КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, строком на 60 діб, тобто до 16 листопада 2024 року включно,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_13 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (в режимі ВКЗ із ДУ «Київський слідчий ізолятор»), -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, строком на 60 діб, тобто до 16 листопада 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Цією ж ухвалою клопотання захисників ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_10 , ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_12 , ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_11 про зміну запобіжних заходів залишено без задоволення.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив з того, що у відповідних клопотаннях прокурора, викладені обставини, на підставі яких прокурор дійшов до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, а також обґрунтування неможливості запобігання таким ризикам шляхом застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів.

Окрім цього, суд першої інстанції дійшов до висновку, що в судовому засіданні доведено існування обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, які виправдовують тримання ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 під вартою, не зменшилися, а саме ризик переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні

Обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо вказаних осіб, на думку суду, відповідає особі кожного обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке їм інкримінуються, а тому на даний час відсутні підстави для зміни обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 18 вересня 2024 року скасувати, винести ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що в порушення п. 1 ч. 3 ст. 184 КПК України, стороною обвинувачення до клопотань про продовження строку тримання під вартою взагалі не було додано додатків - матеріалів, яким прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Також захисник зазначає, що в порушення ч. 3 ст. 199 КПК України, стороною обвинувачення у клопотанні не викладено обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Як у клопотанні прокурора, так і в ухвалі суду, на думку захисника, відсутні доводи щодо наявності хоча б одного з ризиків, в клопотанні міститься лише формальний перелік ризиків, без підтверджуючих на те доказів, а всі посилання сторони обвинувачення щодо існування ризиків зводяться лише до припущень.

Також апелянт вказує, що ні в клопотанні прокурора, ні під час судового засідання, прокурором не було наведено жодних об`єктивних підстав, які б свідчили, що не застосування такого запобіжного заходу у виді тримання під вартою або застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.

На думку захисника, у клопотанні прокурора взагалі відсутні докази неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів. Посилаючись на практику ЄСПЛ, захисник наголошує, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення є неправомірним.

Звертає увагу і на те, що в матеріалах клопотання відсутні докази того, що до обвинувачених не можливо застосувати альтернативний запобіжний захід у виді застави, ні в клопотанні, ні в судовому засіданні не було встановлено підстав щодо не можливості застосування застави, здатної забезпечити виконання обов`язків обвинуваченим.

Від захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 надійшло клопотання про відмову від поданої ним апеляційної скарги. Проте, вказане клопотання не було узгоджене з обвинуваченим ОСОБА_10 , який в судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу, подану його захисником, тому апеляційна скарга захисника, на думку колегії суддів підлягає до розгляду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року, та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити частково, продовжити стосовно ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 16 листопада 2024 року (включно), визначивши обвинуваченому ОСОБА_11 розмір застави - 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 грн., після внесення якої ОСОБА_11 підлягає звільненню з під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України та у разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 , обов`язки, передбачені п. 1-4 ч. 5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати за викликом до Святошинського районного суду міста Києва, не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у даному кримінальному провадженні.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення та істотне порушення вимого кримінального процесуального закону.

Апелянт зазначає, що прокурором не надано жодного доказу, що свідчить про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_11 інкримінованих кримінальних правопорушень та наявність ризиків, як того вимагає ч. 4 ст. 199, п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, обвинувальний акт не містить таких відомостей, а містить лише виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які на думку прокурора, були ним встановлені, однак суд продовжив запобіжний захід, прийшовши до висновку, що обвинувачення є обґрунтованим, без дослідження жодного доказу, при цьому не визначив розмір застави, на відміну від інших 31 обвинувачених у даному кримінальному провадженні, яким попередньо ухвалою визначено розмір застави, не конкретизувавши, в чому соціальна небезпека ОСОБА_11 більша від соціальної небезпеки інших обвинувачених, яким визначено розмір застави.

Окрім того, вказані ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є надуманими, оскільки ОСОБА_11 не має наміру переховуватись від суду, оскільки має на меті довести свою невинуватість у пред`явленому обвинуваченні, а як неодноразово зазначав ЄСПЛ у своїх рішеннях, сама лише тяжкість кримінального покарання, яке може бути застосовано до обвинуваченого у разі визнання його винним, не може бути підставою для тримання особи під вартою.

Щодо незаконного впливу на свідків, то апелянт вказує, що свідки у даному кримінальному провадженні є особами, щодо яких застосовано заходи безпеки і відповідно, навіть якби ОСОБА_11 мав такий намір, що не доведено жодними доказами, то і не мав би такої можливості.

Також захисник вказує на те, що ризик перешкоджання кримінальному провадженню шляхом неявки до суду є безпідставним та надуманим, оскільки, як зазначено вище, ОСОБА_11 має не меті довести свою невинуватість у пред`явленому обвинуваченні і відповідно не має наміру не з`являтися до суду.

Щодо вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, то прокурором не надано будь-яких доказів підготовки ОСОБА_11 до вчинення іншого кримінального правопорушення або наміру продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки не доведено, що він взагалі вчиняв інкриміновані йому злочини.

Окрім того, захисник вказує, що не визначення розміру застави є правом, а не обов`язком суду, а ОСОБА_11 , який на відміну від інших, будь-якого майна не має, неодружений та дітей не має, даних про його особу, які свідчать, що намірів та можливості переховуватися від суду він не має, розмір застави у мінімально визначеному розмірі для особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, достатньою мірою гарантував би виконання ОСОБА_11 покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року повністю та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу в повному обсязі.

Захисник вважає, що судом першої інстанції під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_12 було допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Також захисник зазначає, що під час розгляду клопотання судом не було досліджено, як того вимагають процесуальні норми під час судового розгляду, клопотання про продовження запобіжного заходу та інші матеріалів справи, в тому числі документи, що надавались стороною захисту на повне спростування викладеного у клопотанні.

Захисник вказує, що стороною обвинувачення не було доведено, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, на що захисники обвинуваченого ОСОБА_12 неодноразово звертали увагу суду.

Окрім того, судом не було узято до уваги те, що в клопотанні фактично просто перераховані ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та не доведено обґрунтовано їх наявність, також не було подано жодних додаткових документів, які б підтверджували наявність ризиків, перерахованих в ст. 177 КПК України, що об`єктивно свідчить про те, що такі ризики в дійсності місця не мають.

Також апелянт зазначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, натомість суд не розглянув жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_15 просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року, змінити запобіжний захід ОСОБА_15 на домашній арешт за адресою його реєстрації або на запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб та звільнити з-під варти в залі судового засідання.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою та такою, що постановлена без повного з`ясування всіх обставин справи, всупереч вимогам КПК України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Вказує захисник і на те, що кримінальним процесуальним законом передбачено, що для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор повинен кожного разу доводити крайню необхідність застосування такого запобіжного заходу, посилатися на докази та обґрунтовувати неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, проте, навіть із плином судового розгляду, прокурор продовжує посилатися на застарілі та неактуальні на цей час обставини, без посилання на конкретні докази.

З урахуванням цих та інших, наведених у скаргах, обставин, сторона захисту вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого, може бути забезпечена іншими, більш м`якими запобіжними заходами, зокрема домашнім арештом або застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які кожен окремо, підтримали апеляційні скарги захисників, прокурора, який заперечував щодо поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , суд врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Наведені в ухвалі ризики щодо можливості обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим шляхом та вчинити інше кримінальне правопорушення ґрунтуються на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження.

Зокрема, суд врахував, що ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів і в разі визнання їх винними їм загрожує суворе покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а також те, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, докази судом на даний час в повному обсязі не досліджені.

Окрім того, суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_12 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, що надає йому право виїзду за межі України в разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Що стосується доводів захисників про те, що немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування обвинувачених від правосуддя, то вони є безпідставними, оскільки тяжкість покарання, що загрожує кожному із обвинувачених у разі визнання їх винними у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуються, у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик переховування ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 від суду.

Ризик незаконного впливу на свідків врахований судом з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання судом показань.

При цьому зауваження в апеляції захисників про те, що свідки у цьому провадженні перебувають під захистом держави, не може бути взятим до уваги, оскільки така обставина не підтверджена та перебування свідків під захистом само по собі не може виключати можливості впливу на свідків.

Окрім того, оцінюючи наявність ризику впливу на свідків, суд врахував конкретні обставини інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень та, виходячи з тяжкості злочинів, вчинення яких інкримінується обвинуваченим, а також зважаючи на стадію судового розгляду, коли свідки ще не допитані в судовому засіданні, ризик незаконного впливу на свідків продовжує існувати.

З огляду на це, доводи апеляційних скарг захисників обвинувачених про те, щорішення суду першої інстанції про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, є незаконним та невмотивованим через те, що прокурором не надано, а в ухвалі не наведено будь-яких доказів, які б свідчили про існування заявлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та посилання на те, що ці ризики не зменшились і виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 про відсутність обґрунтованої підозри не можуть бути взятими до уваги, позаяк вказана обставина враховується при обранні запобіжного заходу, а на стадії судового розгляду суд розглядає обставини кримінального провадження, викладені в обвинувальному акті, та позбавлений можливості висловлюватися щодо обґрунтованості підозри.

Посилання захисників на те, що судом безпідставно не розглянуто можливості застосування альтернативного запобіжного заходу є неспроможними, позаяк суд розглянув питання про можливість застосування до обвинувачених інших альтернативних заходів, проте не знайшов для цього підстав, оскільки більш м`які запобіжні заходи, у тому числі цілодобовий домашній арешт, про який вказується в апеляції захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_15 , не будуть достатніми для запобігання зазначеним ризикам та зокрема не зможе слугувати стримуючим фактором для виконання обвинуваченими покладених на нихо обов`язків.

Безпідставними слід визнати також доводи апеляційних скарг про те, що, приймаючи рішення про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 183 КПК України, не визначив розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених цим Кодексом, оскільки положення 8 абзацу ч. 4 вказаної вище статті давали суду право під час дії воєнного стану не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, перерахованих у цьому абзаці, в тому числі щодо злочинів, передбачених статтями 255-255-3 КК України, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Посилання захисників на те, що згідно з практикою ЄСПЛ сама по собі тяжкість обвинувачення не може бути підставою для тримання під вартою і суд також зобов`язаний перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, є неспроможними, оскільки суд, окрім покарання, яке може загрожувати кожному обвинуваченому, у разі визнання його винуватим у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, врахував й інші ризики, які існують з огляду на стадію судового розгляду.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів на цьому етапі судового розгляду не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, позаяк обставини, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час не відпали і рівень суспільної небезпеки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є настільки високим, що наразі унеможливлює застосування до них більш м`якого запобіжного заходу, а тому застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить їх належної процесуальної поведінки.

Рішення суду першої інстанції про продовження ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 строку тримання під вартою не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року про продовження ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 строку тримання під вартою, не убачає підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 18 вересня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, строком на 60 діб, тобто до 16 листопада 2024 року включно залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 757/418/24-к

Провадження № 11-кп/824/2130/2025

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_16

Доповідач ОСОБА_1