ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2025 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ;

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.10.2024 за № 0000097, про обвинувачення ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Шершні Барського району Вінницької області, громадянки України, з професійно-технічною освітою, розлученої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює продавцем у магазині «Джила», у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

УСТАНОВИВ:

На початку серпня 2017 року, точного часу та дати досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 вирішила придбати підроблений офіційний документ - посвідчення водія. Реалізовуючи свій умисел, направлений на пособництво у виготовленні завідомо підробленого посвідчення водія, ОСОБА_3 , скористалася пропозицією невстановленої досудовим розслідуванням особи та вирішила замовити останнє. Після чого, узгодивши усі деталі із невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, надала невстановленій особі свої особисті дані та фотокартку, з метою внесення її даних до підробленого посвідчення водія. Після цього, невстановлена особа внесла завідомо неправдиві відомості до завідомо підробленого посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 16.08.2017 на ім`я ОСОБА_3 . У подальшому, у серпні 2017 року, невстановлена досудовим розслідуванням особа, перебуваючи на залізничному вокзалі м. Одеса, передала підроблене посвідчення ОСОБА_3 . За підроблене посвідчення водія ОСОБА_3 передала невстановленій особі кошти у сумі 10000 грн. Після чого, ОСОБА_3 зберігала при собі дане посвідчення з метою подальшого використання.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 (далі Положення), посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортним засобом. Пунктом 16 Положення передбачено, що посвідчення водія видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому Міністерством охорони здоров`я, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспит у територіальному сервісному центрі Міністерства внутрішніх справ.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, тобто пособництво у підробленні посвідчення, з метою використання його іншою особою.

Крім того, ОСОБА_3 мала умисел на використання завідомо підробленого документа, усвідомлюючи протиправність своїх дій 22.10.2024 близько 18:00 ОСОБА_3 по вул. Героїв Майдану у м. Бар Вінницької області керувала автомобілем «Opel Vectra», державний номерний знак НОМЕР_2 , та поруч з будинком № 78, не впоравшись із керуванням потрапила у дорожньо-транспортну пригоду. Після чого, під час перевірки працівниками СРПП Відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області документів ОСОБА_3 , достовірно знаючи про те, що наявне у неї посвідчення водія є підробленим, діючи умисно, пред`явила для перевірки працівникам поліції посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 16.08.2017 на її ім`я, таким чином використавши підроблений документ.

Відповідно до висновку експертизи технічного дослідження документів № СЕ-19/102-24/21288-ДД від 30.10.2024, бланк посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 , заповнене на ім`я ОСОБА_3 , видане ТСЦ 5141 від 16.08.2017, не відповідає встановленим зразкам аналогічних бланків посвідчень водія, що перебувають в офіційному обігу на території України. У бланку посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 , заповнене на ім`я ОСОБА_3 , видане ТСЦ 5141 від 16.08.2017, штрихи фонових зображень (захисної сітки), бланкового тексту, вихідні дані підприємств-виробника, серії та номер бланку нанесено за допомогою друкуючого пристрою зі струменевим способом формування зображень.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

12.11.2024 під час досудового розслідування між прокурором Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000097, та підозрюваною ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 на підставі ст. 468-470, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості, що скріплена підписами сторін, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

За умовами угоди ОСОБА_3 під час досудового розслідування беззастережно визнала свою винуватість у пособництві у підробленні посвідчення, з метою використання його іншою особою та використання завідомо підробленого документа, погодилася із кваліфікацією її дій за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. Сторонами узгоджені істотні обставини у кримінальному провадженні, а саме: наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, відсутність обставин, які б обтяжували покарання; узгоджена сторонами угоди міра покарання: звільнення від покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обвинуваченій ОСОБА_3 роз`яснено наслідки укладення угоди, а саме обмеження її права на оскарження вироку в апеляційному та касаційному порядку, відмова від права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується, допиту під час судового розгляду свідків обвинувачення, подачі клопотання про виклик свідків і надання доказів, що свідчать на її користь, крім того, їй роз`яснено наслідки невиконання угоди.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні зазначив, що угода укладена сторонами добровільно, під час укладення даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив дану угоду затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачена ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просила затвердити угоду про визнання винуватості.

