490/1627/25 13.03.2025
н/п 1-кс/490/1243/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/1627/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника скаржника адвоката ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши скаргу представника скаржника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДРза його заявою про вчинення злочину від 05.03.2025 р.

В обґрунтування скарги зазначено, що після отримання заяви від 05.03.2025 року, поданої в порядку ст. 214 КПК України, щодо вчинення кримінального правопорушення посадовими особами ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_1 та представниками ВП ГУНП в Миколаївській області карних злочинів передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 1-2 ст. 146-1, ст. 364, ч.2 ст.127, ч. 5 ст. 426-1, ч. 2 ст. 397 КК України, станом на 06.03.2025 року від прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону на адресу заявника (потерпілого) та представника потерпілого ніяких повідомлень про розпочате не надходило, витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань не надавалось, що свідчить про умисну бездіяльність представників Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Посилаючись на викладене, скаржник просить зобов`язати відповідну посадову особу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою яка зареєстрована 05.03.2025 року та внесена до журналу єдиного обліку, провести досудове розслідування , а також видання копій процесуальних документів.

Скаржник ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримали, пославшись на обставини, у ній викладені..

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, пославшись на недостатність відомостей у заяві для внесення їх до ЄРДР.

Вивчивши доводи скарги, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані суду матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів, доданих до скарги, 05.03.2025 р. адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону із заявою про вчинення злочину посадовими особами ЗСУ ТЦК та СП та ВП ГУНП в Миколаївській області.

У заяві про вчинення кримінального правопорушення вказав щодо вчинення відносно ОСОБА_4 посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 та представниками ВП ГУ НП в Миколаївській області карних злочинів, передбачених КК України: ч.3 ст.146 КК України «Незаконне позбавлення волі або викрадення людини», ч. 1-2 ст.146-1 КК України «Насильницьке зникнення», ст. 364 КК України «Зловживання владою або службовим становищем», ч.2 ст.127 КК України «Катування», ч.5 ст. 426-1 КК України «Перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень», а також ч.2 ст.397 КК України «Втручання в діяльність захисника чи представника особи».

Зазначено, що 04.03.2025 року о 14.00 годині до адвоката ОСОБА_3 звернулася жінка ОСОБА_6 , в інтересах чоловіка підзахисного ОСОБА_4 , щодо надання правничої допомоги в захист інтересів та його розшуку, якого незаконно та проти його волі, силоміць невстановленими особами в військовій формі , а саме представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 та представниками ВП ГУ НП в Миколаївській обл. 25.02.2025 року о 06.30 годині викрали з авто на трасі м. Одеса м. Миколаїв, в районі Варварівського мосту з подальшим вивезенням до ІНФОРМАЦІЯ_2 , через ІНФОРМАЦІЯ_1 , без пояснення причин силового затримання та начебто для з`ясування даних ВОД з проходженням ВЛК, а потім без складання будь-яких процесуальних матеріалів, та надання правового захисту адвокатом ОСОБА_3 силоміць та тайно від повідомлення батьків та жінки, запроторили до «збірного пункту» в АДРЕСА_1 до так званої буцегарні за грати під військову охорону, з подальшим незаконним утриманням. Отже, без належного оформлення процесуального затримання особи та відповідного проходження ВЛК на підставі медичних даних про обмежену придатність особи, а саме наявність встановленої інвалідності 3 групи протиправно затримано та запроторено до в`язниці під військову охорону, де він без наявних на те підстав перебував з періоду 06.40 годин 25.02.2025 року по 06.03.2025 року. При цьому, у особи протиправно відібрано: матеріали медичного обстеження, довідки про наявність встановленої інвалідності 3 групи, та документи особистості (паспорт), телефон з даними про наявність перебування на ВО. За цей час особу підзахисного ОСОБА_4 , протиправно визнано придатним до військової служби на підставі підроблених документів, та протиправно утримано проти його волі понад 10 діб в підрозділах ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому протиправно та примусово вивозили до учбових центрів ЗСУ для подальшого примусу проходження служби. Вказані злочині дії до підзахисного ОСОБА_4 , вчинено представникам ВЛК та представникам ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЛК), без розгляду наданих медичних документів наявності встановленої інвалідності 3 групи та проходження подальшого стаціонарного лікування.

