Справа № 333/4955/24
Провадження № 1-кп/333/337/25
ВИРОК

Іменем України

30 січня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000617 від 15.04.2024 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Полянівка, Мелітопольського району, Запорізької області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який не є особою, щодо якої здійснюється особливий порядок кримінального провадження, передбачений ст. 40 КПК України, раніше не судимого,

-за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних формувань інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації ОСОБА_6 та інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади російської федерації, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 року, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 року № 36/103, від 16.12.1970 року № 2734 (XXV), від 21.12.1965 року № 2131 (XX), від 14.12.1974 року № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів збройних сил російської федерації на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

Президент російської федерації 22.02.2022 року направив до ради федерації звернення про використання збройних формувань російської федерації за межами російської федерації, яке було задоволено.

Приблизно о 5 год. 00 хв. 24.02.2022 року президент російської федерації оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України та віддав відповідний наказ підрозділам збройних формувань російської федерації про вторгнення на територію суверенної України.

Так, 24.02.2022 року, на виконання вищевказаних наказів, військовослужбовці збройних сил російської федерації, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі м. Мелітополь Мелітопольської міської територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області.

З метою відсічі військовій агресії російської федерації 24.02.2022 року Указами Президента України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України затверджених Верховною радою України, зокрема Указом Президента України № 50/2024 від 05.02.2024 року, яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 год. 30 хв. 14.02.2024 року строком на 90 діб (до 13.05.2024 року).

Починаючи з 25.02.2022 року територія м. Мелітополь Мелітопольської міської територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області по теперішній час є тимчасово окупованою територією представниками збройних формувань держави-агресора російської федерації, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією».

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених ч. 1 ст. 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України № 1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

З метою силового супроводження зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, для придушення будь-яких проявів незгоди з політикою окупаційної влади, усунення перешкод у реалізації заздалегідь запланованих намірів на тимчасово окупованій території Запорізької області, 28.06.2022 року невстановленими досудовим розслідуванням особами із числа колишніх працівників правоохоронних органів України та представників інших військових формувань російської федерації, в порушення ст. ст. 17 і 65 Конституції України, створено не передбачений законами України правоохоронний орган за аналогією із органом спеціального призначення - Службою безпеки України, якому присвоєно назву - «державна служба безпеки Запорізької області» (мовою оригіналу «государственная служба безопасности Запорожской области») (зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб російської федерації за номером 86, адреса реєстрації: Запорізька область, м. Мелітополь, пр. 50-річчя Перемоги, буд. 21, мовою оригіналу: «Едином государственном реестре юридических лиц російської федерації, ОРГН № 896, юридический адрес: Запорожская область, Мелитопольский район, г. Мелитополь, пр. 50-летия Победы, д. 21), та який узурпував виконання функцій вище вказаного органу спеціального призначення.

Т.зв. «Государственная служба безопасности Запорожской области» має організаційну структуру, що характеризується наявністю єдиноначальності, підпорядкованості, дисципліни та субординації. Указане формування розділено на підрозділи з визначеним особовим складом, для його учасників введені військові звання, знаки розрізнення, службові посвідчення, вогнепальна (автомати, пістолети) та особиста вибухова (гранати) зброя, характерні для такого формування.

Діяльність вказаного незаконного правоохоронного органу спрямована на встановлення та нав`язування мешканцям всієї території Запорізької області політичного режиму російської федерації, відокремлення Запорізької області як окремої адміністративно - територіальної одиниці від суверенної держави Україна та передачу її під юрисдикцію держави-агресора - російській федерації.

Так, у червні 2022 року (точна дата органом досудового розслідування не встановлена) ОСОБА_3 , будучи громадянином України, перебуваючи на тимчасово окупованій збройними формуваннями держави-агресора території, в м. Мелітополь, Запорізької області, маючи відповідну освіту, фахові знання, управлінські навички та досвід роботи у правоохоронному органі 17 років, діючи умисно, прийняв пропозицію від невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників окупаційної адміністрації держави-агресора - російської федерації, та, будучи призначеним невстановленими особами із числа керівництва т.зв. державної служби безпеки Запорізької області (мовою оригіналу «государственной службы безопасности Запорожской области»), зайняв посаду старшого оперуповноваженого відділу боротьби з тероризмом та захисту конституційного ладу (мовою оригіналу «старшего оперуполномоченного отдела борьбы с терроризмом и защиты конституционного строя») у незаконному правоохоронному органі - т.зв. державній службі безпеки Запорізької області (мовою оригіналу «государственной службе безопасности Запорожской области»), створеному на тимчасово окупованій території м. Мелітополь, Запорізької області.

При цьому, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» № 3781-ХІІ від 23.12.1993 року, а саме ч. 2, правоохоронними органами є органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Відповідно до цього Закону захисту підлягають у тому числі працівники правоохоронних органів, які беруть безпосередню участь у оперативно-розшуковій та розвідувальній діяльності, охороні громадського порядку і громадської безпеки.

Також, відповідно до ст. 2 Закону України «Про Службу безпеки України» № 2229-ХІІ від 28.04.2023 року, передбачено що завданнями органу безпеки є захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

Відповідно до положень Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність»:

Стаття 1. Завдання оперативно-розшукової діяльності

Завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, розвідувально-підривну діяльність спеціальних служб іноземних держав та організацій з метою припинення правопорушень та в інтересах кримінального судочинства, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави.

Стаття 2. Поняття оперативно-розшукової діяльності: Оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

Стаття 5. Підрозділи, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність: Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції; Державного бюро розслідувань - оперативними, оперативно-технічними, внутрішнього контролю, забезпечення особистої безпеки; Служби безпеки України - оперативними підрозділами Центрального управління, регіональних органів та органів військової контррозвідки; Служби зовнішньої розвідки України - агентурної розвідки, оперативно-технічними, власної безпеки; Державної прикордонної служби України - розвідувальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (агентурної розвідки, оперативно-технічним, власної безпеки), підрозділами забезпечення внутрішньої безпеки та власної безпеки, оперативного документування, оперативно-розшуковими та оперативно-технічними; управління державної охорони - підрозділом оперативного забезпечення охорони виключно з метою забезпечення безпеки осіб та об`єктів, щодо яких здійснюється державна охорона; органів і установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України; розвідувального органу Міністерства оборони України - оперативними, оперативно-технічними, власної безпеки; Національного антикорупційного бюро України - детективів, оперативно-технічними, внутрішнього контролю; Бюро економічної безпеки України - підрозділами детективів, оперативно-технічними підрозділами.

Проведення оперативно-розшукової діяльності іншими підрозділами зазначених органів, підрозділами інших міністерств, відомств, громадськими, приватними організаціями та особами забороняється.

Також, відповідно до п. 6 ч. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-УІІ від 15.04.2014 року передбачено, що окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

При цьому, ОСОБА_3 , вступаючи до незаконного правоохоронного органу - так званої «государственной службы безопасности Запорожской области», був достовірно обізнаним, що останній не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про Національну поліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбачено створення та функціонування збройних формувань України.

Починаючи з червня 2022 року (точна дата органом досудового розслідування не встановлена) ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, добровільно зайнявши посаду старшого оперуповноваженого відділу боротьби з тероризмом та захисту конституційного ладу (мовою оригіналу «старшего оперуполномоченного отдела борьбы с терроризмом и защиты конституционного строя») у незаконному правоохоронному органі - т.зв. державній службі безпеки Запорізької області (мовою оригіналу «государственной службе безопасности Запорожской области»), приступив до виконання покладених на нього, як співробітника незаконного правоохоронного органу, функцій, в тому числі проведення оперативно- розшукової діяльності, здійснення т.зв. видворення місцевих мешканців з тимчасово окупованої території Запорізької області.

2. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК - колабораційна діяльність, а саме добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

3. Позиція обвинуваченого.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), останній показань суду не надавав, при цьому заяв, протестів та клопотань на адресу суду також не подавав.

Дане кримінальне провадження здійснювалось за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 . Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_3 до слідчого (прокурора), направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самим захисника; в) бути осудженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника безплатно для нього. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, ОСОБА_3 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останнього.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12.02.1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18.05.2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_3 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнього його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Позиція сторони захисту.

Захисник не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і узгодити з ним правову позицію щодо висунутого обвинувачення.

На думку захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 винуватість ОСОБА_3 у вчиненні поставленого йому у провину кримінального правопорушення не доведена належними і допустимими доказами, не доведено факт добровільності зайняття останнім відповідних посад.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення.

Суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, за викладених у вироку обставинах у межах висунутого обвинувачення, повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню і дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні 03.10.2024 року свідок ОСОБА_7 пояснив, що він виїздив до м. Запоріжжя багато разів у зв`язку із станом здоров`я, купував ліки, також за проханням своєї матері. Останній раз їхав у листопаді 2022 року із м. Запоріжжя до м. Мелітополь разом зі своїм другом ОСОБА_8 . На блокпосту їх не хотіли пропускати, проводили обшук автомобіля. Далі по трасі, вже ближче до м. Мелітополь їх наздогнав автомобіль поліції «Патріот» і автомобіль седан «Форд». Співробітники почали звинувачувати його, що він перевозить наркотичні засоби, хоча він надав документи, що перебуває на програмі і «метадон» це ліки, які йому видають за рецептом. За кермом автомобіля «Форд» був ОСОБА_3 , який пояснив, що у нього є вихід співпрацювати з ними, або наслідки можуть бути різні. ОСОБА_3 називали «ОСОБА_32». Їх відпустили і вже через тиждень зателефонував ОСОБА_3 , призначив зустріч, на якій дав завдання зібрати інформацію щодо кримінальних авторитетів. Після цієї зустрічі він зрозумів, що вже небезпечно залишатись і він виїхав до м. Запоріжжя. При зустрічах ОСОБА_3 не був у формі, але з ним були співробітники ФСБ, він серед них був як головний. ОСОБА_3 співпрацював з російською федерацією добровільно, поводив завжди себе так, що його все влаштовує.

У суді 03.10.2024 року свідок ОСОБА_9 зазначив, що восени 2022 року він повертався з другом із м. Запоріжжя до м. Мелітополь. Вони везли ліки, на блокпосту їх зупинили, довго обшукували, але відпустили далі. Ближче до м. Мелітополь, по трасі, їх наздогнав джип поліцейський та автомобіль марки «Форд». Друга відразу ж забрали і увезли, а його та пасажирів оглянули і наказали їхати до в`їзду м. Мелітополь. За кермом автомобіля марки «Форд» знаходився ОСОБА_3 , він показував своє посвідчення ФСБ червоного кольору. Через три дні йому подзвонив ОСОБА_3 , призначив зустріч, пропонував співпрацювати з ними, надавати інформацію про певних людей. Він відмовився і повідомив, що планує виїхати з міста, тоді ОСОБА_3 йому повідомив, що повернутись більше він не зможе ніколи. ОСОБА_3 усі називали «ОСОБА_32».

У судовому засіданні 14.01.2025 року допитаний в якості свідка ОСОБА_10 зазначив, що на початку війни він мешкав у с. Михайлівка, це його дім. У вересні 2022 року близько 09-00 ранку до нього приїхали на «бусіках» озброєні люди в масках, серед них був і ОСОБА_3 . Ці всі люди представляли вже окупаційну владу, у них на одязі були прапори російської федерації. Вони проводили обшук, переглядали усі документи, речі, мобільні телефони. ОСОБА_3 серед них був як головний, одягнутий в чорний одяг, в кепці, у нього була папка з документами, він постійно туди здійснював записи. Саме ОСОБА_3 перевіряв його мобільний телефон, де виявив інформацію (він пересилав інформацію на територію України щодо окупантів). У подальшому його заарештували, допитували, неодноразово здійснювали побиття. У відділку ОСОБА_3 при усіх діях був присутній. Потім ОСОБА_3 йому пояснив, що вони можуть взагалі його зараз розстріляти, але пропонують співпрацю у подальшому. Проте, він відповів відмовою, тоді ОСОБА_3 надав йому бланк російської федерації, де той підписав документи, що погоджується на депортацію, так як здійснював незаконні дії проти російської федерації.

14.01.2025 року як свідок ОСОБА_11 зазначив суду, що він є пенсіонер, раніше працював в райвідділу Приазовська, який підзвітний Мелітопольському району. ОСОБА_3 він раніше декілька разів зустрічав. У серпні 2022 року він за проханням друзів вивозив дітей в м. Запоріжжя, на блокпосту між м. Мелітополь та ОСОБА_12 він зустрів ОСОБА_3 , який був одягнутий у чорну форму, в бронежилеті та з автоматом. ОСОБА_3 його покликав, спитав куди їде і чим займається, він повідомив, що на пенсії. ОСОБА_3 розповів, що пішов працювати в ФСБ, має гарну зарплату, пропонував перейти на бік російської федерації та почати співпрацювати. Впевнений, що ОСОБА_3 ніхто не примушував співпрацювати з російською федерацією.

Крім показів свідків судом досліджені наступні докази, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.04.2023 року, проведеного слідчим 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_13 за участю свідка ОСОБА_10 встановлено, що свідок ОСОБА_10 впізнав особу на фото № 2 як ОСОБА_3 , який опитував його як співробітник ФСБ 27.09.2022 року у смт. Михайлівка, Запорізької області, в приміщенні банку «Ощадбанк.

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.08.2023 року, проведеного старшим слідчим 2-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_14 у присутності двох понятих за участю свідка ОСОБА_15 встановлено, що свідок ОСОБА_15 впізнала особу на фото № 2 як ОСОБА_3 , який як співробітник ФСБ опитував її 26.11.2022 року у камері будівлі відділу поліції в смт. Веселе. Під час допиту бив по голові, погрожував фізичною розправою. Після допиту вручив документ російської федерації - «официальное предостережение», яким зобов`язав не вести антиросійську діяльність.

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.02.2024 року, проведеного старшим слідчим 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_14 за участю свідка ОСОБА_11 встановлено, що свідок ОСОБА_11 впізнав особу на фото № 2 як ОСОБА_3 , який наприкінці серпня 2022 року був працівником ФСБ і перевіряв автомобілі та документи на блокпості Василівка, він був у чорній формі із розпізнавальними знаками російської федерації.

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.03.2024 року, проведеного слідчим 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_14 у присутності двох понятих за участю свідка ОСОБА_16 встановлено, що свідок ОСОБА_16 впізнала особу на фото № 2 як ОСОБА_3 , який приймав участь у затриманні друга ОСОБА_7 в першій половині листопада 2022 року. ОСОБА_3 був як співробітник ФСБ, також пропонував йти на співпрацю з російською федерацією, хотів завербувати як агента ФСБ російської федерації.

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.03.2024 року, проведеного слідчим 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області молодшим лейтенантом юстиції ОСОБА_17 у присутності двох понятих за участю свідка ОСОБА_7 встановлено, що свідок ОСОБА_7 впізнав особу на фото № 2 як ОСОБА_3 , який в першій половині листопада 2022 року здійснював його затримання на території Мелітопольського району, зокрема в районі с. Новобогданівка, та в подальшому доставив його до м. Мелітополь. ОСОБА_3 був як співробітник ФСБ, також пропонував йти на співпрацю з російською федерацією, хотів завербувати як агента ФСБ російської федерації.

Із протоколу за результатами проведення негласної слідчої дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 03.05.2023 року оглянуто обліковий запис Telegram за ідентифікатором - номером мобільного телефону НОМЕР_1 , яким особисто користується ОСОБА_3 . Зареєстрований під ім`ям « ОСОБА_18 ». Виявлено листування з особою « ОСОБА_19 » ( НОМЕР_2 ), якому ОСОБА_3 пересилав копію наказу по особовому складу № 484/ос від 23.05.2022 року щодо звільнення ОСОБА_3 зі служби в поліції, раніше займав посаду старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області. Листування з « ОСОБА_20 » ( НОМЕР_3 ), якому було відправлено фото з проханням надати інформацію відносно ОСОБА_21 « ОСОБА_22 ». Листування з « ОСОБА_23 » ( НОМЕР_4 ) - направлено заяву ОСОБА_24 на видачу паспорта. Листування з « ОСОБА_25 » ( НОМЕР_5 ), від останньої надійшло фото ОСОБА_26 , позывной ОСОБА_27 .

Зокрема, в ході огляду виявлена папка «Избраное», де зберігався документ з назвою «леоничев ф.1», який повністю містить усі дані про ОСОБА_3 та його сім`ю.

Із протоколу за результатами проведення негласної слідчої дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 10.4.2023 року оглянуто відомості з мобільних додатків «Telegram», «WhatsApp», «Viber», якими користується ОСОБА_28 ( НОМЕР_6 ), на ці адреси надходили списки витворених осіб, застереження усім співробітникам ФСБ Запорізької області, витяги про місце проживання осіб, реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України», фотозображення особи - ОСОБА_29 , окрема папка «Розшук», в якій наявні фото осіб, та наявні інформація про цих осіб.

Із протоколу огляду від 25.04.2024 року, проведеного слідчим 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області молодшим лейтенантом юстиції ОСОБА_17 - зняття інформації з електронних систем - переглянуто диск, на якому виявлені: «таблица по опер уп ОБЩАЯ», «Отчет ГСБ Запорожской области». Серед даних документів виявлено відомості щодо ОСОБА_3 , який замає посаду «старшего оперуполномоченного отдела борьбы с тероризмом и защиты конституционного строя» у незаконному правоохоронному органі - державній службі безпеки Запорізької області.

У судовому засіданні також досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_3 .

Крім того під час судового слідства було досліджено такі докази.

Повідомлення про підозру від 08.04.2024 року складену слідчим 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_17 , погоджену прокурором Запорізької обласної прокуратури в кримінальному провадження № 0002182 від 08.11.2022 року за підозрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Повідомлення про виклик ОСОБА_3 до слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області, а також надіслання скан-копії повістки про виклик для вручення письмово повідомлення про підозру та проведення слідчих дій за її участі як підозрюваної у даному кримінальному провадженні на 15.04.2024 року, на 16.04.2024 року, 17.04.2024 року, які були опубліковані на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та у газеті «Урядовий кур`єр» від 11.04.2024 року.

Повідомлення про виклик ОСОБА_3 до слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області та повідомлення, що останній є підозрюваним, для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування та вручення в порядку ст. 293 КПК України копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, які були опубліковані 24.05.2024 року в газеті «Урядовий Кур`єр».

Постанова про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_3 в державний, міждержавний та міжнародний розшук від 18.04.2024 року.

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000617 від 15.04.2024 року, який підтверджує факт внесення відомостей про початок проведення досудового розслідування з відповідною правовою кваліфікацією кримінального правопорушення на наступних обставин: громадянин України ОСОБА_3 підтримуючи агресію російської федерації на територію України, а також створення незаконних адміністрацій держави-агресора на окупованих територіях півдня України, прийняв пропозицію невстановлених представників вказаної окупаційної влади, що діють на території м. Мелітополь і Мелітопольського району, та добровільно погодився зайняти посаду у незаконному правоохоронному органі «государственной службе безопасности Запорожской области».

За ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2024 року задоволено клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000617, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2024 року, відносно підозрюваного ОСОБА_3 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Повідомлення про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування опубліковано 07.05.2024 року в газеті «Урядовий Кур`єр».

Зміст даних документів не містить доказів винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України. Однак, інформація, яка визначена у документах, свідчить про дотримання норм кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню

У ході судового слідства суд дослідив всі докази, надані сторонами обвинувачення і захисту, із дотриманням принципу змагальності і свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості.

5. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.

Аналізуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенню в межах висунутого обвинувачення за викладених у вироку обставинах повністю підтверджена дослідженими в ході судового слідства доказами.

Версія сторони захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення повністю спростовується сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів. Добровільність зайняття ОСОБА_3 посади у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, підтверджується, зокрема, показами свідків, оглянутими у судовому засіданні Інтернет-ресурсами, результатами зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, згідно яких при виконанні своїх обов`язків в незаконних органах влади ОСОБА_3 будь-якого примусу психологічного чи фізичного характеру з боку інших осіб не зазнавав.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення, який є громадянином України, і кваліфікує дії останнього за ч. 7 ст. 111-1 КК України, як колабораційна діяльність, а саме добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

6. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

7. Мотиви призначення судом покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, об`єктом якого стали суспільні відносини, пов`язані зі збройною агресією росії та національною безпекою України, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утримання двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обтяжуючої покарання обставини, враховуючи також те, що обвинувачений вчинив даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягли у добровільному зайнятті ним посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, з метою його перевиховання та упередження скоєння злочинів в подальшому, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк, встановленому санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України, з додатковим покаранням у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в органах державної влади на певний строк.

Призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно з ч. 2 ст. 52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

При цьому, визначаючи розмір призначеного покарання, суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 як громадянин України, вчинив злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і що свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинив цей злочин умисно з прямим умислом, а тому суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без реального відбування покарання.

Також з огляду на вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_3 , не вбачає підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року).

Таким чином, з урахуванням матеріалів справи та особи обвинуваченого, суд, враховуючи обставини справи, які не лише характеризують особу винного і вчинений ним злочин, а й дають змогу суду переконатися, що ОСОБА_3 , як особа, відповідно до своїх моральних якостей і втраченого почуття обов`язку перед державою та суспільством не заслуговує на довіру та не може виправитися без застосування до нього саме покарання у виді позбавлення волі на певний строк, так як серед суспільства є тим індивідом, яка несе особливу небезпеку для оточуючих, а також для інтересів держави, а тому суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю із конфіскацією майна. Саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню ОСОБА_3 .

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, який пов`язаний із зайняттям ним посади в незаконно створеному правоохоронному органі, на підставі ст. 54 КК України, суд вважає за необхідне позбавити останнього військового звання - «майор поліції».

Призначення вказаного покарання, також буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного, обставинам кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання передбаченого ст. 50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Рішення з приводу застосування, продовження, зміни запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_3 судом не приймалося.

По справі цивільний позов не заявлено.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2024 року накладено арешт шляхом заборони відчуження нерухомого майна, яке належить ОСОБА_3 - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , частка власності 12/25.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, пов`язаних з наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_3 спеціального звання - «майор поліції».

Арешт, накладний ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2024 року шляхом заборони відчуження нерухомого майна, яке належить ОСОБА_3 - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , частка власності 12/25 - залишити незмінним до приведення вироку до виконання в частині конфіскації всього належного ОСОБА_3 майна на користь держави.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного його затримання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити захиснику і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1