Справа № 953/1485/25
Провадження № 1-кп/953/642/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у приміщенні зали судових засідань Київського районного суду м. Харкова кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000265 від 16.02.2024 року,за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із вищою освітою, який є фізичною особою-підприємцем, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із вищою освітою, який працює на посаді начальника конструкторського відділу енергозапчастин та організації проектних робіт АТ «Українські енергетичні машини», зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, який працює на посаді заступника начальника зварювально-механічного цеху з виробництва АТ «Українські енергетичні машини», зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 28, ч.1 ст. 111-2 КК України.

Органами досудового розслідування обвинуваченим поставлено за провину вчинення у складі організованої групи кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України за таких обставин.

Громадянин України ОСОБА_7 , умисно діючи на шкоду інтересам своєї держави у сфері енергетичної безпеки, в умовах воєнного стану вирішив здійснити сприяння державі-агресору РФ. Для реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 залучив як виконавців працівників Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини» (далі АТ «Укренергомашини»): заступника начальника зварювально-механічного цеху з виробництва ОСОБА_9 у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 05.05.2022 року о 16 год. 39 хв., та начальника конструкторського відділу енергозапчастин та організації проектних робіт АТ «Укренергомашини» ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 20.10.2023 року 19 год. 34 хв.

Зазначені особи на чолі з ОСОБА_7 як організатором та єдиним керівником зорганізувались у стійке об`єднання для вчинення пособництва державі-агресору РФ з єдиним планом, відомим усім учасникам групи, і розподілом функцій між ними для досягнення цієї мети.

Кримінально протиправна діяльність угрупування полягала у наданні допомоги представнику держави-агресора РФ громадянину цієї держави ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (російською ОСОБА_11 ) (далі - ОСОБА_10 ) щодо пошуку та збору робочих схем та креслень комплектуючих до турбін, спроектованих та належних АТ «Укренергомашини», які використовуються у будівництві та експлуатації об`єктів електрогенерації, в тому числі на території держави-агресора.

Реалізуючи свій злочинний умисел на пособництво державіагресору шляхом збору та передавання її представнику матеріальних ресурсів, діючи добровільно, свідомо та на шкоду енергетичній безпеці України, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які мали доступ до відповідних матеріальних ресурсів у силу займаних посад, прийняли пропозицію ОСОБА_7 отримувати всупереч установленому в АТ «Укренергомашини» порядку доступ до робочої документації та робочих креслень для подальшого передавання їх ОСОБА_10 через ОСОБА_7 .

У період з 05.05.2022 року до 10.04.2024 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , перебуваючи на території Харківської області, на виконання завдань ОСОБА_7 збирали та передавали йому за допомогою визначених організатором групи засобів зв`язку через месенджери або електронною поштою електронні копії креслень, що належать АТ «Укренергомашини», з зображенням деталей, які є складовими вузлів та агрегатів турбін, що використовуються, у тому числі, на об`єктах електрогенерації в РФ та на тимчасово окупованих державою-агресором територіях України.

У свою чергу, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи подальше використання переданих ресурсів для забезпечення функціонування об`єктів електрогенерації на тимчасово окупованих територіях України та на території держави-агресора РФ, надсилав представнику цієї держави ОСОБА_10 електронною поштою або за допомогою месенджерів отримані від ОСОБА_9 та ОСОБА_8 електронні копії креслень, що належать АТ «Укренергомашини», з зображенням деталей, які є складовими вузлів та агрегатів турбін, що використовуються на об`єктах електрогенерації, у тому числі, в РФ та на тимчасово окупованих територіях України.

Після вчинення зазначених дій ОСОБА_7 і ОСОБА_9 на території Харківської області 15.03.2024 року у період з 17 год. 28 хв. до 17 год. 34 хв. і 29.03.2024 року у період з 08 год. 52 хв. до 09 год. 13 хв. брали участь в організованій ними спільній з представником держави-агресора ОСОБА_10 аудіоконференції, під час якої надавали йому поради і консультації щодо особливостей використання переданих креслень на об`єктах електрогенерації. Аналогічні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили за місцем проживання ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 , 09.04.2024 року у період з 17 год. 41 хв. до 18 год. 18 хв. і 13.04.2024 року у період з 13 год. 25 хв. до 15 год. 10 хв.

