України, не є підставою для скасування судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції. Крім того, ОСОБА_4 не зазначав, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанції і не конкретизував, у чому саме ці порушення полягали,які доводи апеляційних скарг сторони захисту цей суд належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив. Також зі змісту касаційної скарги не вбачалося, чи бажає засуджений брати участь у касаційному розгляді.

Також засудженому було роз`яснено, що у разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року, засуджений звернувся з новою касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо нього через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Проте, як убачається зі змісту нової касаційної скарги, вимог ст. 427 КПК України ОСОБА_4 знову не дотримано, вказані в ухвалі недоліки не усунуто.

У касаційній скарзі засуджений так і не зазначає на конкретні порушення закону, з урахуванням положень ст. 438 КПК України, які були допущені судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні судових рішень та які б були підставами для їх скасування, та не конкретизує, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку районного суду та ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.

При цьому ОСОБА_4 , вказуючи про істотні порушення кримінального процесуального закону при винесенні судових рішень, не обгрунтовує належним чином, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій, натомість, загальними фразами зазначає, зокрема, про протиріччя в доказах, на яких побудоване його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та безпідставну відмову у допиті осіб, які могли б поставити під сумнів його винуватість.

Водночас засуджений повторно вказує на невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, а саме, висновку судово-медичної експертизи, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.

При цьому ОСОБА_4 знову не вказує, в чому незаконність та необґрунтованість ухвали апеляційного суду, які конкретно порушення закону, в силу ст. 419 КПК України, на його думку, було допущено цим судом, та які доводи апеляційних скарг сторони захисту суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.

Таким чином, у касаційній скарзі не міститься мотивування необхідності скасування судових рішень з підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, а саме: 1) істотного порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Тобто, засудженим так і не наведено обґрунтування, як саме такі порушення, на його думку, вплинули на правильність доведеності його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також на прийняття судами першої та апеляційної інстанцій законних та обґрунтованих рішень в цілому.

Враховуючи вищенаведене, засудженим ОСОБА_4 не наведено конкретних порушень закону, які б були допущені судами та які б були підставами для скасування вказаних судових рішень відповідно до ст. 438 КПК України.

Таким чином, засудженим не усунуто в установлений строк недоліки касаційної скарги, залишеної без руху.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

Оскільки в установлений строк засудженим не усунуто недоліків касаційної скарги, яку залишено без руху, то його скарга підлягає поверненню.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання нової касаційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 30 січня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2024 року, з усіма доданими до неї матеріалами, повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3