Справа № 149/605/25
Провадження №11-сс/801/193/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

із секретарем ОСОБА_4

з участю:

прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференціі)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці матеріали скарги за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25.02.2025, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 щодо незаконного утримання особи, в порядку ст. 206 КПК України, -

В С Т А Н О В И В:

25.02.2025 року ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області зі скаргою в порядку ст.206 КПК України, на його незаконне затримання, яка мотивована тим, що 17.02.2025 працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 незаконно його затримали та примусово доправили до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту його затримання він перебуває у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , яке за словами працівників ТЦК, є «розподільним пунктом".

Ухвалою слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25.02.2025 відмовлено у відкритті провадження по скарзі ОСОБА_6 щодо незаконного утримання особи, в порядку ст. 206 КПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування ухвали слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25 лютого 2025 року, просить постановити нову ухвалу, якою зобов?язати відповідний орган державної влади або службову особу (працівників Хмільницького РТЦК) негайно доставити мене - ОСОБА_7 - до слідчого судді для з?ясування підстав мого позбавлення свободи. Прийняти ухвалу про негайне звільнення його з-під незаконного утримання у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнати незаконним його затримання та притягнути винних осіб до відповідальності.

Апелянт вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною. Зазначив, що порушено його конституційні права щодо позбавлення свободи.

Також вказує, що відмовся від проходження військово-лікарської комісії (ВЛК), так як при собі не мав жодних медичних документів (загалом бажає пройти ВЛК, проте за нормальних умов і при наявності усіх медичних документів), що підтверджують його серйозні хронічні захворювання (необхідність госпіталізації та лікування, а вже потім проходження ВЛК).

Посилається на утримання у неналежних умовах без доступу до належної медичної допомоги, що загрожує здоров`ю.

ОСОБА_6 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, просив розглядати його апеляційну скаргу у його відсутність.

Прокурор вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що до слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_6 , в порядку ст. 206 КПК України, про звільнення ОСОБА_6 , який на його думку незаконно утримується в приміщеннях розташування ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, відповідно до змісту оскарженої ухвали слідчий суддя дійшов висновку, що відсутні докази того, що ОСОБА_6 незаконно затримано представниками органу державної влади чи службовими особами в рамках будь-якого кримінального провадження, фактично наявні лише незгода заявника із діями посадових осіб ТЦК та СП, пов`язаними з мобілізацією.

Службові (посадові) особи ІНФОРМАЦІЯ_1 не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції, а ОСОБА_6 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Щодо твердження заявника про порушення ст. 29 Конституції України про позбавлення свободи, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та такими, що суперечать порядку здійснення призову громадян на військову службу під час мобілізації, оскільки призов громадян на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу та особисту недоторканість, гарантоване Конституцією України, а є обов`язком громадянина України на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а відтак підстав для розгляду даної скарги в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 206 КПК України не має.

Тобто, у слідчого судді відсутні повноваження,визначені КПК України, для розгляду у порядку статті 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження або у зв`язку з діями державного органу, що регулюються не КПК України, а іншими нормативно-правовими актами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, з огляду на таке.

Частина 1 ст. 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у справі «Мельник проти України» зазначив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Стаття 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи та звільнення такої особи.

Зокрема, ч.2 ст. 206 КПК України передбачено, що слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Згідно ч.3 ст. 206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 Кримінального процесуального кодексу України..

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином, слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Із змісту поданої скарги вбачається, що ОСОБА_6 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку з застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою у порядку ст. 207 КПК України, не утримується правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах кримінального провадження.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов правильного висновку про відсутність у нього повноважень, визначених КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Колегія суддів зазначає, що КПК України не передбачено право слідчого судді з`ясовувати підстави позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Відповідно до ч.4 ст.304 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 подав скаргу, яка не може бути предметом розгляду у порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження за цією скаргою.

Оскаржуване рішення слідчого судді є законним, вмотивованим та обґрунтованим. Тому відсутні підстави для задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 ,- залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25.02.2025, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 щодо незаконного утримання особи, в порядку ст. 206 КПК України,- залишити без змін.

Ухвала суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3