Але в противагу, представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЛК), а відповідно представниками ВП ГУ НП в Миколаївській обл. не вчинено жодних правових дій, щодо до виконання встановленого Порядку затримання особи та скрадання Протоколу в порядку ст. 261 КУпАП «Про адміністративне затримання», та в порядку ст.262 , ст. 262 та ст.263 КУпАП «Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання», а відповідно і дотримання «Строків адміністративне затримання».

Невстановленими особами в військовій формі проводилося залякування, катування підзахисного ОСОБА_4 , та як особу яку буде запроторено до підвалу де продовжать знущатися, з наміром підпису останнім документів медичного характеру, а саме проходження ВЛК та військового квитка, а також постійно погрожуючи кримінальною відповідальністю за злочин від ухилення служби.

Посилаючись на викладене, заявник просив Миколаївську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону внести дані про описані вище злочини до Єдиного реєстру досудових розслідувань

Відомості до ЄРДР за вказаною заявою Миколаївською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону не внесені з зазначенням про те, що у заяві адвоката ОСОБА_3 не наведено достатніх доказів вчинення вищезазначених діянь. Самі по собі обставини, викладені у зверненні, не є підтвердженням вчинення кримінальних правопорушень. Повідомлення хоч і містить вимогу про реєстрацію злочину, але за своїм змістом та суттю не є повідомленням про злочин в контексті ст.214 КПК України.

Статтею 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження.

Зокрема, згідно п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

За вимогами ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема, про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених заявником, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Згідно ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин, є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР. При цьому, реальність конкретної події злочину має визначатись наявністю об`єктивних даних, що свідчать про ознаки об`єктивної сторони злочину, тобто даних про наявність суспільно небезпечного діяння для злочинів з формальним складом та, додатково, даних про наслідки для злочинів з матеріальним складом.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 р. відмітив, що КПК України передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Аналіз зазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Як вбачається з матеріалів справи, у скарзі на бездіяльність уповноважених осіб Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 зазначив, що посадові особи прокуратури не виконали вимоги чинного законодавства, а саме не внесли до ЄРДР відомості про вчинення кримінальних правопорушень із заяви від 05.03.2025 р.

У заяві адвокат ОСОБА_3 зазначив про можливі неправомірні дії працівників представників ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЛК) та представників поліціантів ГУ НП в Миколаївській області, які незаконно позбавили волі або викрали ОСОБА_4 , що, на думку заявника, свідчить про вчинення вказаними посадовими особами кримінальних правопорушень.

Посадовими особами Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, вказане звернення розглянуто, встановлено відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР.

Дослідивши матеріали заяви адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , слідчий суддя приходить до висновку, що в супереч вимогам ст.214 КПК України, вона не містить викладу обставин та будь-яких об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_1 та представниками ГУНП в Миколаївській області кримінальних правопорушень.

У матеріалах справи відсутні дані про те, що громадянина ОСОБА_4 незаконно затримано працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , та тих обставин, що останній незаконно утримувався на території вказаного центру.

Так, Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 р. у зв`язку з військовою агресією РФ проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, оголошено про проведення загальної мобілізації в тому числі на території Миколаївської області.

При цьому, зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини, а також здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.

Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції закону від 02.03.2005 р. з наступними змінами і доповненнями, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Виходячи з обставин заяви та вказаних правових норм, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_4 , якого було зупинено для перевірки військово-облікових документів та встановлено, що ним було здійснено порушення правил військового обліку, не уточнено військово-облікові дані, дійсно перебував у ІНФОРМАЦІЯ_3 та в подальшому направлений для проходження ВЛК.

При цьому, призов громадян на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу та особисту недоторканість, гарантоване Конституцією України, а є обов`язком громадянина України на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Посилання скаржника на те що, викладені в заяві відомості про вчинення кримінального правопорушення підлягали обов`язковому внесенню в ЄРДР та прокурор повинен був розпочати досудове розслідування, є неспроможними.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.

Разом з тим, зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим КК України.

Обов`язок зареєструвати заяву не є обов`язком зареєструвати відомості з цієї заяви в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та законодавцем чітко розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч. 1 ст. 214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч. 4 ст. 214 КПК України.

Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що заява адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 не містить будь-яких конкретних обставин, які б дійсно свідчили про ознаки злочину та підтверджували реальність конкретної події злочину, за такого відсутні підстави для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 .

З урахуванням наведеного, скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги представника скаржника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1