В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2025 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000087 від 26.02.2025 року, по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Волостків, Мостиського району, Львівської області, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , з професійно технічною освітою, працюючого на посаді старшого регулювальника швидкості руху вагонів станції Вінниця АТ «Укрзалізниця», розлученого, раніше не судимого, військовозобов`язаного, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.369 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , маючи умисел, направлений на надання неправомірної вигоди службовій особі за невчинення нею дій, спрямованих на притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 , переслідуючи мету допомогти уникнути відповідальності, діючи в інтересах свого сина ОСОБА_5 , за скоєне останнім адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 26.02.2025 близько 02:20 год., перебуваючи біля службового автомобіля поліції марки «Mitsubishi», моделі «Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився в с. Кармалюкове, Жмеринського району, Вінницької області по вул. Садова, поблизу будинку № 48, запропонував службовій особі - інспектору СРПП Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області майору поліції ОСОБА_6 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 2000 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 83471,60 грн., за не притягнення його сина ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за наступних обставин.

Так, інспектором СРПП Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області майором поліції ОСОБА_6 та поліцейським СРПП Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області старшим сержантом поліції ОСОБА_7 , які згідно з п. 1 примітки до ст. 364 КК України є службовими особами, відповідно до дислокації сил та засобів Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, на службовому автомобілі марки «Mitsubishi», моделі «Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювалося патрулювання по визначеному маршруту на території Жмеринського району Вінницької області.

У ході реагування на повідомлення на лінію «102» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по вул. Садова поблизу будинку № 48 в с. Кармалюкове, Жмеринського району Вінницької області, встановлено, що ОСОБА_5 керував автомобілем марки «ЗАЗ» моделі «Славута» державний номерний знак НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, що є порушенням вимог підпункту «а» пункту 2.9 ПДР України.

У подальшому ОСОБА_5 заперечив, що він перебуває в стані сп`яніння та відмовився від проходження освідування, у зв`язку із чим допустив порушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, а саме - «Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Відносно ОСОБА_5 складено адміністративний протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

В цей час до учасників події, які перебували поряд із службовим автомобілем «Mitsubishi», моделі «Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , підійшов ОСОБА_3 та переслідуючи мету допомогти уникнути відповідальності, діючи в інтересах свого сина ОСОБА_5 , без відома останнього, за скоєне ним адміністративне правопорушення, усвідомлюючи наявність відповідних повноважень у працівника поліції, знаючи про кримінальну відповідальність за надання неправомірної вигоди службовій особі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, 26.02.2025 близько 02:20 год., запропонував ОСОБА_6 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 2000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 26.02.2025 становить 83471,60 грн., тим самим висловив пропозицію про надання неправомірної вигоди, за прийняття незаконного рішення про не притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а після відмови працівника поліції, ОСОБА_3 наполегливо, не відмовляючись від свого наміру, продовжив висловлювати пропозицію підкріпленою обіцянкою про надання неправомірної вигоди у зазначеній сумі, неодноразово її озвучивши до приїзду слідчо-оперативної групи.

Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи допитаним під час судового розгляду, в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.1 ст.369 КК України і викладений в обвинувальному акті від 07.03.2025 року, щиро розкаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що кримінальне правопорушення вчинив за обставин, викладених вище, а саме 26.02.2025 року біля 02:00 години ночі перебуваючи в с.Кармалюкове, Жмеринського району, Вінницької області пропонував працівнику патрульної поліції ОСОБА_6 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 2000 (дві тисячі) доларів США, за не притягнення його сина ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності, за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Обвинувачений ОСОБА_3 виявляє жаль з приводу вчиненного правопорушення, запевнив суд, що готовий нести покарання за вчинене кримінальне правопорушення і в подальшому не вчинятиме кримінальних злочинів.

Прокурор Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 , вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.1 ст.369 КК України і викладене в обвинувальному акті від 07.03.2025 року, та беручи до уваги думку прокурора ОСОБА_4 , показання обвинуваченого ОСОБА_3 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляюєся права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінального провадження за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Слід зазначити, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Так, оцінюючи всі досліджені у судовому засіданні надані прокурором відомості, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, керуючись законом, з точки зору взаємозв`язку й достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, «поза розумним сумнівом» дійшов висновку про вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 пропозиції та обіцянки службовій особі надати їй неправомірну вигоду, за невчинення службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища, а тому його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.369 КК України.

Відповідно до ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з послідуючими змінами), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, який є нетяжким злочином, особу обвинуваченого.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 під час судовому розгляду кримінального провадження, щиро розкаявся у вчиненому правопорушенні, на обліку в психіатра та на обліку в нарколога не значиться, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, кримінальне правопорушення вчинив вперше, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони. Ці обставини суд відносить до обставин, які пом`якшують покарання.

Обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та з урахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин, особи обвинуваченого ОСОБА_3 , загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а також думки прокурора, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції його від суспільства, та про можливе призначити йому покарання, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, в межах санкцій інкримінованої статті, тобто покарання у виді штрафу.

Відповідно до ч.1 ст.53 КК України, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.

Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся, судові витрати відсутні.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Речовий докази: флеш накопичував «micro SD 32 GB goodram» на якому записано 2 відеозаписи із нагрудної боді-кмери майора поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , залишити при матеріалах кримінального провадження.

Згідно зі ст.ст.376,392, 393, 395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Жмеринського

міськрайонного суду ОСОБА_1