ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Марганець Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.258 Кримінального кодексу України (далі - КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

У ході досудового розслідування встановлено, що 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022, у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України з 05 год. 30 хв., який набув чинності з дня його опублікування 24.02.2022. Згідно Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2119-1X від 15.03.2022, та у подальшому продовжено відповідними указами Президента України по теперішній час.

З невстановленого досудовим розслідуванням часу представниками спеціальної служби іноземної держави - Федеральної служби безпеки російської федерації посилено ведеться розвідувально-підривна діяльність проти України, що полягає: в ослабленні державної влади України та держави в цілому; її самостійності усередині країни та незалежності у міжнародних відносинах; захищеності території країни в існуючих кордонах від будь-яких посягань; підготовленості держави до захисту від зовнішньої збройної агресії або збройного конфлікту; дестабілізації суспільно політичної обстановки всередині країни; створенні умов для діяльності іноземної розвідки (вербування агентури серед жителів України); збиранні інформації, що представляє інтерес для іноземної розвідки та її подальшого використання рф задля отримання переваг над Україною в області збройних сил, військових дій, зовнішньої політики, втручання у внутрішню політику суверенної держави, для маніпулювання суспільними настроями населення України, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів, організації інформаційної експансії з боку рф тощо.

При цьому, представники спеціальних служб рф, усвідомлюючи перевагу вчинення злочинів, які можуть призвести до заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків, спрямованих на дестабілізацію суспільно-політичної обстановки та втрати авторитету органів державної влади України, а також які завдають шкоди життю та здоров?ю громадян України, у тому числі військовослужбовців, співробітників правоохоронних органів та представників інших передбачених законодавством України військових формувань, з метою ослаблення держави, у невстановлений спосіб підшукували осіб, негативно налаштованих стосовно державної влади України.

Так, у невстановлений в ході досудового розслідування проміжок часу, однак не пізніше 14 год. 25 хв. 14.12.2024, представники спеціальних служб рф звернулися до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та запропонували вчинити терористичний акт з використанням саморобного пристрою вибухової дії, на що останній дав добровільну згоду.

У свою чергу, у ОСОБА_7 у невстановлений в ході досудового розслідування проміжок часу, однак не пізніше 14 год 25 хв 14.12.2024 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення терористичного акту, тобто вибуху, який призвів до загибелі людини, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення.

На виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_7 у невстановлений в

ході досудового розслідування проміжок часу, однак не пізніше 14 год. 25 хв.

14.12.2024, за невстановлених обставин отримав (набув) мобільний телефон Samsung», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , та сім-карту з абонентським номером НОМЕР_3 .

Крім того, на виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_7 у невстановлений в ході досудового розслідування проміжок часу, однак не пізніше 14 год. 25 хв. 14.12.2024, за невстановлених обставин отримав (набув) саморобний пристрій вибухової дії, який складався з вибухової речовини невстановленого типу та гайок, а також інших невстановлених в ході досудового розслідування елементів.

Далі, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, помістив зазначений вище саморобний пристрій вибухової дії у сумку комбінованого білого та чорного кольорів.

У подальшому, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, бажаючи довести його до кінця, ОСОБА_7 , прибув до ділянки місцевості, що являє собою парковку перед входом до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 . Після чого, ОСОБА_7 о 14 год. 25 хв. 14.12.2024 розмістив під транспортним засобом «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_4 , коробку з мобільним телефоном марки «Samsung», IMЕI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 . Далі, ОСОБА_7 , о 14 год. 25 хв. 14.12.2024 розмістив сумку комбінованого білого та чорного кольорів, в якій містився саморобний пристрій вибухової дії, впритул до стіни

ІНФОРМАЦІЯ_3 за вищевказаною адресою під лавкою, що розташована у безпосередній близькості до контрольно-пропускного пункту ІНФОРМАЦІЯ_3 (наступні приблизні географічні координати: 48.4661902, 35.0203203). Після чого, ОСОБА_7 прослідував до транспортного засобу Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_5 , дістав коробку з мобільним телефоном

марки «Samsung», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з

сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 , провів з вказаним телефоном невстановлені в ході досудового розслідування дії та повторно розмістив коробку з мобільним телефоном марки «Samsung», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім-картою з абонентським номером НОМЕР_3 , під транспортним засобом «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_4 .

