ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/521/25 Справа № 179/1968/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги особи щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000137 від 18 березня 2020 року про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Котовка Магдалинівського району Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною частиною 3 статті 185, частиною 1 статті 309, частиною 1 статті 263, частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

особи, стосовно якої застосовані

примусові заходи

медичного характеру

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2024 року у провадженні за ознаками суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК застосовано щодо стосовно ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Відповідно до обставин, детально викладених у рішенні місцевого суду, ОСОБА_6 17 березня 2020 року в період з 20:00 до 20:15, перебуваючи в с. Котовка Магдалинівського району Дніпропетровської області, шляхом пошкодження навісного замка на дверях на господарському приміщенні літній кухні на території належного ОСОБА_9 домоволодіння, яке розташовано на АДРЕСА_2 , проник усередину й таємно викрав належне ОСОБА_10 майно, чим спричинив останньому матеріальні збитки на загальну суму 2500 грн.

У період з 19:30 24 серпня 2020 року до 07:30 25 серпня 2020 року в с. Котовка Магдалинівського району Дніпропетровської області ОСОБА_6 проник на територію домоволодіння, що належить ОСОБА_11 та розташоване на АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав належне ОСОБА_11 майно, вартістю 1750 грн.

Далі ОСОБА_6 шляхом пошкодження навісного замка на господарському приміщенні, проник у його середину, звідки таємно викрав належне ОСОБА_11 майно, спричинивши останньому матеріальні збитки на загальну суму 7868 грн.

У період з 01 по 05 вересня 2020 року в с. Котовка Магдалинівського району Дніпропетровської області ОСОБА_6 проник на територію домоволодіння, що належить ОСОБА_12 та розташоване на АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав належне йому майно, спричинивши матеріальні збитки на загальну суму 5728,90 грн.

У період з 22:00 01 жовтня 2020 року до 07:00 02 жовтня 2020 року, перебуваючи в с. Котовка Магдалинівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_6 пройшов на неогороджену територію домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_13 , що розташовано на АДРЕСА_5 , шляхом пошкодження навісного замка проник до господарського приміщення вказаного домоволодіння, звідки повторно таємно заволодів належним ОСОБА_13 мотоциклом, що був у вжитку, марки «Viper ZS200N», 2013 року виготовлення, чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,чим спричинив потерпілому матеріальні збитки в сумі 17160,39 грн.

У період часу з 22:00 01 жовтня 2020 року до 07:00 02 жовтня 2020 року, перебуваючи в с. Котовка Магдалинівського району Дніпропетровської області ОСОБА_6 проник на територію вищевказаного домоволодіння і шляхом пошкодження навісного замка проник до господарського приміщення, звідки повторно таємно викрав належне ОСОБА_13 майно, спричинивши останньому матеріальні збитки на загальну суму 3739,50 грн.

У період з 19 до 20 грудня 2020 року, в с. Котовка Магдалинівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_6 проник на територію належного ОСОБА_14 домоволодіння, розташованого на АДРЕСА_6 , шляхом пошкодження навісного замка на дверях житлового будинку, проник усередину, звідки викрав належне ОСОБА_14 майно, спричинивши йому матеріальні збитки на суму 2010 грн.

У період з 05 до 08 січня 2021 року, перебуваючи в с. Котовка Магдалинівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_6 проник на територію належного ОСОБА_15 домоволодіння, розташованого на АДРЕСА_7 , звідки таємно викрав належне їй майно, спричинивши матеріальні збитки на загальну суму 6747 грн.

У період з 14 до 15 січня 2021 року в с. Котовка Магдалинівського району Дніпропетровської області ОСОБА_6 проник на огороджену територію домоволодіння ОСОБА_16 , яке розташоване по АДРЕСА_8 , і таємно викрав належне їй майно, чим спричинив останній матеріальні збитки на суму 2250 грн.

У період з 15 грудня 2020 року до 03 квітня 2021 року, перебуваючи в с. Котовка Магдалинівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_6 проник на територію домоволодіння ОСОБА_17 , яке розташоване на АДРЕСА_9 , звідки таємно викрав належне йому майно. Далі ОСОБА_6 шляхом пошкодження навісного замка на господарському приміщенні, проник усередину, звідки таємно викрав належний ОСОБА_17 велосипед марки «Україна», спричинивши матеріальні збитки на загальну суму 9781,50 грн.

Крім того, у не встановлений слідством час та місці, ОСОБА_6 придбав наркотичну речовину канабіс для власних потреб без мети збуту. Після цього, цю речовину загальною масою в перерахунку на висушену речовину 37,079 г він залишив зберігати за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_10 , для власних потреб без мети збуту.

Також, у не встановлений слідством час та місці ОСОБА_6 привласнив собі ручну осколкову наступальну гранату РГД-5, тим самим придбав вибухову речовину, перевіз її до свого домоволодіння, розташованого на АДРЕСА_1 , де її зберігав.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 вчинив діяння, які мають ознаки суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК. При цьому, суд виключив формулювання, викладені в клопотанні прокурора про наявність кваліфікуючих ознак, як повторність діянь та вчинення суспільно небезпечних діянь ОСОБА_6 з прямим умислом.

Судом встановлено, що за своїм психічним станом ОСОБА_6 під час вчинення інкримінованого йому кримінальних правопорушень не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, на час постановлення ухвали страждав хронічним психічним захворюванням, а саме шизофренією параноїдною, не може усвідомлювати свої дії і керувати ними, тому потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації в психіатричну установу зі звичайним наглядом на підставі чого задовольнив відповідне клопотання прокурора.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.

За змістом апеляційної скарги ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та закрити кримінальне провадження. Посилається на порушення права на захист, а саме на здійснення неефективного захисту адвокатом ОСОБА_7 . Також зазначає про порушення під час проведенню обшуку і зазначає, що працівники поліції підкинули йому наркотичні та вибухові речовини.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неповноти судового розгляду і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що наявність психічного захворювання у ОСОБА_6 не позбавляє суд необхідності детального вивчення всіх епізодів злочинної діяльності ОСОБА_6 та виконання ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області про допит всіх потерпілих і свідків у кримінальному провадженні. Проте суд обмежився лише допитом декількох потерпілих і свідків, а від інших були долучені до матеріалів провадження письмові заяви, що на думку захисту, є неповнотою розгляду кримінального провадження та порушує право ОСОБА_6 на всебічний, об`єктивний розгляд провадження в суді.

Також, судом встановлено, що матеріали справи не містять постанови про зміну порядку досудового розслідування після отримання слідчим висновку про фактичну неосудність ОСОБА_6 і не вважає вказаний факт грубим процесуальним порушенням, проте всі висновки і слідчого, і суду базуються на висновку судового експерта № 156 від 19.11.2021, а заходів по встановленню фактичного психічного здоров`я обвинуваченого на теперішній час не було вжито.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали апеляційні скарги і з підстав, викладених у них, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг і просив залишити їх без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого...

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції не виконав у повній мірі.

Підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК, є істотне порушення кримінального процесуального закону. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд апеляційної інстанції має керуватися статтями 412, 415 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зміст цих положень свідчить про те, що невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Тому за усталеною судовою практикою Верховного Суду сторона, вимагаючи скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з порушенням, допущеним під час кримінального провадження, повинна не тільки обґрунтувати наявність такого порушення, але й переконати, що воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі і не було виправлено в ході кримінального провадження. Для цього сторона, крім іншого, повинна продемонструвати, що під час кримінального провадження вона вжила заходів у межах процесуальних можливостей, наданих їй кримінальним процесуальним законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок стверджуваного порушення, і скористалася можливостями, наданими їй іншою стороною та/або судом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 твердить, що місцевий суд не звернув уваги на порушення його права на захист, а саме, що він не отримував ефективну правову допомогу, захисник здійснював його захист пасивно, без узгодження правової позиції.

Суд не зобов`язаний задовольняти кожне клопотання сторони, однак у разі відмови за аргументованим клопотанням сторони зобов`язаний провести дослідження порушеного питання та зазначити, чому він вважає його безпідставним.

В апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 зазначив про те, що місцевий суд не розглянув його заяви про відмову від захисника, який не надавав йому належної правової допомоги.

Перевіривши такі доводи апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 506 КПК особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника, захисника.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 42 КПК передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право, зокрема, на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів для оплати такої допомоги.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 52 КПК обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішується питання про їх застосування, - з моменту встановлення факту наявності в особи психічного захворювання або інших відомостей, які викликають сумнів щодо її осудності.

За приписами ч. 1 ст. 54 КПК підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його. Водночас вимогами ч. 3 цієї статті передбачено, що відмова від захисника не приймається у випадку, якщо його участь є обов`язковою. У такому випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений відмовляється від захисника і не залучає іншого захисника, захисник повинен бути залучений у порядку, передбаченому ст. 49 цього Кодексу, для здійснення захисту за призначенням.

Отже, на всіх стадіях кримінального провадження закон забезпечує особу, яка підозрюється, обвинувачується або особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішується питання про їх застосування у вчиненні кримінального правопорушення, можливістю мати захисника як обраного нею, так і призначеного їй. Забезпечена така особа й можливістю відмовитися від захисника або замінити його відповідно до вимог процесуального закону.

Право особи на заміну захисника, передбачене ст. 54 КПК, є похідним від права вільного вибору захисника своїх прав, яке особа реалізує самостійно, укладаючи договір з обраним нею захисником. Це право не поширюється на зміст права на безоплатну вторинну правову допомогу, де особа не обирає собі захисника, а отримує захист, гарантований державою та за державні кошти.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» безоплатна вторинна правова допомога це вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу до правосуддя.

Під час реалізації цієї державної гарантії особа позбавлена можливості вільно обирати собі захисника, оскільки на підставі ст. 49 КПК захисник такій особі призначається за постановою слідчого/прокурора або ухвалою судді чи суду. Тому особа, що отримує безоплатну вторинну правову допомогу, не може на власний розсуд вимагати від суду заміни захисника за призначенням з особистих мотивів за відсутності обґрунтованих підстав для цього.

Разом з тим, у разі встановлення судом надання неефективної правової допомоги, що може свідчити про порушення права особи на ефективний захист, суд, в залежності від обставин конкретної справи, має замінити захисника навіть залученого в порядку призначення за рахунок держави, для забезпечення інтересів правосуддя.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини особа має право обрати собі адвоката в разі, якщо є можливість оплатити його послуги. Особа, якій надається безоплатна юридична допомога, не має права обирати захисника. У випадках, коли безоплатно призначений захисник явно не виконує своїх обов`язків, органи влади мають позитивне зобов`язання замінити його.

Матеріалами кримінального провадження, відеозаписами та журналами судових засідань підтверджують доводи ОСОБА_6 про порушення права останнього на ефективних захист, оскільки захисник не заявляв клопотань в судовому засідання, не заперечував проти закінчення стадії встановлення фактичних обставин та перевірки їх доказами, при цьому одночасно в апеляційній скарзі наводив доводи, що наявність психічного захворювання у ОСОБА_6 не позбавляє суд необхідності детального вивчення всіх епізодів злочинної діяльності ОСОБА_6 та виконання ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області про допит всіх потерпілих і свідків у кримінальному провадженні. Також зазначав про те, що висновки суду базуються на висновку судового експерта № 156 від 19.11.2021, а заходів по встановленню фактичного психічного здоров`я обвинуваченого на теперішній час не було вжито.

Поряд з цим, захисник, будучи обізнаним зі змістом попередньої ухвали апеляційного суду, якою частково задоволено апеляційну скаргу іншого захисника у цій справі, не подавав відповідних клопотань, не просив допитати свідків, потерпілих, експертів яких він вважав за потрібне для доведення позиції захисту, в тому числі і в режимі відеоконференції, обмежившись формальним посиланням на неповноту судового розгляду в апеляційній скарзі. В апеляційному суді захисник також не звертався з відповідними клопотаннями.

