ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1394/25 Справа № 205/8567/23 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2025 року продовжено відносно обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25 квітня 2025 року.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції послався на те, що дане кримінальне правопорушення є кримінальними правопорушеннями у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інших правопорушень проти здоров`я населення. Розгляд кримінального провадження перебуває на стадії судового розгляду, існують об`єктивні підстави щодо неможливості завершити на даний час судовий розгляд.

Зазначає, що обвинувачена ОСОБА_7 офіційно не працевлаштована, незаміжня, на утриманні має малолітню доньку, 2018 року народження, раніше не судима, документи в підтвердження позитивної репутації обвинуваченої останньою не надано.

Вказує, що погоджується з доводами прокурора в частині наявності ризиків, прямо передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, щодо ризику ухилення обвинуваченої від суду шляхом переховування, так як ОСОБА_7 , побоюючись тяжкості покарання за інкримінований їй особливо тяжкий злочин, дійсно зможе перешкоджати розгляду даного кримінального правопорушення шляхом зміни місця проживання, ухилення від суду і переховування, оскільки ч. 3 ст. 307 КК України не передбачає застосування ст. 75 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням, окрім цього судовий розгляд триває.

Також зазначає, що ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Дніпропетровська обвинуваченій ОСОБА_7 визначений розмір застави в триста розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 805 200 грн., розмір якої було неодноразово зменшено, тому розмір застави, який визначено в розмірі 90 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 275 520 грн. є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, а тому не підлягають задоволенню клопотання обвинуваченої щодо зменшення розміру застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, заявлені ризики є припущенням, доводи клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та мотивування оскаржуваної ухвали не містять аргументів, які б свідчили про те, що більш мякий запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, на які вказує слідчий.

Зазначає, що обвинувачена має міцні соціальні звязки, розгляд справи здійснюється протягом 20 місяців, за цей час було повністю досліджено всі матеріали, допитано всіх свідків.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 підтирав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно із ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В правовій позиції, викладеній у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» зауважено, що «національні органи жодного разу не розглядали можливість обрання іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою».

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання прокурора були дотримані не в повному обсязі, оскільки постановлюючи ухвалу про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому суд мотивуючи продовження раніше визначеного розміру застави в резолютивній частині ухвали про її продовження не зазначив.

Таким чином, рішення суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 ухвалено з порушенням вимог кримінального процесуального закону, що, відповідно до ст. 412 КПК України, є підставою для скасування ухвали та постановлення нової ухвали судом апеляційної інстанції.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.ст. 199, 331 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими.

Так, колегія суддів вважає, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, оскільки остання побоюючись тяжкості покарання за інкримінований їй особливо тяжкий злочин, дійсно зможе перешкоджати розгляду даного кримінального правопорушення шляхом зміни місця проживання, ухилення від суду і переховування, оскільки ч. 3 ст. 307 КК України не передбачає застосування ст. 75 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням, окрім цього судовий розгляд триває

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому для його запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленому ризику, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується, та встановлений ризик; - заяв про взяття на поруки обвинуваченої не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміноване обвинуваченій кримінальне правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченої, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії її належної процесуальної поведінки.

В силу ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

На думку апеляційного суду застава у розмірі 90 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 275 520 грн. є достатньою для забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, а тому не підлягають задоволенню клопотання захисинка щодо зменшення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 квітня 2025 року включно.

Визначити ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 90 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 275 520 гривень.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самою обвинуваченою, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем.

У разі звільнення ОСОБА_7 з-під варти під заставу, покласти на неї обов`язки до 25 квітня 2025 року: - прибувати до суду у визначений час; - утримуватись від спілкування зі свідками; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченої з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в ухвалі, обвинувачена зобов`язаний виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачена вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Попередити обвинувачену ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених на неї зобов`язань внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3