Справа № 991/1692/25
Провадження 1-кс/991/1695/25
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого детектива Національного бюро Третього підрозділу детективів Третього Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_5 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Уланів, Хмільницького району, Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, у кримінальному провадженні № 0000822 від 13.09.2019,

ВСТАНОВИВ:

Сторона обвинувачення звернулась до слідчого судді із вищезазначеним клопотанням, в якому просила застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із можливістю внесення застави 3300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 9 992 400 гривень та у разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 строком на два місяці обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до детектива НАБУ, прокурора, слідчого судді, суду; 2) не відлучатись за межі міста Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; 4) утримуватися від спілкування з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 а також з будь-якими іншими особами з приводу обставин, викладених у письмовому повідомленні про підозру, крім своїх захисників, слідчих, детективів, прокурорів, слідчого судді, суду; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 6) носити електронний засіб контролю.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що: ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України; наявні ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні; застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за поведінкою підозрюваного, забезпечити виконання покладених на нього судом обов`язків, не зменшить до прийнятного рівня зазначені вище ризики.

Розгляд клопотання здійснювався 25.02.2025.

Слідчий суддя, на виконання положень ч. ч. 2, 3 ст. 193 КПК України, роз`яснив ОСОБА_4 його процесуальні права, зокрема, право мати захисника.

Суд з`ясував у ОСОБА_4 чи є необхідність у вжитті заходів для забезпечення підозрюваного захисником, ОСОБА_4 зазначив, що такої необхідності немає та він самостійно буде здійснювати захист своїх прав та інтересів під час розгляду клопотання про застосовування запобіжного заходу щодо нього.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав подане детективом клопотання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повному обсязі та просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив відомості про себе, що він є заслуженим юристом України, кандидатом юридичних наук, полковником Збройних Сил України, починаючи з 2022 року прослужив 2 роки в територіальній обороні, наразі не працює, проживає разом із цивільною дружиною ОСОБА_16 , яка є суддею суду першої інстанції загальної юрисдикції, має на утриманні чотирирічного сина.

Щодо поданого стороною обвинувачення клопотання зауважив, що пред`явлена йому підозра у вчиненні злочину - необґрунтована та доданими до клопотання доказами не доведена. Поряд з цим, ОСОБА_4 вказав на відсутність доказів на підтвердження наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та доказів на підтвердження того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним у клопотанні ризикам. Просив суд відмовити в задоволенні клопотання, зазначивши, що у кримінальному провадженні відсутні підстави для застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Водночас, ОСОБА_4 додав, що у разі якщо суд дійде висновку про необхідність застосування до нього запобіжного заходу, просив обрати особисте зобов`язання.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та подані матеріали, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Під час судового розгляду встановлено, що детективами Третього Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000822 від 13.09.2019 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

За версією органу досудового розслідування, у 2017 році перший заступник Голови Державної фіскальної служби України ОСОБА_4 , будучи службовою особою уповноваженою на прийняття рішення за результатами розгляду скарг платників податків на податкові повідомлення-рішення органів ДФС, зловживаючи своїм службовим становищем, умисно не прийняв рішення за результатами розгляду скарги платника податків АТ «Ощадбанк», у зв`язку з чим держава втратила право на вимогу та отримання в Державний бюджет України податків на суму 641 401 707,80 гривень.

Як стверджує слідство, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

Протягом 2013-2016 років ПАТ «Державний ощадний банк України» (код - ) (далі - АТ «Ощадбанк») обслуговував відкриті у нього депозитні рахунки та рахунки в цінних паперах таких нерезидентів: QUICKPACE LIMITED (код нерезидента в країні резиденції HE290165, країна резиденції Республіка Кіпр); SABULONG TRADING LTD (код нерезидента в країні резиденції HE281148, країна резиденції Республіка Кіпр); KVITEN SOLUTION LIMITED (код нерезидента в країні резиденції HE290146, країна резиденції Республіка Кіпр); WONDERBLISS LTD (код нерезидента в країні резиденції HE290170, країна резиденції Республіка Кіпр); BALEINGATE FINANCE LIMITED (код нерезидента в країні резиденції НЕ285076, країна резиденції Республіка Кіпр); KATIEMA ENTERPRISES LIMITED (код нерезидента в країні резиденції HE232221, країна резиденції Республіка Кіпр); FOXTRON NETWORKS LIMITED (код нерезидента в країні резиденції HE272238, країна резиденції Республіка Кіпр); LORICOM HOLDING GROUP (код нерезидента в країні резиденції HE288464, країна резиденції Республіка Кіпр); AKEMI MANAGEMENT LIMITED (код нерезидента в країні резиденції HE319477, країна резиденції Республіка Кіпр); OPALCORE LTD (код нерезидента в країні резиденції HE319982, країна резиденції Республіка Кіпр).

