Справа № 645/7220/24
Провадження № 1-кп/645/247/25
В И Р О К

Іменем України

03 березня 2025 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000944 від 03.07.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, неодруженого, освіта вища, офіційно не працевлаштованого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- вироком Харківського обласного суду від 18.07.2003 року засуджений за п.п. 6, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, із застосуванням ст.70 КК України до 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна; ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 28.01.2016 року зараховано в строк відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Харківського обласного суду від 18.07.2003 року строк попереднього ув`язнення з 02.08.2002 року по 04.11.2003 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 24.03.2016 року звільнений умовно-достроково від подальшого відбування покарання, визначеного вироком судової колегії судової палати з кримінальних справ Харківського обласного суду від 18.07.2003 року на невідбутий строк 1 місяць 5 днів, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності; ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Окрім цього, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон), домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону регламентовано, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, окрім цього, фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону регламентовано, що економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Так, ОСОБА_4 проживає із ОСОБА_5 , в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , пов`язаний з нею спільним побутом, має взаємні права та обов`язки.

У період з 18.11.2023 по 21.06.2024 ОСОБА_4 систематично вчиняв психологічне, економічне та фізичне насильство над своєю матір`ю - ОСОБА_5 , за що був неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності, а саме: постановою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 25.01.2024 у справі №645/6761/23 ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень 00 копійок; постановою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 27.03.2024 у справі №645/940/24 ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень 00 копійок; постановою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 02.05.2024 у справі №645/1265/24 ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень 00 копійок.

Також, 18.11.2023 відносно ОСОБА_4 було винесено терміновий заборонний припис серії АА №426707, згідно якого ОСОБА_4 з 18.11.2023 до 21.11.2023 заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_5 ; 13.02.2023 відносно ОСОБА_4 було винесено терміновий заборонний припис серії АА №391041, згідно якого ОСОБА_4 з 13.02.2024 до 23.03.2024 заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_5 ; 03.03.2024 відносно ОСОБА_4 було винесено терміновий заборонний припис серії АА №426673, згідно якого ОСОБА_4 з 03.03.2024 до 12.03.2024 заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_5 .

Таким чином, ОСОБА_4 , будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, належних для себе висновків не зробив та продовжує чинити фізичне, психологічне та економічне насильство відносно своєї матері ОСОБА_5 .

Так, ОСОБА_4 , 21.06.2024 приблизно об 11:00 годині, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння почав вимагати грошові кошти у розмірі 100 гривень на алкогольні напої у своєї матері ОСОБА_4 . Коли ОСОБА_5 відмовила йому, пояснивши, що гроші закінчилися, ОСОБА_4 вчинив з матір`ю сварку, в ході якої діючи умисно, систематично та цілеспрямовано, усвідомлюючи злочинний характер своїх протиправних дій, умисно почав ображати свою матір ОСОБА_5 нецензурною лайкою, принижуючи цим її честь та гідність як людини, тобто чинив психологічне насильство відносно своєї матері ОСОБА_5 , а також штовхати її. Отримавши від ОСОБА_5 грошові кошти, які вона позичила у сусідки ОСОБА_6 , ОСОБА_4 пішов у невідомому напрямку. 21.06.2024 приблизно о 16:00 годині ОСОБА_4 повернувся за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , в стані сильного алкогольного сп`яніння. Підійшовши до матері, яка на той момент знаходилася на кухні, ОСОБА_4 зненацька почав висловлюватися нецензурною лайкою в її сторону та штовхати її. Дізнавшись про те, що ОСОБА_4 збирається зателефонувати до сусідки ОСОБА_6 , ОСОБА_4 розлютився та ударив матір кулаком по лівій руці, тобто вчинив фізичне насилля стосовно своєї матері ОСОБА_5 , після чого вигнав її з квартири.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_5 , були спричинені психологічні страждання, завдавши шкоди їх психічному здоров`ю у вигляді емоційної невпевненості, побоювання за свою безпеку, втрати повноцінного побуту, відпочинку та сну, втрати апетиту, заниження самооцінки до пригніченого стану, погіршення фізичного та психологічного самопочуття, втрати позитивних емоцій та жаги до життя, у зв`язку із чим ОСОБА_5 була вимушена звернутись із заявою до правоохоронних органів з метою захисту своїх прав.

