Провадження № 1-в/592/32/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми клопотання засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироків у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням про приведення вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 11.04.2024 року та вироку Деснянського районного суду м. Києва від 01.09.2023 року стосовно нього у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024.

В обґрунтування клопотання засуджений ОСОБА_4 посилався на те, що Законом №3886-ІХ вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано.

У ході судового розгляду засуджений ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання щодо приведення вироку Деснянського районного суду м. Києва від 01.09.2023 року у відповідність до вимог Закону України №3886-ІХ. А вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 11.04.2024 року ОСОБА_4 засуджено за грабіж, тому просив відмовити в цій частині.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши доводи клопотання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1 921 грн.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2 684 грн.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01.09.2023 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, за закінчений замах на таємне викрадення чужого майна за епізодом, який мав місце 23.04.2019 року на суму 565,83 грн (сума викраденого майна не перевищує 1 921 грн), до покарання у виді обмеження волі на строк 01 рік. На підставі ст.75,76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік. Вирок набрав законної сили 03.10.2023 року.

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 11.04.2024 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, за закінчений замах на грабіж - відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, за епізодом, який мав місце 17.09.2023 року на суму 267,04 грн., до покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст.71, 72 КК України, до покарання за цим вироком приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01.09.2023 року, і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахується з дня фактичного затримання. У строк відбування покарання зараховано строк затримання ОСОБА_4 з 17 вересня 2023 року по 19 вересня 2023 року.

Таким чином діяння, передбачені за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, за вчинення яких засуджено ОСОБА_4 за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01.09.2023 року наразі не можуть вважатися кримінально караними правопорушеннями, оскільки вартість майна, за викрадення якого ОСОБА_4 засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено саме кримінальну відповідальність - два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України суд вважає необхідним звільнити засудженого ОСОБА_4 , 1996 року народження, від призначеного покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01.09.2023 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння за епізодом крадіжки, який мав місце 23.04.2019 року на суму 565,83 грн, оскільки завдав матеріальну шкоду потерпілим на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння крадіжок майна, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час.

Щодо вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 11.04.2024 року, яким ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, суд зазначає наступне.

За епізодом, який мав місце 17.09.2023 року на суму 267,04 грн ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, тобто грабіж - - відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану. Тобто, вчинив викрадення чужого майна не шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, а саме шляхом грабежу. Таким чином, підстави для звільнення ОСОБА_4 , якого засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, за епізодом крадіжки від 17.09.2023 року на суму 267,04 грн, відсутні.

За таких обставин в задоволенні цієї частини клопотання необхідно відмовити.

Отже, клопотання засудженого ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024 року, ст. ст. 372, 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити частково.

1.На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01.09.2023 року за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

2.Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що засуджений за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 11.04.2024 року за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Ковпаківський районний суд м. Суми, а засудженим протягом того ж строку з дня отримання копії ухвали.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя ОСОБА_1