Протягом вказаного періоду АТ «Ощадбанк» виплачував даним клієнтам доходи у вигляді процентів за депозитами та за цінними паперами, і як податковий агент здійснював нарахування, утримання та сплату до бюджету податку з доходів нерезидентів.

У період з 28.12.2016 по 02.03.2017, працівниками Офісу великих платників податків ДФС (далі - ОВПП ДФС) проведено планову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання АТ «Ощадбанк» вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2008 по 30.09.2016.

За результатами цієї перевірки встановлено, що АТ «Ощадбанк» не нараховано, не утримано та не сплачено до бюджету податок з доходів нерезидентів QUICKPACE LIMITED, SABULONG TRADING LTD, KVITEN SOLUTION LIMITED, WONDERBLISS LTD, BALEINGATE FINANCE LIMITED, KATIEMA ENTERPRISES LIMITED, FOXTRON NETWORKS LIMITED, LORICOM HOLDING GROUP, AKEMI MANAGEMENT LIMITED, OPALCORE LTD у вигляді процентів, за ставкою 15% на загальну суму 480 886 502,89 грн., в тому числі по періодам: 2013 рік - 19 558 107,69 грн.; 2014 рік - 132 976 960,31 грн.; 2015 рік - 216 671 157,49 грн.; три квартали 2016 року - 111 680 277,39 грн. (пункт 4 висновків акту № 480/28-10-43-02-0032129 від 15.03.2017). Вказані порушення податкового законодавства відбулись у зв`язку з безпідставним застосування АТ «Ощадбанк» пониженої ставки податку з доходів підприємств-резидентів Республіки Кіпр протягом 2013-2016 років.

30.03.2017 ОВПП ДФС прийнято, та в цей же день вручено, податкове повідомлення-рішення № , яким АТ «Ощадбанк» нараховано суму грошового зобов`язання на загальну суму 841 532 781 грн, з яких: за податковими зобов`язаннями 480 886 502,89 грн, за штрафними санкціями 359 646 278,11 грн.

На вказане податкове повідомлення-рішення від 30.03.2017 № АТ «Ощадбанк» подано скаргу від 07.04.2017 № 13/3-17/43 до контролюючого органу вищого рівня - ДФС. Відповідно до її прохальної частини АТ «Ощадбанк» просить розглянути скаргу та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.03.2017 № .

25.04.2017 директором Департаменту адміністративного оскарження та судового супроводження ОСОБА_9 прийнято рішення про продовження строку розгляду скарг АТ «Ощадбанк» до 08.06.2017 (включно).

У подальшому, Департаментом адміністративного оскарження та судового супроводження підготовлено проект рішення згідно з яким «ДФС скасовує ППР Офісу ВПП від 30.03.2017 № у частині нарахувань з податку на доходи нерезидентів за період 2013 року і у відповідній частині штрафні санкції з вказаного податку та у частині застосування штрафних санкцій за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, а в іншій частині зазначене ППР - залишає без змін, а скаргу - частково задовольняє». Таким чином, грошове зобов`язання АТ «Ощадбанк», мало бути зменшене до 641 401 707,80 грн, з яких: за податковими зобов`язаннями до 461 328 395,20 грн та за штрафними санкціями до 180 073 312,61 грн.

Але, не пізніше 02.06.2017, невстановлені посадові особи АТ «Ощадбанк», розуміючи відсутність будь-якої законної можливості не сплачувати податки та штрафні санкції, загалом у розмірі 641 401 707,80 грн, а також, що їх сплата може призвести до зменшення позитивного або формування негативного фінансового результату банку, а це в свою чергу може вказувати на проблеми в управлінні і оцінено як неефективна робота керівництва банку, а також завдати негативних репутаційних наслідків як для самого банку так і його керівництва, вступили у злочинну змову з посадовими особами Генеральної прокуратури України (далі - ГПУ) та ДФС, зокрема першим заступником Голови ДФС ОСОБА_4 , з метою уникнути сплати АТ «Ощадбанк» податків та штрафних санкцій до державного бюджету України.

Для реалізації злочинної мети, учасники змови вирішили використати положення абз. 2 п.56.9 ст. 56 ПК України, згідно якою, якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом строку, продовженого за рішенням уповноваженої особи контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків.

У зв`язку із цим, учасниками змови розроблено злочинний план, який полягав у наступному. Посадові особи ГПУ мали забезпечити витребування всіх наявних в ДФС та ОВПП ДФС документів стосовно перевірки та розгляду скарги, у зв`язку із чим ДФС не буде прийнято рішення за результатами її розгляду і вимога про сплату грошового зобов`язання буде скасована. При цьому, учасники злочинної змови домовились між собою, що документи мають бути витребувані в останні години останнього дня розгляду скарги, тобто 08.06.2016, щоб створити видимість відсутності часу для підготовки нового проекту рішення за скаргою АТ «Ощадбанк». Крім того, посадові особи ГПУ мали забезпечити витребування всіх наявних в паперовому та електронному вигляді документів, у тому числі електронних носіїв інформації, на яких зберігались такі документи, щоб створити видимість фізичної неможливості прийняти рішення за скаргою АТ «Ощадбанк» через відсутність необхідної інформації для підготовки нового проекту рішення за скаргою АТ «Ощадбанк». Також, учасники злочинної схеми домовились, що для доведення злочинного умислу до кінця ГПУ буде заборонено працівникам ДФС виготовляти світлокопії документів, які планується витребувати. У свою чергу посадові особи ДФС повинні були надати посадовим особам ГПУ реквізити документів, які треба витребувати, оскільки останні не володіли такою інформацією, а ОСОБА_4 , як службова особа уповноважена приймати рішення, мав не підписувати його, чекаючи запиту ГПУ про витребування документів. Крім того, посадові особи ДФС, зокрема, ОСОБА_4 згідно злочинної домовленості, після надходження запиту ГПУ, мали невідкладно в добровільному порядку видати всі наявні документи в т.ч. електронні носії інформації.

02.06.2017, перебуваючи в службовому кабінеті першого заступника Голови ДФС ОСОБА_4 за адресою: м. Київ, Львівська площа, 8, директор Департаменту адміністративного оскарження та судового супроводження ОСОБА_9 , діючи в інтересах служби і держави, на виконання вимог п. 2.2.5.8 Положення про Департамент і п. 56.8. ст. 56 ПК України, надав на підпис ОСОБА_4 два примірника вищевказаного проекту рішення за результатами розгляду скарги АТ «Ощадбанк» (один з яких містив візи фахівців ДФС) та доповів по його суті.

Проте ОСОБА_4 , діючи з метою реалізації спільного злочинного умислу, всупереч інтересам служби, не підписав надані йому ОСОБА_9 проекти рішення, а залишив їх у себе.

У зв`язку із цим, ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_4 про необхідність прийняття рішення за вказаною скаргою АТ «Ощадбанк» до 08.06.2017 включно, оскільки неприйняття рішення у встановлений строк тягне за собою задоволення скарги на користь платника податків, що унеможливить стягнення з АТ «Ощадбанк» нарахованих сум грошового зобов`язання.

При цьому проект рішення за результатами розгляду скарги АТ «Ощадбанк» був підготовлений за підписом ОСОБА_4 , оскільки підписання такого документу належало безпосередньо до повноважень останнього.

Так, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.05.2015 № 425-р ОСОБА_4 призначено першим заступником Голови Державної фіскальної служби України. Згідно наказу Голови ДФС України від 06.05.2015 № 1396-0 ОСОБА_4 приступив до роботи на посаді першого заступника Голови Державної фіскальної служби України з 06 травня 2015 року. Наказом ДФС від 21.03.2017 № 190 встановлено тимчасовий розподіл обов`язків між керівництвом ДФС, відповідно до якого Перший заступник Голови - ОСОБА_4 здійснює керівництво роботою структурних підрозділів ДФС, серед яких Департамент адміністративного оскарження та судового супроводження. Даним наказом встановлена така заміна на період відсутності керівництва: ОСОБА_13 - ОСОБА_4 , ОСОБА_4 - ОСОБА_13 .

Відповідно до п. 3.1.4 Регламенту Державної фіскальної служби України затвердженого Наказом Державної фіскальної служби України від 21.08.2014 № 65 (далі - Регламент ДФС) Перший заступник, заступник Голови ДФС (за напрямами, визначеними Положенням про ДФС, та відповідно до розподілу обов`язків) підписують серед іншого рішення за наслідками розгляду скарг (заяв) платників податків на податкові повідомлення-рішення або інші рішення органів ДФС та рішення територіальних органів ДФС, прийнятих за результатами розгляду скарг платників податків під час адміністративного оскарження.

Таким чином, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді першого заступника Голови ДФС, відповідно до прим. 1 ст. 364 КК України був службовою особою, та був уповноваженим на підписання рішень за результатами розгляду скарг платників податків.

Враховуючи той факт, що до 07.06.2017 ОСОБА_4 так і не повідомив ОСОБА_9 про долю наданого йому для підписання проекту рішення, о 12 год 51 хв 07.06.2017 ОСОБА_9 , незважаючи на тимчасову непрацездатність - лікарняний, усвідомлюючи необхідність прийняття ДФС рішення за скаргою АТ «Ощадбанк», скерував за допомогою електронної системи документообігу АІС «Управління документами» доповідну записку на ім`я Першого заступника Голови ДФС ОСОБА_4 у якій нагадав останньому про необхідність підписання рішення за результатами розгляду скарг АТ «Ощадбанк», яке перебуває у нього на підписі. Окрім того, ОСОБА_9 зазначив вимоги ст. 56 ПК України та про необхідність прийняття рішення у строк до 08.06.2017 (включно), а також додатково роз`яснив, що у разі пропущення строку розгляду скарги, вона автоматично задовольняється на користь платника податків.

Усвідомлюючи негативні наслідки пропущення строку розгляду скарги, враховуючи бездіяльність ОСОБА_4 щодо підписання наданого йому проекту рішення, 07.06.2017 директор Департаменту адміністративного оскарження та судового супроводження ДФС ОСОБА_9 , підготував та скерував за допомогою АІС «Управління документами» на адресу в.о. Голови ДФС ОСОБА_13 доповідну записку № 1714/99-99-11-18 від 07.06.2017 про наявність загрози не підписання ОСОБА_4 рішення за результатами розгляду скарги АТ «Ощадбанк» у встановлений строк, та додатком у вигляді проекту рішення за підписом в.о. Голови ДФС ОСОБА_13 . Проте, ОСОБА_13 не міг підписати це рішення, оскільки перебував у відпустці в той час і не був присутній на робочому місці.

У той же час, ОСОБА_4 , згідно злочинної домовленості, забезпечив передачу невстановленим посадовим особам ГПУ інформацію про реквізити документів та кількість їх примірників, які стосуються розгляду скарги АТ «Ощадбанк», а невстановлені посадові особі ГПУ забезпечили підготовку запиту в порядку ст. 93 КПК України про видачу таких документів та його направлення на адресу ДФС.

Як і було домовлено, в останній день строку розгляду скарги, тобто 08.06.2017, до ДФС надійшов запит від 07.06.2017 № 14/2/1-27467-17 за підписом заступника Генерального прокурора ОСОБА_17 у кримінальному провадженні № 0001533 (далі - запит ГПУ), про добровільне надання оригіналів матеріалів перевірки АТ «Ощадбанк», скарг АТ «Ощадбанк», проектів рішень за результатами розгляду скарг, доповідних записок та інших документів, без виготовлення їх світлокопій, як у паперовому так і в електронному вигляді (на відповідних носіях інформації), який зареєстровано в ДФС як вхідний документ о 16 год. 42 хв.

У той же час, кримінальне провадження № 0001533 від 18.05.2017 зареєстроване за фактом «повторного сприяння невстановленими особами діяльності злочинної організації під керівництвом ОСОБА_18 шляхом підроблення документів для апеляційного оскарження вироку Краматорського міського суду Донецької області з метою заволодіння грошовими коштами злочинної організації». Підставою для реєстрації цього кримінального провадження була інформація про те, що адвокат, який подав апеляційну скаргу на вирок Краматорського міського суду Донецької області, на підтвердження своїх повноважень, надав фіктивні документи. Тобто, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001533 від 18.05.2017 здійснювалось за іншими фактами, аніж перевірка ДФС та її результати. Натомість в запиті ГПУ, якій надійшов до ДФС, зазначено, що його метою є перевірка обґрунтованості висновків акту ДФС від 15.03.2017 № 480/28-10-43-02-0032129, правомірності винесення податкового повідомлення-рішення та проведення у зв`язку із цим судової експертизи.

Своєю письмовою резолюцією «До розгляду і підготовки відповідної інформації» від 08.06.2017, яку зареєстровано в АІС «Управління документами» о 18.00 год., ОСОБА_4 доручив виконання даного запиту ОСОБА_9 (головний виконавець), ОСОБА_19 , ОСОБА_6 , керівникам структурних підрозділів (за визначенням головного виконавця), а також ОСОБА_20 «до відома». Оскільки 08.06.2017 ОСОБА_9 не перебував на робочому місці у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, замість нього доручення ОСОБА_4 виконував заступник директора Департаменту - начальник управління супроводження судових спорів - ОСОБА_8 .

У той же час, ОСОБА_4 , використовуючи надходження запиту від ГПУ як засіб для прикриття злочинного характеру свого діяння і надання йому законного вигляду, діючи всупереч інтересам служби, у період з 02.06.2017 по 08.06.2017 так і не підписав наданий йому проект рішення, натомість, перебуваючи в приміщенні ДФС за адресою: м. Київ, пл. Львівська, 8, у період часу приблизно з 16.42 до 20.00 год 08.06.2017, віддав невстановленій особі, надані йому 02.06.2017 ОСОБА_9 два проекти рішення за результатами розгляду скарги АТ «Ощадбанк» (один з яких містив візи фахівців ДФС), для їх негайної добровільної передачі на запит Генеральної прокуратури України.

Також, на виконання запиту ГПУ, листом ДФС (без номеру) за підписом працівників ДФС, зокрема, ОСОБА_8 , 08.06.2017 слідчому в особливо важливих справах слідчого відділу управління особливо важливих справ Департаменту міжнародного-правового співробітництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_21 надані зазначені в запиті ГПУ документи. Після чого, ОСОБА_8 о 18 год. 57 хв. 08.06.2017 зареєстрував в АІС «Управління документами» доповідну записку № 1741/99-99-11-18, направив її о 19 год 00 хв на ім`я першого заступника Голови ДФС ОСОБА_4 та завантажив примірник цієї доповідної записки в зазначену інформаційну систему о 19 год 57 хв. Цією доповідною запискою ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_4 про те, що 08.06.2017 Генеральною прокуратурою України вилучено всі документи, як у паперовому та і в електронному вигляді по скарзі АТ «Ощадбанк», а також зазначені документи із системи АІС «Управління документами».

Попри усвідомлення невідворотності настання шкоди державним інтересам, внаслідок неприйняття та не надіслання рішення скаржнику, ОСОБА_4 умисно, з метою одержання неправомірної вигоди АТ «Ощадбанк», не вчиняв жодних дій для виконання обов`язку щодо прийняття рішення за результатами розгляду скарги АТ «Ощадбанк» у встановлений законом строк.

Таким чином, за версією слідства ОСОБА_4 , зловживаючи владою, діючи в супереч інтересам служби, з метою отримання АТ «Ощадбанк неправомірної вигоди у вигляді скасування податкового повідомлення-рішення від 30.03.2017 № та відповідно обов`язку зі сплати грошового зобов`язання на суму 641 401 707,80 грн., не вжив жодних заходів для прийняття ним відповідного рішення, а навпаки, у той же день, підписав лист від 08.06.2017 № 12351/6/99-99-11-01-02-25, яким повідомив скаржника, що станом на 08.06.2017 матеріали перевірки та їх скарги вилучені Генеральною прокуратурою України. Вказаний лист направлено поштою на адресу АТ «Ощадбанк» 09.06.2017 о 14 год. 44 хв. Внаслідок вказаних діянь/бездіяльності ОСОБА_4 спричинено тяжкі наслідки державним інтересам у вигляді втрати права вимоги до АТ «Ощадбанк» щодо сплати податків і штрафних санкцій в Державний бюджет України на суму 641 401 707,80 грн.

Отже, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_4 органом досудового розслідування підозрюється у зловживанні владою та службовим становищем, тобто в умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої юридичної особи, використанні службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 364 КК України, відноситься до категорії тяжких корупційних злочинів (частина 5 статті 12, примітка 1 статті 45 КК України).

25.02.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

У судовому засіданні досліджені матеріали кримінального провадження, додані детективом до клопотання на обґрунтування обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, зокрема, копії: протоколу огляду від 21.10.2019 та додатків до нього, у точу числі акту про результати документальної планової виїзної перевірки ПАТ «Державний ощадний банк України» від 15.03.2017 № 480/28-10-43-02/00032129; податкового повідомленням-рішення від 30.03.2017 № ; скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» від 07.04.2017 № 13/3-17/43; рішення про продовження строку розгляду скарги від 25.04.2017 № 8772/6/99-99-11-01-02-25 ПАТ «Державний ощадний банк України»; проекту Рішення про результати розгляду скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» за підписом Першого заступника Голови ДФС ОСОБА_4 ; доповідної записки від 02.06.2017 №1694/99-99-11-18; доповідної записки від 07.06.2017 № 1714/99-99-11-18; протоколу робочої наради від 06.06.2017; листа ГПУ № 14/2/1-27467-17 з листком-резолюцією за підписом ОСОБА_4 до листа ГПУ № 14/2/1-27467-17 (вх.№15682/5 від 08.06.2017); листа ДФС до ГПУ без номеру, з відміткою про отримання 08.06.2017; доповідної записки від 08.06.2017 № 1741/99-99-11-18; листа ДФС від 08.06.2017 № 12351/6/99-99-11-01-02-25; висновку експертів за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи від 29.04.2022 № 7070; висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 18.02.2025 № 01/18.02.2025; розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.05.2015 № 425-р про призначення ОСОБА_4 ; наказу Державної фіскальної служби України від 21.03.2017 № 190 про тимчасовий розподіл обов`язків між керівництвом Державної фіскальної служби України; Регламенту Державної фіскальної служби України, затвердженим наказом ДФС від 21.08.2014 № 65; положення про Департамент адміністративного оскарження та судового супроводження ДФС України, затвердженим наказом ДФС від 06.05.2016 № 421.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, з урахуванням доводів сторони захисту, слідчий суддя приходить до переконання, що вони є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою. Тобто наведені стороною обвинувачення докази з розумною достатністю та вірогідністю пов`язують підозрюваного ОСОБА_4 з кримінальним правопорушенням на даному етапі досудового розслідування.

Слідчий суддя відхиляє твердження підозрюваного про недостовірність, суперечливість та недостатність наданих стороною обвинувачення на обґрунтування повідомлення про підозру доказів, оскільки ОСОБА_4 насправді пред`являє до оцінки наданих доказів такі ж високі вимоги, як під час розгляду обвинувального акту по суті. Однак, питання винуватості чи невинуватості особи у вчиненні конкретного кримінального правопорушення здійснюється судом, шляхом оцінки доказів відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Поряд з цим слід зазначити, що слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо достатності доказів (підстав), не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Викладене узгоджується з позицією, яка викладена Європейським судом з прав людини у п. 184 рішення Великої Палати у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28.11.2017, заява № 72508/13, «обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку».

За наведених обставин, слідчий суддя не приймає доводи підозрюваного стосовно відсутності доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, оскільки зібраними в матеріалах кримінального провадження доказами об`єктивно пов`язується можлива причетність ОСОБА_4 до вищевказаного кримінального правопорушення за обставин, викладених в тексті повідомленні про підозру від 25.02.2025.

Інші обставини, на які посилався підозрюваний під час судового розгляду, також не спростовують обставини, встановлені під час досудового розслідування, та відносяться до питань, які є предметом судового розгляду, а не судового контролю з боку слідчого судді.

Таким чином, наведеними вище доказами обґрунтовано можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів. Питання про те, чи утворюють такі дії склад злочину та чи правильно вони кваліфіковані ч. 2 ст. 364 КК України знаходиться за межами тих питань, які слідчий суддя вирішує на досудовому провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Як слідує з клопотання, 25.02.2025 за результатами досудового розслідування щодо ОСОБА_4 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України у рамках кримінального провадження № 0000822 від 13.09.2019, яке було вручене ОСОБА_4 в день його складення, а саме 25.02.2025 о 09 год 28 хв, про що свідчить його підпис. За таких обставин, ОСОБА_4 набув статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Сторона обвинувачення у поданому клопотанні зазначила, що наявні ризики, передбачені пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні № 0000822 щодо підозрюваного ОСОБА_4 слідчий суддя дійшов таких висновків.

На переконання сторони обвинувачення про існування ризику переховування від органу досудового розслідування або/та суду свідчать: 1) тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину; 2) наявність паспорту громадянина України для виїзду за кордон серія та номер НОМЕР_1 від 24.07.2015; 3) майновий стан підозрюваного та членів його родини; 3) наявність зв`язків із посадовими особами державних органів влади, які він набув під час перебування на посаді першого заступника Голови ДФС України у період з 2015 по 2019рр., у тому числі зі службовими особами АТ «Ощадбанк», а також особами, які працювали в Генеральній прокуратурі України та залишились невстановленими, з якими підозрюваний, за версією слідства, діяв спільно під час подій, що досліджуються у цьому кримінальному провадженні.

Підозрюваний заперечував проти таких доводів, наголошував на тому, що про здійснення досудового розслідування за вказаними фактами йому було відомо давно, проте він за межі України не виїжджав та від слідства не ухилявся, навпаки з`явився на першу вимогу як до детектива, так і до суду.

Слідчий суддя враховує такі доводи.

Водночас, ризик переховування від органу досудового розслідування або/та суду обумовлюється серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 364 КК України, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності. При цьому, відповідно до вимог ст. ст. 69, 75 КК України, норми про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом та звільнення від відбування покарання з випробуванням не можуть бути застосовані у випадку засудження за корупційний злочин.

Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність ризику можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, який ґрунтується на тяжкості інкримінованого злочину, санкцією якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років. А беручи до уваги, що злочин є корупційним, отже у разі засудження, до ОСОБА_4 не буде застосовано звільнення від покарання та не буде застосовано більш м`якого покарання, ніж передбачене законом. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Варто зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Наведені вище обставини дають підстави стверджувати про наявність достатніх ризиків для втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду підозрюваного.

На обґрунтування наявності ризику впливу на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні, прокурор наголосив, що характер та обставини вчинення кримінального правопорушення інкримінованого ОСОБА_4 , свідчать про те, що він може у будь-який спосіб умисно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, у тому числі, які перебували у його підпорядкуванні та у яких користується авторитетом, а саме на: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , з метою зміни ними показань або відмови від їх надання.Таким чином на переконання прокурора, ОСОБА_4 матиме можливість контактувати зі свідками, консультувати їх з приводу приховування, знищення доказів, серед іншого, після вручення йому повідомлення про підозру та ознайомлення з деталями досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

Окрім того, не може залишатися поза увагою те, що ОСОБА_4 перебував на посаді першого заступника Голови ДФС у період з 2015 по 2019рр., тобто протягом 4 років, у зв`язку з чим набув сталі зв`язки в державних та правоохоронних органах, за такого, не виключається, що ОСОБА_4 , використовуючи свій вплив та авторитет, може впливати на свідків, експертів, спеціалістів у даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя приймає такі доводи сторони обвинувачення, з огляду на те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 КПК України (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

До того ж наразі кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, а тому жоден зі свідків не допитаний судом, і, відповідно, його показання не сприйняті безпосередньо, задля можливості використання їх як доказів.

Окрім того, характер та дії співучасників вчинення кримінальних правопорушень надають обґрунтовані підстави стверджувати про ймовірне здійснення впливу на інших учасників кримінального провадження, з метою протидії досудовому розслідуванню.

Тож, слідчий суддя вважає такий ризик наявним.

Разом з тим, слідчим суддею береться до уваги особиста ситуація (обставини) підозрюваного ОСОБА_4 (має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), проте, такі обставини, в світлі наведених вище фактичних даних, не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені слідчим суддею ризики до маловірогідності чи до їх виключення. При цьому належна процесуальна поведінка підозрюваного не свідчить про відсутність зазначених ризиків.

За таких обставин, зазначені в клопотанні детектива ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає обґрунтованими та переконливими.

Так, на думу сторони обвинувачення, відомості про особу підозрюваного та характер вчинених кримінальних правопорушень, свідчать про те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, оскільки останній буде негативно впливати на хід досудового розслідування у даному провадженні, безпосередньо впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні, переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду, а тому необхідним є застосування до підозрюваного саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказаний запобіжний захід є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу (частина 1 статті 183 КПК України).

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України.

Частиною 1 ст. 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч. ч. 2, 4 ст. 194 КПК України).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є: 1)особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

Ризики, які вище були встановлені слідчим суддею, а саме: ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду; ризик незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні.

Поряд з цим слідчий суддя враховує те, що кримінальне провадження здійснюється із 13.09.2019, у провадженні було проведено ряд слідчих дій, у тому числі у 2020 році проведені допити свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_15 , тож ОСОБА_4 був обізнаний про те, що здійснюється досудове розслідування за вказаними фактами.

Проте, незважаючи на обізнаність про кримінальне провадження, ОСОБА_4 за межі території України не виїхав, з`явився на виклик до суду за першою вимогою в найкоротший час.

Зважаючи на викладені обставини, слідчий суддя бере до уваги дані про особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я, характеризуючі матеріали, майновий та сімейний стан, наявність на утриманні малолітньої дитини, та на підставі чого приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного і виконання ним процесуальних обов`язків.

Відтак, у задоволенні клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити.

На думку слідчого судді, запобігти існуючим ризикам можливо шляхом застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави.

Розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (частина 5 статті 182 КПК України).