Згідно з консультаційним висновком спеціаліста відділення психіатрії Міжнародної мережі медичних центрів ТОВ «МЦ ОН КЛІНІК ХАРКІВ ПС» ОСОБА_7 від 20.11.2024, стосовно ОСОБА_5 , за наданою послугою консультація лікаря- психіатра вдома у пацієнта, за результатами огляду у потерпілої ОСОБА_5 встановлено діагноз «F41.2 - змішаний тривожний та депресивний розлад, який пов`язаний з насиллям в родині», рекомендовано «створити безпечний простір (не мешкати разом з сином), рекомендовано консультації терапевта, невролога, сурдолога, а також запобігати психоемоційних навантажень».

Отже, своїми діями ОСОБА_4 по відношенню до потерпілої ОСОБА_5 , вчинив фізичне, економічне та психологічне насильство, що призвело до фізичних та психологічних страждань потерпілих осіб, тобто вчинив домашнє насильство.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України визнав у повному обсязі, розкаявся у скоєному, пояснив суду про обставини викладені вище, зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають фактичним обставинам справи, події вчинення ним кримінального правопорушення вірно відображені.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений пояснив, що дуже шкодує за вчинені по відношенню до матері дії та вказав, що на даний час з матір`ю стосунки нормалізувалися. Обвинувачений наголосив, що вину визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, нових злочинів обіцяє не вчиняти. Просив його суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла ОСОБА_5 надала заяву, в якій просила розглянути кримінальне провадження за її відсутності, не заперечувала проти розгляду кримінального провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КК України. Цивільний позов потерпілою не заявлений.

Враховуючи той факт, що обвинувачений визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як воно встановлено в обвинувальному акті, вислухавши думку прокурора та обвинуваченого, які надали згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо процесуальних витрат та речових доказів, а також матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої.

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного та економічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, що приводить до фізичних або психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

ІV. Мотиви суду при призначенні покарання

Згідно ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд вважає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше судимий, судимість не знята і не погашена в установленому законом порядку, на обліку в лікаря-нарколога в КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» не перебуває, на обліку в лікаря-психіатра в КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР не перебуває, офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, має постійне місце проживання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд зазначає, що відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженої. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нею нових злочинів.

Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинене, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, умисну форму вини, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, відношення обвинуваченого до вчиненого, а також позицію обвинуваченого щодо визнання вини.

На переконання суду, для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень та досягнення цілей покарання, йому необхідно призначити покарання у вигляді пробаційного нагляду, в межах санкції ст. 126-1 КК України, із покладенням обов`язків, передбачених ч.2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України.

Також, ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) передбачені спеціальні заходи щодо протидії домашньому насильству.

Пунктом 4 частини 1 статті 24 вказаного Закону передбачено направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Враховуючи систематичність вчинення домашнього насильства по відношенню до потерпілої ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що в інтересах потерпілої від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, необхідно застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, а саме, направити ОСОБА_4 для проходження програми для кривдників.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» суб`єктами, відповідальними за виконання програм для кривдників є місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування.

Оскільки суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі та застосовує до нього обмежувальний захід згідно п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України терміном на 1 місяць, виконання програми для кривдників, слід покласти на орган місцевого самоврядування за місцем проживання кривдника.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369-370, 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки передбачені ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Відповідно до ч.1 ст. 49-2 КВК України строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі п. 5 ч.1 ст. 91-1 КК України, застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників строком на 1 (один) місяць, виконання якої покласти на Адміністрацію Немишлянського району Харківської міської ради.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених статтею 91-1 КК України, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.

Контроль за поведінкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- електронний носій інформації - CD-диск ТМ «ALERUS» (технічні характеристики 52xspeed, 700 MB, 80 min), який зберігається в матеріалах кримінального провадження, - залишити на зберіганні в матеріалах провадження;

- електронний носій інформації - карта пам`яті SD CS232 GB microSDHC Canvas Select Plus 10 ОR A1 C10 C, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, - залишити на зберіганні в матеріалах провадження

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя