Справа № 626/1601/23
Провадження № 1-кп/626/41/2025
У Х В А Л А

Іменем України

14 лютого 2025 року м.Берестин (Красноград)

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

Головуючогосудді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Краснограда, матеріали кримінального провадження №0000075 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307, ч.1, 2 ст.308 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

13.06.2023 року до Красноградського районного суду надійшло кримінальне провадження №0000075 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307, ч.1, 2 ст.308 КК України.

14.02.2025 року, прокурором в судовому засіданні було заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, оскільки існують ризики передбачені п.1, 3, 5, ч.1, ст.177 КПК України, т.я., ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за ч.2 ст.307, ч.1, 2 ст.308 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років з конфіскацією майна, можливості перебуваючи на волі переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків чи потерпілих; продовження вчинення інших злочинів.

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим вищевказаних злочинів, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватості у вчиненні злочинів, запобігти вищевказаним ризикам можливо лише шляхом продовження застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що зможе гарантувати його належну процесуальну поведінку забезпечить виконання завдань кримінального провадження відповідно до ст.2 КПК України.

При цьому обвинувачений заперечував проти такого клопотання та просив змінити йому міру запобіжного заходу, не пов`язану з триманням під вартою, пославшись на те, що у нього вже нікого не залишилось та померла матір, однак є син та батько інвалід.

Таким чином суд, заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього документи, приходить до наступного висновку.

20.04.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.307, ч.1, 2 ст.308 КК України та ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 20.04.2023 року останньому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів до 17.06.2023, який в подальшому продовжувався.

Суд вважає обґрунтованими, ризики перелічені стороною обвинувачення, а саме, що наразі існують ризики передбачені ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 може:

- п.1 ч.1 ст.177 КПК України переховуватися від органу досудового розслідування або суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_4 наразі офіційно не працює, враховуючи що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного (обвинуваченого) у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання;

- п.3 ч.1 ст.177 КПК України незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, зокрема на ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 розуміючи ступінь тяжкості чиненого злочину, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб здійснити вплив на них, як через погрози або умовляючи їх, щоб вони відмовились від надання показань суду.

- п.5 ч.1 ст.177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 не працює, міцних соціальних зв`язків не має та веде аморальний спосіб життя, підозрюється у скоєнні 63 епізодів привласненні наркотичного засобу шляхом шахрайства, а також у 2-х епізодах незаконного зберігання з метою збуту наркотичного засобу та збуті таких засобів.

На даний час зазначені ризики в ухвалі слідчого судді від 20.04.23р. та суду від 15.06.2023, 25.07.2023, 19.09.2023 року та неодноразово в 2024 та 2025 році про обрання та продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження її, не зменшились та виправдовують тримання під вартою ОСОБА_4 , крім того вказані ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувались, тобто всі сторони були згодні на таку міру запобіжного заходу.

На даний час тільки було розпочате судове слідство та прокурором тільки оголошено та визначено порядок дослідження доказів та досліджені матеріали справи, при цьому на даний час жоден зі свідків ще не допитаний і сам обвинувачений покази не давав.

Органом досудового розслідування, як зазначено в попередніх ухвалах, зібрано достатньо доказів про наявність обґрунтованої підозри (обвинувачення) у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.307, ч.1, 2 ст.308 КК України, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та карається позбавленням волі на строк до 10 років з конфіскацією майна.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Водночас в ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 в силу ст.89 КК України не судимий, не працює, міцних соціальних зв`язків не має, тобто усвідомивши можливість отримання кримінального покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватись від органів досудового слідства та суду, перешкоджати встановлення істини по справі, а тому наявні підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також Європейським судом зазначено, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

(Справи «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994).

Суд вважає за необхідне продовжити стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вагомість приведених ризиків на даний час існує, а зважаючи на введення воєнного стану в Україні їх фактор настання значно збільшується, та жоден інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а саме: можливості перебуваючи на волі переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків чи потерпілих; продовження вчинення інших злочинів.

Враховуючи тяжкість покарання за особливо тяжкий злочин, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винним у інкримінованих злочинах, обставини та на суспільну небезпечність вчиненого діяння, в яких обвинувачується ОСОБА_4 , відсутність місця роботи, запобігти вищевказаним ризикам можливо лише шляхом продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що зможе також гарантувати його належну процесуальну поведінку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться стороною захисту, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки підозрюваного і виконання ним процесуальних рішень у справі.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

При цьому суд зазначає, що при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі застава, домашній арешт, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

З огляду на зазначене, суд вважає, що конкретні обставини даного кримінального провадження, характер та тяжкості злочину, у якому підозрюється ОСОБА_4 , дані про його особу, сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених у ч.1 ст.177 КПК України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення обвинуваченим виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, ризики перелічені в попередніх ухвалах суду про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, на даний час не відпали та не перестали існувати.

Враховуючи продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому суд продовжує відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.

В зв`язку з вищевикладеним, підстав для обрання міри запобіжного заходу, не пов`язаної з триманням під вартою про що прохали захист та обвинувачений, суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.177, 183, 193, 314, 334 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 13 квітня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя: