УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року, слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві ОСОБА_4 від 16.12.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000737, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

23 грудня 2024 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві ОСОБА_4 від 16.12.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000737, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

В обґрунтування скарги останній зазначає, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000737, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

28.08.2024 року на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 21.08.2024 року справа №761/29624/24-к, уповноваженою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 .

Разом з тим, ОСОБА_3 зазначає, що слідчий ТУ ДБР у м.Києві усіляко саботує розслідування, ігнорує його скарги та численні письмові вказівки процесуальних керівників. 16.12.2024 року ОСОБА_3 було запрошено до ОСОБА_5 для «допиту» у якості свідка після якого останньому було вручено копію постанови про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні.

Разом з тим, ОСОБА_3 зазначає, що вказана постанова не містить належного обґрунтування. Крім того, зі змісту постанови про відмову у визнанні його потерпілим вбачається про відсутність нанесення ОСОБА_3 моральної, фізичної, матеріальної шкоди, хоча, як зазначає заявник, досудове розслідування фактично не здійснювалось і слідчий не міг встановити ті чи інші факти.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 просить скасувати постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві ОСОБА_4 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000737, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання не прибув. Разом з тим, до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла заява ОСОБА_3 у якій останній просив проводити судове засідання без його участі.

Слідчий ОСОБА_4 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення також не з`явився. Разом з цим, неявка у судове засідання особи, рішення якої оскаржується не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, згідно з пунктами 5, 18 частини 1 статті 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, в тому числі бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Так, частиною 1 статті 36, частиною 5 статті 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.7 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Згідно з положеннями частини 2 статті 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Так, слідчий суддя встановив, що на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 21.08.2024 року справа №761/29624/24-к, уповноваженою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3

16 грудня 2024 року старшим слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві ОСОБА_4 було винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000737, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Відповідно до вимог ч.1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У відповідності до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст.93 Кримінального процесуального кодексу України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч.1 ст. 55 КПК України). Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч.2 ст. 55 КПК України).

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч.3 ст. 55 КПК України).

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді (ч.5 ст. 55 КПК України).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Так, відповідно до наявних матеріалів скарги, слідчий ОСОБА_6 у своїй постанові від 18.11.2024 посилається на те, що досудовим розслідуванням не встановлено об`єктивних відомостей, які б вказували на завдання ОСОБА_7 матеріальної, моральної чи іншої шкоди кримінальним правопорушенням.

Всупереч положенням ст.110 КПК України, оскаржувана постанова слідчого не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, постанова взагалі не містить мотивів прийняття рішення, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілої особи подана особою, якій не завдано шкоди.

Разом з тим, постанова старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві ОСОБА_4 від 16.12.2024 про відмову у визнанні потерпілим складена з порушенням вказаних вимог закону.

Так, зі змісту вказаної постанови вбачається, що 26.11.2024 рок ОСОБА_3 було відмовлено у визнанні його потерпілим у зв`язку з чим була винесена відповідна постанова. 28.11.2024 року прокурором Київської обласної прокуратури відібрано заяву у ОСОБА_3 та визнано його потерпілим всупереч винесеній постанові. Крім того під час проведення слідчих (розшукових) дій не було виявлено, щоб працівники поліції застосовували насильство або нецензурно висловлювались у бік ОСОБА_3 . Разом з тим, досудовим розслідуванням не встановлено що працівники Бучанського РУП ГУНП в Київській області вчинили перевищення влади або службових повноважень, що супроводжувались насильством або погрозою застосування насильства, а отже не виявлено ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, а тому на даній стадії досудового розслідування відсутні будь-які підстави в визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні та задоволення його клопотання про надання матеріалів кримінального провадження для ознайомлення.

Разом з тим, процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідча суддя приймає рішення про скасування постанови.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що при прийнятті рішення про відмову ОСОБА_3 у визнанні його потерпілим у рамках кримінального провадження №0000140, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 лютого 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, слідчим було допущено грубе порушення вимог процесуального закону, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 40, 55, 93, 110, 303, 306, 307, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві ОСОБА_4 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000737, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України - задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві ОСОБА_4 від 16.12.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000737, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, однак проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1