Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/215/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 січня 2025 року в кримінальному провадженні № 0009749 від 31 грудня 2019 року про продовження обвинуваченим:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Гузун Неспорянського району Республіки Молдова, громадянину України, не працюючому, не одруженому, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-14 січня 2015 року Новукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

-18 січня 2018 року Добровеличківським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_9 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

-27 серпня 2017 року Соломенським районним судом м. Києва за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

-05 жовтня 2021 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Джалаір Джалілабадського району Республіки Азербайджан, не працюючому, не одруженому, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

строку тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження № 0009749 від 31 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_11 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.186, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.186, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_12 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.186, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_10 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.4 ст.189 КК України та ОСОБА_13 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

Під час судового засідання у вказаному кримінальному провадженні процесуальний прокурор ОСОБА_14 звернулася до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у зв`язку з тим, що на даний час продовжують існувати ризики того, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебуваючи на свободі можуть перешкоджати судовому провадженню, впливаючи на свідків, потерпілих, переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 січня 2025 року обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжено строк тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 31 березня 2025 року.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів проти власності, вчинених організованою групою, за одне з яким передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, а також те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 можуть переховуватися від суду, впливати на свідків та потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про відсутність законних підстав та об`єктивних даних, які б з достовірністю свідчили про те, що перебуваючи на волі ОСОБА_9 буде переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілих, продовжувати злочинну діяльність, а також недоведеність прокурором ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України.

Також, судом при продовженні строку тримання під вартою не взято до уваги те, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, має співмешканку та дитину, тобто має міцні соціальні зв`язки, у зв`язку з чим вважає за можливе застосувати до обвинуваченого такий вид запобіжного заходу як домашній арешт або особисте зобов`язання.

Окрім того зазначає, що її підзахисний ОСОБА_9 тримається під вартою вже тривалий строк, з моменту вчинення кримінального правопорушення, а саме з 11.02.2020 року, при цьому можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу судом не розглядалась.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання та обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, вказуючи на незаконність подальшого його утримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України та заявлені в клопотанні прокурором не доведенні.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині продовження строку тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З посиланням на ряд рішень («Лабіта проти Італії», «Латальє проти Франції») зазначає про незаконність подальшого утримання під вартою ОСОБА_10 , оскільки ризики заявлені в клопотанні прокурором не доведенні, а потреби жодним чином не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_10 .

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, вказуючи на недоведеність прокурором ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України, а також відсутність підстав, які б свідчили про те, що перебуваючи на волі він буде переховуватись від слідства та суду, продовжувати злочинну діяльність.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги та просили суд їх задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягають за таких підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено, що серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , дотримався вказаних вище вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено колегією суддів в судовому засіданні суду апеляційної інстанції та, що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах кримінального провадження, в судовому засіданні судом першої інстанції, в порядку ст. 331 КПК України, розглянуто клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з обґрунтуванням доцільності обрання даного запобіжного заходу.

Вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися і виправдовують тримання обвинувачених під вартою.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставини, на які посилається прокурор в обґрунтування доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, дають достатні підстави вважати, що і на даний час продовжують існувати ризики того, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 можуть перешкоджати судовому провадженню, впливаючи на свідків, потерпілих, переховуватися від суду з метою уникнути можливої кримінальної відповідальності, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Також, колегією суддів не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відпала необхідність у раніше обраному обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжному заході у виді тримання під вартою.

Вищезазначені обставини на переконання колегії суддів є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу у триманні під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують право поваги до особистої свободи. Зміна запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених під час розгляду кримінального провадження в суді.

Крім того, на переконання колегії суддів матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою.

Тому, апеляційні доводи захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про необґрунтованість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними.

Враховуючи вищенаведене, районний суд при розгляді даного клопотання прокурора повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими інкримінованих їм кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку із чим посилання адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення вимог Кримінального процесуального Закону при її винесенні, на переконання колегії суддів, є безпідставними.

Отже, колегія суддів вважає, що належна процесуальна поведінка обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки останні на даний час становить підвищену суспільну небезпеку, а саме у них наявний високий ризик можливості переховування від суду та з метою уникнення кримінальної відповідальності, наявний ризик впливу на свідків та потерпілих, а також за відсутності постійного місця роботи та необхідних коштів для їх існування, ризик вчинення нового кримінального правопорушення.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу районного суду без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 січня 2025 року про продовження строку тримання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою в кримінальному провадженні № 0009749 від 31.12.2019 року на 60 днів, а саме до 31 березня 2025 року включно - залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4