Провадження № 11-кп/819/101/25 Доповідач: ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження внесене до ЄРДР 21.12.2021 під №0001084 (об`єднаного з кримінальними провадженнями, внесеними до ЄРДР 27.06.2021 під №0001049, 02.04.2024 під №0000374) за апеляційною скаргою зі змінами прокурора на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 31.07.2024 щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, неповнолітніх утриманців не маючого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 06.12.1995 за ч.2 ст.17 ч.3 ст.81 КК України 1960 року на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.46-1 КК України 1960 року відстрочено виконання вироку строком на 1 рік;

- вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 17.12.1996 за ч.1 ст. 229-6, ч.1 ст.43 КК України 1960 року на 3 роки 1 місяця позбавлення волі;

- вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 14.07.1999 за ч.2 ст.17 ч.2 ст.141 КК України 1960 року на 1 рік позбавлення волі;

- вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 23.07.2002 за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 29.01.2008 за ч.2 ст.186 КК України на 5 років позбавлення волі;

- вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 10.10.2013 за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 186, ч.1 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 18.11.2013 за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 19.03.2014 за ч.3 ст.185, ч.1, 2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 08.05.2015 за ст.395, ч.1 ст.71 КК України на 5 років 4 місяці позбавлення волі (звільнився 08.10.2020 по відбуттю строку покарання);

- вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 06.03.2023 за ч.1 ст.125 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень (штраф сплачено 10.04.2023),

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.186, ч.3,4 ст.185 КК України.

в с т а н о в и в:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3, 4 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, та призначено покарання:

за ч.2 ст.190 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід у виді «тримання під вартою» щодо ОСОБА_8 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період з 07.09.2021 по 11.11.2022, з 02.04.2024 до дати набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 942 (дев`ятисот сорока двох) гривень 03 копійок.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Встановлені судом обставини.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 20.12.2020 близько 15:30 години, перебуваючи на перехресті вул. Джона Говарда (Некрасова) та пр. 200 річчя Херсону в м. Херсоні, на території ринку «Північний», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів, повторно, під приводом надання допомоги ОСОБА_9 , яка повинна була виразитись у закладанні під заставу мобільного телефону потерпілого до ломбарду та передачі грошових коштів останньому, заволодів його майном, вартість якого складає 1 786 гривень 67 копійок, після чого покинув місце вчинення злочину з вищезазначеним телефоном, тим самим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Дії ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч.2 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Крім того, він же, 26.06.2021 близько 16:30 години (більш точний час досудовим розслідуванням встановлено не було), перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, таємно, шляхом вільного доступу проник до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , звідки здійснив крадіжу грошових коштів в сумі 2 700 гривень, які перебували в коридорі домоволодіння, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Він же, в серпні 2021 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, таємно, шляхом вільного доступу проник до домоволодіння АДРЕСА_3 , звідки вчинив крадіжку грошових коштів в сумі 12 000 гривень, які перебували на столі в кімнаті будинку, тим самим спричинив потерплому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникнення у житло.

Також, 03.09.2021 близько 12:30 години, ОСОБА_8 , перебуваючи на першому поверсі під`їзду №4 в будинку АДРЕСА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, направленим на протиправне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, відкрито, повторно, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого ОСОБА_12 , наніс один удар в упор, внаслідок чого потерпілий упав на землю та вирвав з його зовнішньої кишені сорочки грошові кошти в сумі 700 гривень, після чого покинув місце вчинення злочину, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Дії ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Крім того, він же, 02.04.2024 близько 09:120 години, з метою особистого незаконного збагачення, реалізуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно, умисно, повторно, шляхом проникнення до житла через незачинені ворота та двері, діючи в умовах воєнного стану, проник до домоволодіння АДРЕСА_5 , перебуваючи в спальній кімнаті будинку здійснив крадіжку грошових коштів в сумі 20 000 гривень, які належать потерпілій ОСОБА_13 , після чого покинув місце вчинення злочину, а викраденими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор порушує питання про зміну вироку щодо ОСОБА_8 з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, у вступній частині вироку судом указано, що ОСОБА_8 раніше судимий вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 06.03.2023 за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень, який ним сплачено 10.04.2023 року, а тому відповідно до положень п.2-1 ч.1 ст.89 КК України ОСОБА_8 вважається таким, що не має судимості за вироком від 06.03.2023 року. Отже суд безпідставно вказав у вступній частині про наявність цієї судимості, яка підлягає виключенню з вироку.

Крім того, мотивувальну частину вироку необхідно доповнити, вказавши, що дії ОСОБА_8 за епізодом викрадення майна у потерпілої ОСОБА_13 , що мало місце 02.04.2024, слід кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, шляхом проникнення до житла, в умовах воєнного стану.

Цей же вирок суду в частині засудження ОСОБА_8 за ч.2 ст.190 КК України (за епізодом заволодіння 20.12.2020 майном потерпілого ОСОБА_9 на суму 1786, 67 грн.) належить скасувати та закрити кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 4-1 ч.1, п.1-2 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вказати, що вважати ОСОБА_8 засудженим до покарання: за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі, за ч.4 ст.185 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за епізодом від 02.04.2024 в мотивувальній частині вироку навів лише формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, однак не зазначив кваліфікацію дії ОСОБА_8 за цим епізодом.

Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, де сума збитків складає менше 3028 грн., що на даний час не вважається кримінально караним діянням.

Вважає за необхідне виділити матеріали з кримінального провадження за цим епізодом для притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності.

Ставить питання про зміну порядку стягнення процесуальних витрат.

Так, процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи від 15.01.2020 в сумі 490,35 гривень необхідно віднести на рахунок держави. Процесуальні витрати на проведення судово- медичної експертизи від 23.09.2021 року № 319 на суму 451,68 гривень підлягають стягненню з ОСОБА_8 на користь держави.

Вирішити питання про долю речових доказів та скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 05.04.2024 року, на три купюри номіналом 20 гривень, 2 купюри номіналом 5 гривень, 3 купюри номіналом 50 гривень, 2 купюри номіналом по 200 гривень, 2 купюри номіналом 1000 гривень, 22 купюри номіналом 500 гривень.

У решті вирок залишити без змін.

Позиції сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу зі змінами прокурора задовольнити, позицію захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги зі змінами прокурора, повторно дослідивши дані, що характеризують особу обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги зі змінами, колегія суддів дійшла до такого.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.190, ч.3, 4 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Вимогами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно п.4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Незважаючи на те, що вид та міра призначеного ОСОБА_8 покарання учасниками судового провадження не оскаржується, на думку колегії суддів, воно призначене судом першої інстанції відповідно до вимог ст.50, 65 КК України, відповідно до сталої судової практики про призначення судами кримінального покарання і узгоджується із принципами справедливості, співмірності та індивідуалізації, відповідає характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як убачається із вступної частини вироку, судом зазначено, що ОСОБА_8 раніше судимий вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 06.03.2023 за ч.1 ст.125 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень, який ним сплачено 10.04.2023 року, а тому відповідно до положень п.2-1 ч.1 ст.89 КК України ОСОБА_8 вважається таким, що не має судимості за вироком від 06.03.2023 року.

Отже, суд помилково вказав у вступній частині вироку про наявність цієї судимості, яка підлягає виключенню з вироку, про що правильно зазначено прокурором.

Що ж до посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за епізодом від 02.04.2024 в мотивувальній частині вироку навів лише формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, однак не зазначив кваліфікацію дій ОСОБА_8 за цим епізодом, то колегія суддів вважає їх слушними виходячи з наступного.

Так, згідно із ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, зокрема зазначаються статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд першої інстанції не в повній мірі виконав вказані вимоги кримінального процесуального закону.

Так, суд першої інстанції, хоч і визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України (за епізодом викрадення майна у потерпілої ОСОБА_13 , що мало місце 02.04.2024), проте в мотивувальній частині вироку навів лише формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним щодо ОСОБА_8 , однак не зазначив статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність за цим епізодом, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Відповідно до змісту вироку, обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, не заперечував обставин, встановлених під час досудового розслідування, зокрема, кваліфікацію його дій за ч.4 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, шляхом проникнення до житла, в умовах воєнного стану, яку суд не зазначив в мотивувальній частині вироку, що згідно з положеннями ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни вироку, оскільки це порушення не тягне за собою погіршення становища обвинуваченого.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_8 не спростовував обставини, які були встановлені на досудовому розслідуванні та знайшли своє відображення у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185 КК України, яке ОСОБА_8 визнав повністю.

З огляду на це, мотивувальну частину вироку необхідно доповнити, вказавши, що дії ОСОБА_8 за епізодом викрадення майна у потерпілої ОСОБА_13 , що мало місце 02.04.2024, слід кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, шляхом проникнення до житла, в умовах воєнного стану.