Після чого, о 14 год. 38 хв. 14.12.2024 відбувся вибух вказаного саморобного пристрою вибухової дії, внаслідок чого загинув співробітник ТЦК та СП ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та отримали тілесні ушкодження оперуповноважений СКП ВП N? 3 Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ДОП СВ ВП №3 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , співробітник ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

При цьому, ОСОБА_7 було достовірно відомо, що вказаний вище саморобний пристрій вибухової дії він розмістив у безпосередній близькості до контрольно-пропускного пункту військового об?єкту, де на постійній основі дислокуються та перебувають військовослужбовці Збройних Сил України та інших передбачених законодавством України військових формувань, співробітники правоохоронних органів, а також громадян України, у зв`язку з чим він усвідомлював та розумів, що вибух на вказаній ділянці місцевості та поруч із зазначеною будівлею може призвести до заподіяння шкоди життю та здоров?ю невстановленої кількості осіб, порушення громадської безпеки та залякування населення, а також настання інших тяжких наслідків, у тому числі допускав можливість загибелі людей.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення терористичного акту, тобто вибуху, який призвів до загибелі людини, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, 14.12.2024, перебуваючи у безпосередній близькості пропускного пункту ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 , розмістив впритул до стіни сумку комбінованого білого та чорного кольорів, в якій містився саморобний пристрій вибухової дії, за наступними приблизними географічними координатами: 48.4661902, 35.0203203. Після розміщення вказаної сумки відбувся вибух саморобного пристрою вибухової дії, що призвів до загибелі людини.

Отже, своїми умисними діями ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні терористичного акту, тобто вибуху, який створював небезпеку для життя, настання інших тяжких наслідків, якщо такі дії були вчинені з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, що призвели до загибелі людини, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.258 КК.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2024 року клопотання начальника 2 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області майора юстиції ОСОБА_13 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 12 лютого 2025 року, без визначення розміру застави.

14.12.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.258 КК.

15.12.2024 о 01:22 годині ОСОБА_7 було затримано в порядку ст.208 КПК України (далі-КПК) та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.258 КК.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку незаконністю, необґрунтованістю, невмотивованістю, порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вважає, що на день розгляду клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу не було об`єктивно з`ясовано обставини, у зв`язку з повною відсутністю будь-яких доказів вчинення підозрюваним інкримінованого йому злочину, крім його самовикривних свідчень. При цьому вважає, що матеріали клопотання, зокрема, протокол огляду місця події від 14.12.2024 року, протокол обшуку за адресою: АДРЕСА_4 , протокол впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_14 від 14.12.2024 року, на які посилався слідчий суддя, як на докази обґрунтованості підозри, не є належними доказами, оскільки вони ніяким чином не вказують на те, що злочин вчинено саме ОСОБА_7 , а за адресою, де було проведено обшук підозрюваний не проживав, а приїхав напередодні у гості з м. Одеси.

Таким чином сторона захисту стверджує, що вимоги закону про обов`язковість посилання на докази і їх належну оцінку слідчим суддею проігноровано та не зазначено мотивів врахування одних і неврахування інших доказів, допустимості чи недопустимості доказів, що є підставою для скасування судового рішення.

Крім того вказує, що слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не зазначено жодного доказу, яким доведено наявність існування ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК, а тому висновки про їх наявність ґрунтуються лише на припущеннях.

Водночас, в порушення вимог ст.178, п.п.2,3 ч.1 ст.196 КПК слідчий суддя не врахував наявність у підозрюваного ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи та проживання, відсутності судимостей, а також відсутності у нього намірів ухилення від участі у досудовому розслідуванні, бажання допомогти розслідуванню у встановленні справжніх обставин та істини по справі.

Також в поданій апеляційній скарзі захисник посилається на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК, а також, що сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що неодноразово вказував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

З огляду на викладене сторона захисту просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2024 року та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_4 .