Захисник ОСОБА_5 просив затвердити угоду, підтвердив, що угода укладена добровільно, її умови відповідають вимогам закону та інтересам його підзахисної.

У підготовчому судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_3 цілком розуміє, що кримінальне провадження стосовно неї може бути розглянуто у судовому засіданні, де вона буде мати весь обсяг прав, у тому числі, допитувати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на її користь.

Вирішуючи питання затвердження угоди про визнання винуватості, судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, які, згідно зі ст. 12 КК України, є кримінальними проступками, тому, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, у даному кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості.

Під час судового засідання суд переконався, що ОСОБА_3 винуватість визнала добровільно і з розумінням того, що відмовляється від своїх прав, включаючи право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо інкримінованого їй кримінального правопорушення, угода була укладена добровільно, без будь-якого примусу.

Судом роз`яснено ОСОБА_3 наслідки угоди, характер обвинувачення та міру покарання, що передбачена ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 України, яка погоджена сторонами угоди: звільнення від покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Розглянувши угоду, вислухавши доводи сторін, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відповідає вимогам ст. 472 КПК України. Дії ОСОБА_3 кваліфіковано правильно, умови угоди не суперечать вимогам КПК України, відповідають інтересам суспільства і не порушують права, свободи, інтереси сторін та інших осіб. ОСОБА_3 може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості останньої наявні, узгоджені сторонами вид та міра покарання ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України відповідають ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особі обвинуваченої та відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Санкцією ч. 1 ст. 358 КК України передбачено покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років. Тобто, вказане кримінальне правопорушення є кримінальним проступком.

З фактичних обставин вчинення кримінальних проступків, що викладені в обвинувальному акті, та в угоді про визнання винуватості, вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, ОСОБА_3 вчинила у серпні 2017 року, тобто з моменту його вчинення минуло більше трьох років. Ураховуючи те, що ОСОБА_3 не ухилялася від слідства і суду, перебіг строку давності не зупинявся та не переривався, то станом на час ухвалення вироку закінчилися строки давності за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України.

З огляду на викладене та ураховуючи правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 19.03.2024 у справі № 756/3924/20 та від 18.06.2020 у справі № 756/6876/19 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України ОСОБА_3 слід звільнити від покарання без визначення міри покарання.

З огляду на викладене, ураховуючи положення кримінального процесуального закону щодо порядку проведення підготовчого судового засідання, порядку розгляду угоди, суд вважає, що укладену між сторонами угоду про визнання винуватості слід затвердити, призначити узгоджену міру покарання, оскільки обвинувачена виявила свою процесуальну волю на визнання вини та укладення угоди.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Вартість проведення судової експертизи технічного дослідження документів становила 3183,60 грн (висновок експерта № СЕ-19/102-24/21288-ДД від 30.10.2024), вказані витрати документально підтверджені, тому їх слід стягнути з обвинуваченої.

На виконання положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд дійшов висновку про необхідність скасування арешту, що був накладений під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 25.10.2024 № 125/2158/24 на посвідчення водія серії НОМЕР_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 314, 370, 373, 374, 468, 469, 474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 12.11.2024 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000097 від 23.10.2024.

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити їй покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Звільнити ОСОБА_3 від покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Речовий доказ - посвідчення водія серії НОМЕР_1 , категорії «В», видане 16.08.2017 ТСЦ 5141 на ім`я ОСОБА_3 , долучене до матеріалів кримінального провадження, - знищити.

Скасувати арешт, що накладений ухвалою слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 25.10.2024 № 125/2158/24 на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , категорії «В», видане 16.08.2017 ТСЦ 5141 на ім`я ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 3183,60 грн (три тисячі сто вісімдесят три гривні шістдесят копійок).

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Барський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя