Справа № 347/369/25
Провадження № 1-кс/347/134/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2025 м.Косів

Слідчий суддя Косівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів клопотання слідчого СВ Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000063 від 18.02.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

в с т а н о в и в:

Слідчий слідчого відділення Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області капітан поліції ОСОБА_4 звернувся в суд із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000063 від 18.02.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що близько 10:00 год 17.02.2025 на території господарства, що за адресою: АДРЕСА_1 , на грунті лайок між ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, що супроводжувався висловлюваннями в сторони один одного.

У ході розвитку зазначеного конфлікту ОСОБА_5 , перебуваючи на території господарства, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_6 та бажаючи настання таких наслідків, наніс декілька ударів останній в різні ділянки тіла, спричинивши ОСОБА_6 тілесні ушкодження.

У подальшому, ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні кімнати житлового будинку за місцем проживання, наніс їй ще декілька ударів в різні ділянки тіла, спричинивши ОСОБА_6 тілесні ушкодження.

Внаслідок умисного спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , наступила смерть останньої.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №38 від 18.02.2025 смерть ОСОБА_6 наступила внаслідок: травматичного постгеморагічного шоку, ушкодження м`яких тканин та кісток грудної клітки та кінцівок, травми численних ділянок тіла.

18.02.2025 підозрюваний ОСОБА_5 в порядку ст.42 КПК України добровільно надав як доказ слідчому одяг, в якому був одягнутий 17.02.2025 під час конфлікту та заподіяння тілесних ушкоджень своїй дружині ОСОБА_6 , а саме: футболку сірого кольору, спортивні штани сірого кольору, светр біло-сірого кольору (з видимими нашаруваннями речовини бурого кольору), кросівки чорного кольору із підкладкою червоного кольору.

Вище вказаний одяг, на якому могли зберегтися сліди вчиненого кримінального правопорушення, 19.02.2025 визнано речовим доказом.

З метою повного та об`єктивного встановлення всіх фактичних обставин злочину, збереження речових доказів, а також проведення експертиз у ході розслідування виникла необхідність в накладені арешту на майно.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просить його задоволити.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просить суд його задоволити.

Власник майна ОСОБА_5 не заперечує щодо задоволення вказаного клопотання.

Слідчий суддя, перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах встановив наступне.

Встановлено, що слідчий за погодженням із прокурором звернувся з вказаним клопотання, яке відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Як передбачено ч. 5 ст. 132 цього Кодексу, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Вимогами п. 1 ч. 2 ст. 170 даного Кодексу передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1ст. 98 вищевказаного Кодексу, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другоїст. 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів клопотання, речі на які слідчий просить накласти арешт є речовими доказами в кримінальному провадженні №0000063 від 18.02.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, про що свідчить винесена слідчим постанова про визнання та приєднання до кримінального провадження речового доказу від 19.02.2025р.

Майно, на яке слід накласти арешт, має значення для забезпечення доказів даного кримінального провадження та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, власниками майна не надано та слідчим суддею не встановлено, крім того, слід зазначити, що арешт майна носить тимчасовий характер.

Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 167 та ч. 2 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на вказане вище майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення поданого клопотання, оскільки арешт майна в даному випадку є необхідним для встановлення обставин у кримінальному провадженні та збереження речових доказів, що достатньою мірою відповідає критеріям, зазначеним в ч. 2ст. 167 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98,167,170-173,309,372 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання слідчого СВ Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000063 від 18.02.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - задоволити.

З метою збереження речових доказів, накласти арешт на футболку сірого кольору, спортивні штани сірого кольору, светр біло-сірого кольору (з видимими нашаруваннями речовини бурого кольору), кросівки чорного кольору із підкладкою червоного кольору, які належать підозрюваному ОСОБА_5 та які останній надав (подав) як доказ 18.02.2025р.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявляти клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

На підставі ч.1 ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1