При визначені розміру застави необхідно врахувати: обставини кримінального правопорушення; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Детектив ОСОБА_5 у клопотанні та прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просили визначити заставу ОСОБА_4 у розмірі 3300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 9 992 400 гривень, який значно перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з огляду на те, що обставини вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , на їхню думку, вказують на нездатність застави у межах, визначених п. 3 ч. 5 ст.182 КПК України, забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Встановлено, що ОСОБА_4 у період з 2006 по 2019 рр. отримав офіційні доходи на суму 3 787 667 гривень. Поряд з цим, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 володіє земельною ділянкою з кадастровим номером :04:007:1719 площею 0.0800 га, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада та двома квартирами в м. Києві площею 140,8 кв.м. та 58 кв.м. Окрім того, ОСОБА_4 має у власності автомобіль LEXUS ES 350, номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2011.

У той же час, цивільна дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_16 у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, за 2023 рік зазначила, що у ОСОБА_4 наявні готівкові грошові кошти у розмірі 243 500 доларів США, 6 000 євро та 133 424 гривень. Крім того, задекларовано дохід ОСОБА_4 у виді спадщини у розмірі 3 115 500 гривень.

ОСОБА_16 задекларовано власні готівкові грошові кошти у розмірі 22 000 доларів США та 1 369 403 гривень.

Слідчий суддя при визначенні розміру застави бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У рішеннях «Гафа проти Мальти» (Gafa v. Malta) від 22.05.2018, «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою.

Досліджені в ході розгляду обставини щодо майнового становища ОСОБА_4 безумовно вказують на високі фінансові можливості.

Поряд з цим слід враховувати, що положеннями ч. 6 ст. 182 КПК України встановлено п`ятиденний строк для внесення застави підозрюваним або заставодавцем з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави на відповідний рахунок.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя погоджується із позицією сторони обвинувачення про доцільність визначення застави підозрюваному ОСОБА_4 у розмірі 3300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 9 992 400 грн (дев`ять мільйонів дев`ятсот дев`яносто дві тисячі чотириста), який хоч і перевищує межі, визначені ст. 182 КПК України, проте не є явно непомірним для підозрюваного.

На переконання слідчого судді, такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та в той же час відповідає вимогам ст. ст. 178, 182, 183 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання порушувати покладені на неї процесуальні обов`язки, та не є явно непомірним, враховуючи фінансовий стан підозрюваної особи.

Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, та які передбачені пунктами 1-9 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Слідчий суддя переконаний, що з метою мінімізації ризиків, встановлених у судовому засіданні, а також запобігання позапроцесуальній поведінці підозрюваного, необхідним є покладення на нього обов`язків, про які просить сторона обвинувачення: не відлучатися із міста Києва без дозволу детектива, прокурора або суду; прибувати на кожну вимогу до детективів Національного бюро, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000822; повідомляти детективів Національного бюро, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 з приводу обставин, викладених у письмовому повідомленні про підозру, крім своїх захисників, слідчих, детективів, прокурорів, слідчого судді, суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Підозрюваним у судовому засіданні не спростовано необхідність покладення на нього зазначених обов`язків та не надано слідчому судді достатніх доказів, які б перешкоджали їх виконанню.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що покладення на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, з урахуванням обставин кримінального провадження, має найменший вплив на реалізацію прав і свобод підозрюваного, отже, таке втручання є розумним і співмірним для цілей цього кримінального провадження, з урахуванням його стадії.

На переконання слідчого судді, на підозрюваного ОСОБА_4 доцільно покласти обов`язки строком на два місяці, що відповідає положенням ч. 7 ст. 194 КПК України.

В той же час слід зазначити, що з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, підозрюваний, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182-184, 193-197, 205, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 3300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 9 992 400 грн (дев`ять мільйонів дев`ятсот дев`яносто дві тисячі чотириста), яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок Вищого антикорупційного суду:

Код

Номер рахунку за стандартом ІВАN НОМЕР_3 .

Підозрюваний не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує детективу, прокурору, слідчому судді.

За умови внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на два місяці, але в межах строку досудового розслідування, такі обов`язки:

- не відлучатися із міста Києва без дозволу детектива, прокурора або суду;

- прибувати на кожну вимогу до детективів Національного бюро, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000822;

- повідомляти детективів Національного бюро, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 з приводу обставин, викладених у письмовому повідомленні про підозру, крім своїх захисників, слідчих, детективів, прокурорів, слідчого судді, суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на детективів Національного антикорупційного бюро України.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1