Справа № 729/853/23 1-кп/729/41/25 р.
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

03.04.2025 Бобровицький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потрерпілого адвоката ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бобровиця кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001017 від 17.10.2022 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Київ, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 16.10.2022 близько 16 години 45 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «Volkswagen Touareg» р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Шевченка с. Нова Басань Ніжинського району в напрямку с. Новий Биків, на заокругленні дороги, поблизу будинку №34, не врахував дорожню обстановку та не вибрав безпечної швидкості руху керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого не справився з керуванням автомобіля, виїхав на тротуар розташований праворуч від проїзної частини, де здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , що рухався по тротуару, керуючи велосипедом, у зустрічному напрямку.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, а саме: множинні переломи кісток обличчя; множинні забійні рани на голові; закрита травма грудної клітки - забої легень; множинні переломи кісток тазу; закрита травма живота - розрив заочеревинного простору, печінки, які зумовлені комплексом однієї травми в умовах дорожньо-транспортної пригоди та в сукупності, за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення відносяться до тяжкого ступеню тілесних ушкоджень.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 , порушив вимоги п.2.9 (а) (водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції), п.12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), п. 11.13 (Забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1, 26.2 та 26.3 цих Правил) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями), що є причиною та умовою виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться у прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України і показав, що вчинив зазначений злочин за викладених в обвинувальному акті обставин. В скоєному щиро кається, повністю відшкодував шкоду завдану потерпілому. Просив суворо не карати його, призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки він зробив для себе відповідні висновки та має певні фінансові зобов`язання перед потерпілим у іншому кримінальному провадженні, які не зможе виконувати в умовах ізоляції від суспільства.

Потерпілий та його представник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначили, що дійсно обвинувачений повністю відшкодував шкоду завдану потерпілому необережним кримінальним правопорушенням, щиро вибачився, а тому вважають, що його виправлення можливе без позбавлення його волі. Також просили не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у інкримінованому йому органом досудового розслідування діянні, передбаченому ч. 2 ст. 286-1 КК України, і у суду відсутні будь-які сумніви добровільності та істинності його позиції, з`ясувавши думку учасників судового провадження щодо обсягу та порядку дослідження доказів по справі та той факт, що ніхто з учасників провадження не оспорює фактичні обставини справи викладені в обвинувальному акті, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, а обмежитися лише допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу та стосуються процесуальних витрат і речових доказів.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 своїми діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України. Його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, зважаючи на конкретні обставини справи, суд, керуючись загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286-1 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, його характер, який є злочином вчиненим з необережності, суспільну небезпеку скоєного та відношення обвинуваченого до скоєного, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, його матеріальне становище, добровільне відшкодування потерпілому шкоди, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, позитивні характеристики обвинуваченого як за місцем проживання, так і за місцем роботи, та доходить висновку, що дані обставини є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають суду підстави перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції ч. 2 ст. 286-1 КК України, а тому, зважаючи на конкретні обставини вчиненого злочину, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, що є підставою для призначення йому основного покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень. При цьому, судом також враховано позицію потерпілого, який не наполягає на покаранні пов`язаному з позбавленням волі або обмеженням волі, претензій до обвинуваченого не має.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

У своїй Постанові колегія суддів Першої судової палати ККС ВС від 17.09.2019 у справі № 744/884/17 (провадження № 51-8413км18) зазначила, що застосування ст. 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Разом з тим, оскільки жодних обмежень щодо характеристики особи у ст. 69 КК України не встановлено, то можна дійти висновку, що всі дані, що характеризують особу винного, необхідно оцінювати при вирішенні питання про можливість призначення більш м`якого покарання. Ці дані можуть бути як пов`язані, так і не пов`язані зі вчиненням злочину, зокрема, до уваги доцільно брати: обставини, що характеризують вік особи, стан здоров`я, зразкову поведінку особи в побуті як до, так і після вчинення злочину, трудову діяльність, позитивну характеристику, прагнення залагодити заподіяну шкоду, сприяти у розкритті злочину тощо. Тобто фактично мова повинна йти про врахування психологічних, фізіологічних та соціальних характеристик особи, яка вчинила злочин.

За висновком органу з питань пробації виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства. Ризик небезпеки для суспільства та ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно ст. 67 КК України, не встановлено.

Судом також враховано, що згідно вироку Деснянського районного суду м.Києва від 21.11.2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього певні обов`язки передбачені ст. 76 КК України. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь законного представника малолітнього ОСОБА_8 ОСОБА_9 моральну шкоду у сумі 800000 грн. Згідно вироку дане кримінальне правопорушення було вчинено 26.06.2024.

Як видно із наданих стороною захисту матеріалів, обвинувачений відшкодовує завдану шкоду потерпілому у іншому кримінальному провадженні, а тому на переконання суду таке теж слід врахувати при ухваленні даного вироку, оскільки призначення покарання у виді штрафу в повній мірі сприятиме виправленню засудженого, разом з тим він матиме можливість виконувати свої фінансові зобов`язання, що в умовах ізоляції буде утрудненим, а також запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 не обирався.

Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати пов`язані з залученням експертів, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначити йому основне покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок Деснянського районного суду м.Києва від 21.11.2024 року виконувати смостійно.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 6040 грн. 96 коп. за проведення судових експертиз.

Скасувати арешт на все майно яке належить ОСОБА_7 , накладений ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 17.07.2023 року.

Скасувати арешт на автомобіль марки Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, та на велосипед ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду від 19.10.2022 року .

Речові докази автомобіль марки Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ВП №2 Ніжнського РУЮ ГУНП в Чернігівській області повернути у володіння ОСОБА_7

-велосипед фіолетового кольору належний ОСОБА_4 , який зберігається в кімнаті речових доказів ВП №2 Ніжнського РУЮ ГУНП в Чернігівській області повернути у володіння ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку .

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1