ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/116/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.126 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2025 року в кримінальному провадженні №0001077,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суду клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям та закриття кримінального провадження задоволено.

Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинений кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.126 КК України, на підставі ст.45 КК України, у зв`язку з дійовим каяттям, а кримінальне провадження № 0001077 від 12 грудня 2024 року за даним фактом закрито.

Згідно обвинувального акта, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 06.12.2024, близько 23:07, у ОСОБА_7 , яка перебувала в дворі житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_8 виник протиправний умисел на завдання фізичного болю ОСОБА_8 без спричинення тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій протиправний умисел, 06.12.2024, близько 23:07, ОСОБА_7 , перебуваючи в дворі житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно завдала ОСОБА_8 удар рукою у ділянку голови ззаду, чим завдала фізичного болю та не спричинила тілесних ушкоджень.

Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2025 року скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції не було перевірено усіх складових підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.45 КК України, а саме:

зі сторони обвинуваченої не було добровільного відшкодування збитків або усунення шкоди;

ні під час дізнання, ні під час судового розгляду обвинувачена не намагалася вибачитися перед ним, надіслати SMS з словами вибачення на телефон, хоча він цього хотів.

Також зазначає, що під час дізнання ОСОБА_7 намагалася уникнути кримінальної відповідальності, даючи неправдиві свідчення, що не наносила йому ніякого удару в голову і що саме він їй спричинив тілесні ушкодження, не знаючи, про наявний відеозапис даної події.

Також, стверджує, що обвинувачена подавала заяву в поліцію про вчинення ним злочину, якого він не вчиняв, що не свідчить про її активне сприяння розкриттю вчиненого нею злочину.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, пояснення обвинуваченої, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги і вважає ухвалу законною та обґрунтованою та просила залишити її без змін, думку прокурора, який вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

Відповідно до ст.44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до ст.45 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності", дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.45 КК України.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, загладжуванні її в інший спосіб, наприклад, шляхом прилюдного вибачення за завдану образу.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, обвинувачена в судовому засіданні заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із дійовим каяттям, оскільки вона повністю визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаялася у вчиненому та активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення. Також, обвинувачена стверджувала, що негативно оцінює свій вчинок, визнає, що порушила закон. Крім того, вказала, що ще на досудовому розслідуванні визнала свою винуватість у скоєнні даного правопорушення, просила у потерпілого вибачення за вчинене нею діяння та вважає свою поведінку неприпустимою, а відтак шкодує про вчинене.

Також, з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали видно, що потерпілий в судовому засіданні заперечив щодо задоволення такого клопотання обвинуваченої, мотивуючи тим, що її вибачення є формальними.

Однак, журналом і технічним записом судового засідання від 29 січня 2025 року зафіксовано, що потерпілий також вказував суду на конкретні обставини щодо поведінки обвинуваченої, які аналогічні доводам його апеляційної скарги і на його думку свідчать про відсутність підстав для застосування ст.45 КК. Зокрема, потерпілий повідомляв суду першої інстанції про те, що майже два місяці після події правопорушення обвинувачена не просила в нього вибачення, а навпаки погрожувала йому негативними наслідками, подавала на нього скарги і звинувачувала у неправомірній поведінці, хоча він їй нічого поганого не зробив. Лише напередодні судового засідання вона в приміщенні суду запропонувала йому відмовитися від його заяви про вчинення злочину, а в замін обіцяла відмовитись від своєї заяви в правоохоронні органи.

Повідомлені потерпілим обставини суд не взяв до уваги та проігнорував, оскільки не навів їх зміст в мотивувальній частині оскарженої ухвали і всупереч вимогам п.2 ч.1 ст.372 КПК не зазначив мотивів їх відхилення.

Більше того, в оскарженій ухвалі висновок про наявність щирого каяття обвинуваченої суд першої інстанції обґрунтував виключно тим, що обвинувачена під час дізнання попросила вибачення у потерпілого, хоча він сам це категорично заперечував. З технічного запису судового засідання від 29 січня 2025 року видно, що безпосередньо в судовому засіданні обвинувачена до потерпілого не зверталась, а пояснювала суду, що визнає вину і негативно оцінює свій вчинок.

Наявність активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення суд першої інстанції обґрунтував лише поясненнями сторони обвинувачення, тобто прокурора в судовому засіданні, а також тим, що обвинувачена з`являлась на виклики дізнавача і прокурора.

Водночас потерпілий стверджував, що обвинувачена почала визнавати свою вину лише після того як дізналась про наявність у нього відеозапису події вчиненого нею проступку. Незважаючи на вказане і на те, що прокурор не надав суду жодних фактичних даних, які би підтверджували його пояснення та спростовували доводи потерпілого, суд першої інстанції свій висновок про наявність активного сприяння розкриттю правопорушення виклав узагальнено, не навів конкретних дій обвинуваченої, що вказують на таке активне сприяння, та не зазначив мотивів не врахування повідомлених потерпілим обставин.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що під час розгляду судом клопотання обвинуваченої про звільнення від кримінальної відповідальності залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Крім того, перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що оскаржену ухвалу суду не можна визнати обґрунтованою і вмотивованою, що свідчить про її невідповідність вимогам ст.370 КПК та як наслідок - істотне порушення вимог КПК України.

Згідно п.п.1,3 ч.1 ст.409 КПК України неповнота судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Приймаючи до уваги той факт, що чинним КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.2 ч.1 ст.7 КПК України, згідно з якими до загальних засад кримінального провадження відноситься законність, апеляційний суд вважає за необхідне, керуючись ст.9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені зокрема п.п.2, 10 ч.1 ст.7 КПК України, скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому розгляді провадження суду необхідно усунути зазначені порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини провадження й прийняти законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

З огляду на викладене апеляційна скарга потерпілого підлягає задоволенню.

Керуючись ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2025 року відносно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд цього кримінального провадження в суді першої інстанції.

Головуючий

Судді