Отже, всупереч положенням ст. 20, 42, 49, 52, 54, 506 КПК, суд першої інстанції не звернув увагу на вказані обставини, не замінив захисника, видалив ОСОБА_6 із зали судового засідання до кінця судового розгляду, що висувало ще більше вимог до захисника та його участі для забезпечення прав особи, щодо якої вирішувалось питання про застосування примусових заходів медичного характеру.

З матеріалів провадження не встановлено, що захисник ОСОБА_7 здійснював захист ОСОБА_6 , як того вимагають інтереси правосуддя, зокрема не заявляв різного роду процесуальні клопотання, не брав активну участь у дослідженні судом доказів, не висловлював заперечення щодо їх допустимості й належності, не обґрунтовував позицію захисту щодо пред`явленого обвинувачення, тим самим не застосовував передбачені законом засоби для належного захисту прав та інтересів ОСОБА_6 .

Вказані обставини свідчать, що такий захист міг поставити під загрозу реалізацію права ОСОБА_6 на справедливий судовий розгляд.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що право на вільний вибір захисника не є абсолютним, особливо, коли захисник призначається державою, а тому у випадку, якщо після заміни захисника, ОСОБА_6 буде відмовлятись від захисника за призначенням, участь якого є обов`язковою, з вимогою залучити іншого захисника за рахунок держави, яке буде ґрунтуватись лише на особистих мотивах, не пов`язаних з неналежним забезпеченням його захисту, тому в такому випадку немає підстав вважати порушеним його право на захист, а буде мати ознаки зловживання своїми правами.

Ефективність захисту не є тотожним досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату, а полягає в наданні йому належних і достатніх можливостей з використанням власних процесуальних прав та кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках є обов`язковою, захищатися від обвинувачення в передбачений законом спосіб. Подальша незгода обвинуваченого з позицією і тактикою захисту не свідчить про його неефективність.

Таким чином, доводи ОСОБА_6 частково знайшли своє підтвердження і вищевказані порушення могли призвести до істотного обмеження чи порушення прав останнього, передбачених ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 59 Конституції України, ст. 20, частинами 3, 4 ст. 42 КПК, що в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК є істотним порушенням вимог кримінального процесуального, оскільки могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 09 вересня 2021 року (справа № 639/645/19, провадження № 51-2021км21).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості постановити кінцеве рішення у цьому кримінальному провадженні, зважаючи на допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та без безпосереднього дослідження всієї сукупності доказів кримінального провадження, про що сторони не ставили питання в суді апеляційної інстанції, а тому апеляційні скарги ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, а ухвала суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції на підставі ст. 412, 415 КПК.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Ураховуючи, що чинним КПК з одного боку, чітко визначені повноваження апеляційного суду, до яких не входить дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, що покладено кримінальним процесуальним законом на суд першої інстанції, з другого боку, в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК не входять зазначені порушення вимог чинного законодавства, однак, виходячи з вимог ст. 7 КПК, суд апеляційної інстанції в даному випадку позбавлений можливості винести остаточне рішення у кримінальному провадженні, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, замінити захисника, в залежності від клопотань сторін допитати потерпілих, експертів, свідків, в тому числі в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, дослідити докази та дати їм належну правову оцінку з точки зору їх допустимості та достовірності за результатами якої, суду слід вирішити питання чи достатньо сукупності інших доказів, які є в матеріалах кримінального провадження для ухвалення відповідного судового рішення та ухвалити рішення, яке буде відповідати вимогам обґрунтованості та вмотивованості.

Також суду першої інстанції під час нового судового розгляду слід врахувати, що 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна), який відповідно до ст. 58 Конституції України, ч. 1 ст. 5 КК має зворотну силу у часі.

Таким чином, вимоги апеляційних скарг ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, а ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 412, 415, 513 КПК апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги особи, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2024 року про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною частиною 3 статті 185, частиною 1 статті 309, частиною 1 статті 263, частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________ ______________________ _____________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4