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення підозрюваного та його захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні, просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_4 , вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.4 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 є раніше не судимою особою, та санкція ч.3 ст.258 КК, за якою йому повідомлено про підозру, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна або без такої.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.258 КК, всупереч твердженням сторони захисту, підтверджується наведеними в клопотанні слідчого, перевіреними під час судового розгляду слідчим суддею доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 14.12.2024 року за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.31-117); протоколом огляду додатку до відповіді ІНФОРМАЦІЯ_8 від 14.12.2024 року (а.с.118-129); протоколом обшуку за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.148-155); протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 14.12.2024 року (а.с.156-159); протоколом впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_14 від 14.12.2024 року (а.с.160-161); відповіддю на запит сервісу "Bolt" від 14.12.2024 року (а.с.147); протоколом слідчого експерименту від 16.12.2024 року (а.с.130-138).

Отже, на переконання колегії суддів, фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри за ч.3 ст.258 КК.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення є неспроможними.

Водночас посилання сторони захисту щодо неналежності доказів долучених до клопотання для підтвердження обґрунтованості підозри є неспроможними, так як вони не свідчать про незаконність судового рішення, оскільки на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя позбавлений можливості аналізувати матеріали кримінального провадження та добуті органом досудового розслідування докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатність для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Наявність ризиків, передбачених п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, спеціалістів та експертів у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, належним чином мотивовано слідчим суддею в своїй ухвалі.

Так, про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду свідчить тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, дані про особу підозрюваного, який міцних соціальних зв`язків не має, офіційно не працевлаштований, джерела доходів не має, також те, що інкримінований злочин був вчинений під час дії в Україні воєнного стану.

Про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, свідчить те, що на теперішній час в ході досудового розслідування встановлюються всі обставини вчинення кримінального правопорушення, у тому числі знаряддя та засоби вчинення, а також можливі співучасники вчинення даного злочину. Крім того, у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваний матиме доступ до своїх акаунтів у месенджерах, що може призвести до втрати цих доказів.

Про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілих, свідків, спеціалістів та експертів у цьому ж кримінальному провадженні, свідчить те, що наразі досудове розслідування триває, не всі свідки допитані, а також є необхідність у проведенні значної кількості судових експертиз.

Про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, свідчить те, що на даний час Приморським районним судом м. Одеси розглядаються обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0000049 від 28.07.2022 та №0000530 від 31.07.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 та інших осіб у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.307, ч.4 ст.321 КК.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, відповідно до ч.1 ст.178 КПК, слідчий суддя врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення, тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у цьому злочині, та відомості про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, зокрема, його вік та стан здоров`я, які не вказують на неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сімейний та майновий стан, який неодружений, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, та дійшов правильних висновків, що інші більш м`які запобіжні заходи, зокрема, у вигляді домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, не забезпечать його належної процесуальної поведінки та не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Разом цим, відповідно до ст.ст. 10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 року в Україні введений воєнний стан строком на 30 діб.

Указами Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 року №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022 від 12.08.2022 №573/2022 …. від 28.10.2024 року №740/24, затвердженими Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, від 18.04.2022 №259/2022, від 21.04.2022 №2212-IX), від 15.08.2022 року № 2500-IX …від 29.10.2024 № 4024-ІХ про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб (тобто до 08 лютого 2025 року) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Згідно приписів ч.6 ст.176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. у вигляді тримання під вартою.

Оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.258 КК та приписи вищевказаної статті не передбачають обрання альтернативного запобіжного заходу, тому відсутні підстави для застосування відносно нього інших більш м`яких запобіжних заходів, зокрема, у вигляді домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту.

За таких обставин доводи сторони про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Водночас, колегія суддів вважає, що аргументи захисника та його посилання на наявність у підозрюваного ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи та проживання, бажання допомагати слідству та встановити справжні обставини справи, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки це не спростовує висновку слідчого судді про те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, спеціалістів та експертів у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК, а також з дотриманням вимог ст.ст.194,196 КПК, дійшов висновку про доцільність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави. Тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою та відповідає вимогам ст.ст.370, 372 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2024 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 12 лютого 2025 року, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4