Протиправні дії обвинувачених, вчинені в умовах збройної агресії Російської Федерації проти нашої держави, завдали шкоду інтересам України, оскільки створили умови для функціонування енергетичної галузі економіки держави-агресора, а отже, і забезпечення працездатності її оборонного комплексу, міцних конкурентних позицій Російської Федерації на світовому ринку у сфері виготовлення та постачання комплектуючих для об`єктів атомної, теплової та гідроелектрогенерації, при цьому зменшивши роль українських підприємств у даних процесах і створивши ризики обмеження експорту та неотримання податків від реалізації українських товарів та надання послуг. Крім цього, зазначеним було створено передумови для забезпечення сталої роботи російських ГЕС, АЕС, ТЕС, завдяки яким здійснюється видобуток електричної енергії, необхідної для безперебійного функціонування військово-промислового комплексу державиагресора, що дає їй можливість в умовах повномасштабного вторгнення в Україну збільшувати та розвивати свої потужності для виготовлення зброї, боєприпасів, вибухових речовин, інших засобів масового ураження, ремонту та будівництва військової техніки, засобів радіоелектронної боротьби, безпілотних літальних апаратів тощо

Діяння ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кожного кваліфіковано за ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України як умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів представнику держави-агресора, вчинені у складі організованої злочинної групи.

Київський районний суд м. Харкова ухвалами від 17.04.2024 року застосував щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кожного запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави, строк дії якого неодноразово продовжувався, останнього разу ухвалою слідчого судді від 12.02.2025 року до 12.04.2025 року, але не більше, ніж до початку підготовчого судового засідання.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку дії зазначеного запобіжного заходу. В обґрунтування клопотання державний обвинувач з посиланням на зібрані у ході досудового розслідування докази аргументує обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, поставлених їм за провину.

Мотивуючи позицію про збереження актуальності ризиків, визначених у ст. 177 КПК України та врахованих судом під час обрання і попереднього продовження строку запобіжного заходу, прокурор зазначає, що:

-усвідомлюючи тяжкість інкримінованих злочинів і суворість покарання, що їм загрожує, маючи міцні соціальні зв`язки на території Російської Федерації і стійкі ідеологічні переконання, спрямовані на підтримку дій держави-агресора, кожен з обвинувачених може переховуватися від суду, зокрема, на території Російської Федерації чи на тимчасово окупованій території України, а також продовжити кримінально протиправну діяльність;

-оскільки під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинувачені отримали інформацію про місце проживання свідків, існує ризик перешкоджання ними кримінальному провадженню шляхом впливу на цих осіб;

-беручи до уваги, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебувають у дружніх стосунках і вчинили злочини у співучасті, перебуваючи на волі, вони можуть скоригувати й узгодити свої свідчення щодо обставин кримінальних правопорушень;

-кожен з обвинувачених може сховати, знищити чи спотворити схеми, креслення, службову документацію АТ «Укренергомашини», електронні пристрої чи магнітні носії інформації, які вони використовували під час вчинення злочинів; зазначений ризик підтверджується тим, що з матеріалів даного кримінального провадження виділено матеріали щодо невстановлених осіб, які, допомагаючи ОСОБА_7 , надавали креслення для передавання представнику держави-агресора.

З огляду на зазначене, на думку прокурора, застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, а також тримання під вартою з можливістю застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Наведене клопотання прокурор у судовому засіданні підтримав з викладених у ньому доводів і міркувань.

