Номер провадження: 11-кп/813/2565/24
Справа № 523/74/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

законного представника неповнолітнього ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали об`єднаних кримінальних проваджень №0001274 від 12.09.2023 та №0001844 від 30.12.2023 рокуза апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 14.11.2024 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Лиманське, Роздільнянського району, Одеської області, громадянина України, учня 1-го курсу факультету судноводіння Морехідного фахового коледжу ім. Маринеско, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.4 ст.187 КК України,

встановив:

На розгляді Суворовського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 та інших у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.4 ст.187 КК України.

Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 та в порядку ст.331 КПК України, продовжено строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 12.01.2025 року.

Мотивуючи прийняте рішення, місцевий суд врахував дані про особу обвинуваченого;тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінальних правопорушень, а також існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник посилається на особу обвинуваченого, його неповнолітній вік, відсутність ризиків, які слугують підставою для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 . Також захисник звертає увагу, що судом першої інстанції не була розглянута можливість обрання альтернативної міри запобіжного заходу та не обґрунтовано рішення з цього питання.

Прокурор, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Захисник та законний представник в судовому засіданні не наполягали на участі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі - КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.405, ч.4 ст.422-1 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора та обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та законного представника, які підтримали доводи апеляційної скарги; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно до вимог ст. 492 КПК України, за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом. Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.4 ст.187 КК України, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 районний суд виконав вимоги ст.ст. 199, 331, 492 КПК та в цілому дотримався вимог закону, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим, а також продовження існування раніше встановлених ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може здійснити спроби переховування від суду та продовжити злочинну діяльність.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизилися і не відпали, оскільки обвинувачений не може не розуміти тяжкість можливого суворого покарання, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

На думку апеляційного суду, наведені обставини в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від суду.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

У рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, на відміну від доводів апеляційної скарги захисника, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199, 492 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, вчинення його за попередньою змовою групою осіб, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, та може унеможливити завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Доводи захисника про необхідність зміни обвинуваченому запобіжного заходу з посиланням на особу ОСОБА_9 , його неповнолітній вік, необхідність реалізувати право на освіту, а також наявність постійного місця проживання, апеляційний суд приймає до уваги, але вказані обставини не є такими, що нівелюють існуючи ризики.

Колегія суддів вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_9 , а також існування вище вказаних ризиків, виправдовують продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість продовження строку тримання під вартою обвинуваченому.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою.

Оскільки доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які відповідно до положень п.2 ч.3 ст.407 КПК, тягнуть за собою скасування ухвали суду та прийняття апеляційним судом нової ухвали.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , суд зважаючи на положення ч.4 ст.183 КПК дійшов висновку не призначати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, оскільки ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Однак, апеляційний суд звертає увагу, що ч.4 ст.183 КПК передбачені випадки в яких суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК, має право не визначати розмір застави в кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства (п.1 ч.4 ст.183 КПК).

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що згідно вказаної норми можливість не визначати у вказаних випадках розміру застави є правом, а не обов`язком суду, та має вирішуватись з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, встановлені ризики та особу обвинуваченого.

Колегією суддів встановлено, що дане кримінальне провадження перебуває на розгляді місцевого суду з січня 2024 року, а обвинувачений ОСОБА_9 протягом цього часу утримується під вартою.

В той же час, з матеріалів судової справи вбачається, що відносно інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, застосовані менш суворі запобіжні заходи - у виді домашнього арешту.

Крім того, слід констатувати, що судовий розгляд даного кримінального провадження ще триває, а його завершення вочевидь може затягнутися з причин, які не залежать від обвинуваченого.

Вказані обставини, свідчать про те, що при продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави обвинуваченому ОСОБА_9 , місцевий суд не врахував тривалість його перебування під вартою, яка становить майже один рік.

На переконання колегії суддів, встановлені обставини, а також те, що стадія судового розгляду ще триватиме досить довго, свідчать про необхідність перегляду рішення щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

У рішенні «Макаренко проти України» ЄСПЛ зазначив, що заявник тримався під вартою один рік та дванадцять днів. Обираючи та продовжуючи такий запобіжний захід, українські суди здебільшого ґрунтувались на таких міркуваннях: серйозність висунутих проти нього обвинувачень та існування небезпеки його переховування від слідства або перешкоджання слідству шляхом, зокрема, фальсифікації доказів або тиску на свідків.

Водночас ЄСПЛ приділяє увагу питанню визначення розміру застави, яка за своїм характером не буде надмірною та зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

З врахуванням конкретних обставин кримінального провадження, часу перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою без альтернативного запобіжного заходу, тривалість судового розгляду кримінального провадження, колегія суддів вважає, що при продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , є підстави визначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

З огляду на вищезазначені обставини, ухвала суду не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, з прийняттям апеляційним судом нової ухвали.

Скасовуючи ухвалу суду та ухвалюючи нове рішення, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.3 ч.5 ст.182 КПК.

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі судового розгляду обвинувачується ОСОБА_9 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави, передбачений п.3 ч.5 ст.182 КПК, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати досудовому розслідуванню.

На думку апеляційного суду, розмір застави в межах п.3 ч.5 ст.182 КПК, буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не буде непомірним для обвинуваченого, членів його сім`ї та близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу районного суду, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на зазначені вище обставини, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, ухвала суду підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 14.11.2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в об`єднаних кримінальних провадженнях №0001274 від 12.09.2023 року та №0001844 від 30.12.2023 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 , у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави задовольнити частково.

Продовжити строк застосування обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», до 12.01.2025 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_9 розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) грн.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеський апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 02.12.2024 року; Заставна сума за обвинуваченого ОСОБА_9 (номер провадження суду апеляційної інстанції №11-кп/813/2565/24; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

У разі внесення застави звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 з-під варти та покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

-прибувати за викликом до суду;

-не відлучатися з м. Одеси, без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця робити;

-здати на зберігання до ДМС в Одеській області паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_9 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до суду без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого суворого запобіжного заходу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4