Крім того, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував проти закрити кримінальне провадження за ч.2 ст.190 КК України (за епізодом заволодіння 20.12.2020 майном потерпілого ОСОБА_9 на суму 1786, 67 грн.) щодо нього на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18 липня 2024 року, про що слушно зазначено прокурором в апеляційній скарзі.

Колегія суддів вказує на те, що 09.08.2024 набув чинності Закон України 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі Закон № 3886-IX), яким було внесені зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч.5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.169.1.1 п. 169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Судом першої інстанції встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 190 КК України, (за епізодом заволодіння 20.12.2020 майном потерпілого ОСОБА_9 на суму 1786, 67 грн.) ОСОБА_8 вчинив 20.12.2020.

Станом на 01.01.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1051 грн.

З огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.190 КК України, становив 2102 грн (1051?2=2102).

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що діями ОСОБА_8 (за епізодом заволодіння 20.12.2020 майном потерпілого ОСОБА_9 ) заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 1786, 67 грн.

Положеннями ч.1 ст.3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст.3 КК України).

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч.1 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Виходячи з того, що вартість майна за епізодом заволодіння ОСОБА_8 20.12.2020 майном потерпілого ОСОБА_9 , була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2102 грн, то колегія суддів вважає, що, з огляду на передбачений ст.58 Конституції України і ст.5 КК України принцип зворотної дії закону, посилання у вироку суду інстанцій на вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, підлягає виключенню як таке, що з урахуванням вищенаведеного, не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Враховуючи імперативні вимоги ст. 479-2 КПК України та положення ст. 417 КПК України колегія суддів дійшла висновку, що вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 31.07.2024 в частині засудження ОСОБА_8 за ч.2 ст.190 КК України слід скасувати та закрити кримінальне провадження в цій частині на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Закриваючи кримінальне провадження, апеляційний суд має вирішити питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Зважаючи на те, що ініціатором проведення судової експертизи був орган досудового розслідування, тому відповідно до приписів статей 122, 124 КПК України процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи від 15.01.2020 в сумі 490,35 гривень не підлягають стягненню з обвинуваченого, а мають бути віднесені на рахунок держави.

Процесуальні витрати на проведення судово-медичної експертизи від 23.09.2021 року № 319 на суму 451,68 гривень підлягають стягненню з ОСОБА_8 на користь держави.

Також слід скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 05.04.2024 року на речові докази, - три купюри номіналом 20 гривень, 2 купюри номіналом 5 гривень, 3 купюри номіналом 50 гривень, 2 купюри номіналом по 200 гривень, 2 купюри номіналом 1000 гривень, 22 купюри номіналом 500 гривень.

Що ж до посилання прокурора в апеляційній скарзі на необхідність виділення з кримінального провадження матеріалів щодо ОСОБА_8 за епізодом протиправного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 від 20.12.2020, та відповідно до вимог ст.38, 51 КУпАП направити їх до Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області для прийняття рішення про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки це не передбачено кримінальним процесуальним законом.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційну скаргу зі змінами прокурора про зміну вироку щодо ОСОБА_8 належить задовольнити частково.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку в іншій частині, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 408, 409, 417, 419 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора задовольнити частково.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 31.07.2024 щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити із вступної частини вироку посилання суду на те, що ОСОБА_8 раніше судимий вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 06.03.2023 за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень.

Доповнити мотивувальну частину вироку, вказавши, що дії ОСОБА_8 за епізодом викрадення майна у потерпілої ОСОБА_13 , що мало місце 02.04.2024, слід кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, шляхом проникнення до житла, в умовах воєнного стану.

Цей же вирок суду в частині засудження ОСОБА_8 за ч.2 ст.190 КК України (за епізодом від 20.12.2020 заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 ) скасувати та закрити кримінальне провадження в цій частині у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, відповідно до ст.5 КК України, п.4-1 ч.1, п.1-2 ч.2 ст.284 КПК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженим до покарання:

за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців;

за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи від 15.01.2020 в сумі 490,35 гривень віднести на рахунок держави.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на проведення судово-медичної експертизи від 23.09.2021 року № 319 на суму 451,68 гривень.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 05.04.2024 року на речові докази, - три купюри номіналом 20 гривень, 2 купюри номіналом 5 гривень, 3 купюри номіналом 50 гривень, 2 купюри номіналом по 200 гривень, 2 купюри номіналом 1000 гривень, 22 купюри номіналом 500 гривень.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4