Захисники ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , які діють в інтересах ОСОБА_8 , у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, зазначивши, що із плином часу визначені у ст. 177 КПК України ризики знизилися, а вказані прокурором обставини не свідчать про високу вірогідність продовження ОСОБА_8 злочинної діяльності чи перешкоджання ним кримінальному провадженню. Аргументуючи таку позицію, акцентували увагу, зокрема, на тому, що ОСОБА_8 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не перешкоджав і не має намірів перешкоджати кримінальному провадженню, а всі зібрані правоохоронними органами докази знаходяться у сторони обвинувачення. З огляду на зазначене захисники просили застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, зазначивши, що станом на зараз зазначені прокурором ризики втратили актуальність. Зокрема, адвокат звернув увагу, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 раніше не судимі, кримінальному провадженню не перешкоджали і конкретних даних, які б підтверджували високу ймовірність такого перешкоджання, стороною обвинувачення не надано. Зібрані у цій справі докази знаходяться у розпорядженні органу досудового розслідування й обвинувачені доступу до них не мають. Зауважив захисник і те, що можливий ризик приховування, знищення чи спотворення доказів у кримінальному провадженні щодо невстановлених осіб, матеріали якого виділені з цієї справи, не може бути підставою для продовження строку запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні. Адже обставини, що стосуються виділених матеріалів, не є предметом судового розгляду у зазначеній справі. З огляду на викладене захисник просив суд застосувати альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Обвинуваченні ОСОБА_7 , ОСОБА_9 і ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання і просили змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, з міркувань, наведених їх захисниками.

Перевіривши доводи клопотання, заслухавши думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Як унормовано ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, відповідно до абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України має право не визначити розмір застави у кримінальних провадженнях, зокрема, щодо злочинів, передбачених статтями 109-114-2 КК Украъни.

Під час вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція) і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права людини на свободу й особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Відповідно до орієнтирів застосування ст. 5 Конвенції, сформованих практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого покарання, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про його незначний ступінь і відсутність необхідності запобіжного ув`язнення (рішення: від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», заява № 40107/02, п. 79; «Авраімов проти України», заява № 71818/17, п. п. 57, 64).

Відповідно до ст. 178 КПК України під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу суд, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити у сукупності і всі інші обставини.

У контексті наведеного суд звертає увагу, що відповідно до практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для тримання особи під вартою, проте у сукупності з іншими обставинами підвищує ризик її втечі настільки, що цей ризик неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 26.07.2001 року у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96, п. 80), суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Під час застосування щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд в ухвалах від 17.04.2024 року констатував обґрунтованість підозри кожного з них у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Усім обвинуваченим поставлено за провину вчинення особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану. Санкція ч. 1 ст. 111-2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої. Усвідомлення вірогідності призначення такого суворого покарання у разі ухвалення обвинувального вироку є істотним чинником для виникнення в обвинувачених мотиву переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Разом із тим, тяжкість обвинувачення, що підвищує ризик ухилення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від правосуддя, суд оцінює у сукупності з іншими обставинами, що підлягають урахуванню під час вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу.

Зміст висунутого звинувачення і доводи клопотання дають підстави для висновку про наявність у ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 тривалих стійких соціальних зв`язків у Російській Федерації, що розширює можливості втечі і переховування у цій країні або на тимчасово окупованих територіях, куди в умовах воєнного стану органи державної влади України не мають доступу.

Крім цього, обвинуваченим поставлено за провину систематичне вчинення під час збройної агресії Російської Федерації проти України сприяння державіагресору впродовж тривалого часу: ОСОБА_7 та ОСОБА_9 протягом майже двох років, а ОСОБА_8 упродовж майже півроку. Зазначене, у сукупності з наявністю в обвинувачених стійких соціальних зв`язків у цій країні, суттєво підвищує ризик продовження кримінально протиправної діяльності. Водночас в умовах воєнного стану ризик вчинення нових подібних злочинів становить істотну загрозу інтересам держави й суспільства, зокрема, обороноздатності країни, її економічній безпеці, соціальному благополуччю, правам та свободам інших осіб.

Вжиття дієвих заходів для запобігання таким ризикам узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, за змістом якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Оцінюючи ризик протиправного впливу обвинувачених на свідків, суд враховує визначену кримінальним процесуальним законом процедуру допиту цих осіб. Зокрема, під час досудового розслідування свідки дають показання слідчому, прокурору у порядку, визначеному ст. 224 КПК України, а на стадії судового розгляду справи допитуються усно у судовому засіданні згідно зі ст. 352 цього Кодексу. Відповідно до закріпленої у ст. 23 КПК України засади безпосередності судового процесу суд може використовувати як докази лише показання, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отримані у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Частина 4 ст. 95 КПК України містить імперативну заборону обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім випадків, зумовлених режимом воєнного стану і визначених у ст. 615 КПК України.

Положеннями ч. 11 ст. 615 КПК України передбачено, що показання, отримані під час допиту свідка, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у разі, якщо хід і результати допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За наведених обставин ризик впливу на свідків існує не лише під час збирання доказів на початку досудового розслідування, а і зберігається під час судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань цих осіб судом. Станом на зараз судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по суті ще не розпочався, відтак свідки судом не допитані. З огляду на зазначене, а також враховуючи факт обізнаності обвинувачених про місце проживання і засоби зв`язку свідків, ризик протиправного впливу на цих осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишається актуальним.

Водночас суд на даній стадії процесу не може погодитися з аргументом прокурора щодо стійких ідеологічних переконань обвинувачених, спрямованих на підтримку дій держави-агресора. Жодних доказів, які могли би підтвердити чи спростувати цю обставину, суд станом на зараз не досліджував, і не наділений процесуальними повноваженнями виконувати такі дії у підготовчому судовому засіданні. Отже, на час розгляду клопотання суд не має об`єктивних даних, які б дозволяли констатувати наявність у ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідних поглядів і переконань.

Не є обґрунтованим, на переконання суду, і посилання прокурора на ризик приховування, знищення чи спотворення обвинуваченими доказів схем, креслень, службової документації АТ «Укренергомашини», електронних пристроїв чи магнітних носіїв інформації, які вони використовували під час вчинення злочинів. Зміст обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування дає підстави для висновку, що зазначені вище схеми, креслення, службова документація, інформація, що міститься на електронних пристроях і магнітних носіях і має доказове значення у цій справі, були вилучені чи скопійовані органом досудового розслідування і перебувають у розпорядженні сторони обвинувачення. За таких обставин прокурор не довів наявності в обвинувачених реальної можливості доступу до відповідних матеріалів.

Що стосується аналогічних документів та інформації, пов`язаних з обставинами, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, то ці обставини не є предметом судового розгляду у даній справі. Водночас можлива наявність ризиків перешкоджання обвинуваченими іншому кримінальному провадженню не може бути підставою для застосування чи продовження їм строку дії запобіжного заходу у цій конкретній справі.

Разом із тим, сторона обвинувачення довела існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховування обвинувачених від суду, що зумовлено тяжкістю пред`явленого звинувачення у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану і наявністю в них стійких соціальних зв`язків у державіагресорі; продовження аналогічних злочинних дій з огляду на систематичне вчинення їх згідно з обвинуваченням упродовж тривалого часу і згадані вище зв`язки; протиправного впливу на свідків, які не допитувалися у судовому засіданні.

До початку судового розгляду справи по суті ці ризики зберігають актуальність, чого сторона захисту не спростувала. На переконання суду, запобігти цим ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, а також шляхом визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави, неможливо.

Застосований щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, на цей час не виходить за межі розумного строку. Такий запобіжний захід спрямований на захист суспільного інтересу, що полягає у виконанні визначених у ст. 2 КПК України завдань кримінального судочинства, є необхідним, щоб запобігти продовженню обвинуваченими злочинної діяльності та перешкоджанню кримінальному провадженню, і пропорційний цій легітимній меті.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) діб, тобто до 01.05.2025 року включно, без застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Встановити строк дії ухвали до 01.05.2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя ОСОБА_1