САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/492/24
Провадження №1-кс/726/267/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2025 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

адвоката ОСОБА_3

детектива ОСОБА_4

розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи ТУ БЕБ в Чернівецькій області щодо неповернення тимчасово вилученого майна,-

ВСТАНОВИВ :

Адвокат ОСОБА_3 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_5 звернулась до слідчого судді із скаргою на дії уповноваженої особи БЕБ, у якій посилається на те, що в результаті проведення санкціонованого обшуку (в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000009 від 01.03.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 205-1, ч. 2 ст. 205-1 КК України) 21.02.2025 року у домоволодінні по АДРЕСА_1 було вилучено грошові кошти у розмірі 111 000,00 гривень, 54 000,00 євро, 200 000,00 доларів США, травматичний пістолет та набої до нього. Зазначає, що вказані грошові кошти є власністю батьків дружини ОСОБА_5 та не мають стосунку до діяльності останнього.

Крім того, в ході обшуку, проведеного 24.02.2024 року по АДРЕСА_2 , було вилучено ряд речей, документів та грошових коштів, серед яких сільськогосподарська продукція (соя, пшениця, макух, квасоля, кукурудза тощо), а також мобільний телефон, чорнові записи, та інше.

Така сільськогосподарська продукція була передана ОСОБА_5 на відповідальне зберігання.

Вказує, що ОСОБА_5 звертався до детектива ТУ БЕБ у Чернівецькій області із клопотанням про повернення всього обсягу безпідставно вилученого майна, однак постановою детектива йому було відмовлено у задоволенні такого клопотання.

Враховуючи викладене, просить зобов`язати уповноважених осіб ТУ БЕБ у Чернівецькій області повернути вилучене під час обшуків майно.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 надала пояснення аналогічні викладеним у скарзі, вилучене майно просила повернути.

Детектив ТУ БЕБ у Чернівецькій області в судовому засіданні заперечив проти повернення вилученого майна.

Встановлено, що підрозділом детективів Територіального управління БЕБ у Чернівецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000009, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.03.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 205-1, ч. 2 ст. 205-1 КК України.

Встановлено також, що в ході санкціонованого обшуку 21.02.2025 року у домоволодінні по АДРЕСА_1 було вилучено грошові кошти у розмірі 111 000,00 гривень, 54 000,00 євро, 200 000,00 доларів США, травматичний пістолет та набої до нього.

Крім того, в ході обшуку, проведеного 24.02.2024 року по АДРЕСА_2 , було вилучено ряд речей, документів та грошових коштів, серед яких: відео реєстратор, мобільний телефон, грошові кошти у розмірі 15900,00 доларів США, 583000,00 гривень, сільськогосподарська продукція соя 487 тон, пшениця посівна 720 тон, макух 100 тон, відходи пшениці 9 тон, кукурудза 2 тони, квасоля 5 тон, мінеральні добрива 40,0 тони.

Вказана сільськогосподарська продукція передана ОСОБА_5 на відповідальне зберігання.

Встановлено, що 05.03.2025 року ОСОБА_6 звернувся до детектива ТУ БЕБ у Чернівецькій області з клопотанням про повернення вилученого під час обшуків тимчасово вилученого майна, однак своєю постановою від 07.03.2025 року детектив ТУ БЕБ у Чернівецькій області ОСОБА_7 повідомив про неможливість повернення вказаних речей та документів, оскільки вони є необхідними для проведення слідчих дій.

Разом із тим, встановлено, що вказана сільськогосподарська продукція зберігалась у складських приміщенням по АДРЕСА_2 на підставі договорів про надання послг зберігання № 22 від 01.09.2024 року та № 10-01 від 03.01.2025 року, укладених між ФОП « ОСОБА_8 та ТОВ «Італія ФООД», ТОВ «ДВЛ ПРО», а також актів про прийняття-передачу до вказаних договорів.

Вирішуючи питання, яке поставлене перед слідчим суддею у скарзі на бездіяльність детектива, вважаю необхідне вказати про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

За загальним правилом статус тимчасового вилученого майно набуває з моменту фактичного позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких воно перебуває, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку.

Частиною 5 ст. 236 КПК України визначено, що обшук на підставі відповідного судового рішення, повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети такого обшуку.

При обшуку слідчий має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України).

Виходячи із цих положень, можна зробити висновок про два види тимчасово вилученого майна: (1) майно, яке відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України, і (2) вилучені під час обшуку речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 235 КПК України ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.

З іншого боку, речі і документи, які вилучаються під час обшуку, в залежності від зазначення їх в ухвалі на обшук, можуть мати різний статус. Це обумовлює різницю в його подальшому процесуальному оформленні у кримінальному провадженні і, відповідно, відмінність в питанні повернення власнику. Майно, щодо якого ставиться питання про повернення, прямо заначено в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

Отже, таке майно не має правового статусу тимчасово вилученого майна і, на перший погляд, щодо нього не має ставитися питання про арешт.

Разом з тим, у відповідності до ст. 16 КПК України обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Очевидно, що ухвала, якою надається дозвіл на обшук, таким судовим рішенням, спрямованим на обмеження права власності, не є, адже відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою: виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Положення ст. 235 КПК України встановлюють вимоги до ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи. В такій ухвалі, серед іншого, мають зазначатися речі, документи або осіб, для виявлення (а не вилучення) яких проводиться обшук.

Ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз. В свою чергу, тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном можливе внаслідок арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Арешт може застосовуватися до майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Отже, норми КПК України передбачають єдиний вид судового рішення, спрямованого на обмеження права власності особи під час досудового розслідування, - ухвалу про арешт майна (ч. 5 ст. 173 КПК України).

Так, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт; підстави застосування арешту майна; перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб. За таких обставин судовий контроль під час розгляду клопотання про дозвіл на проведення обшуку не може одночасно поширюватися і на вирішення питання про обмеження права власності особи, у якої цей обшук буде проведений. Адже предметом судового контролю в першому випадку є легітимність, необхідність і пропорційність втручання у право особи на приватність (в першу чергу, недоторканність житла чи іншого володіння особи), в той час як обмеження права власності потребує окремого судового вмотивованого рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Більше того, сам по собі факт надання дозволу на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення певних речей та документів, предметів і грошових коштів ще не вказує на те, що вилучені речі, предмети та документи відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України. Зазначене також обґрунтовується тим, що у випадку вилучення майна, яке, за переконанням органу досудового розслідування, містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення чи здобуте злочинним шляхом, тощо, він не пізніше наступного робочого дня зобов`язаний звернутись до слідчого судді з клопотанням в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України про його арешт, довівши наявність обставин, визначених ст. 98, ч. 2 ст. 167, ст. 170 КПК України.

Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися на умовах, передбачених законом, має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є їй пропорційними. Водночас, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. До цього слід додати правовий вакуум, в якому опиняється власник майна, вилученого під час обшуку, якщо дозвіл на відшукання відповідних речей і документів прямо наданий слідчим суддею в ухвалі. Адже КПК України містить лише три процесуальні механізми, за допомогою яких володілець може ставити перед слідчим суддею питання про обґрунтованість обмеження права власності: 1)заперечення арешту майна при розгляді відповідного клопотання і обґрунтування своєї позиції в судовому засіданні; 2)звернення з клопотанням про скасування арешту майна з доведенням того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано; 3)оскарження бездіяльності щодо повернення тимчасово вилученого майна. Отже, якщо прийняти нормативно запропоновану концепцію, що речі, на відшукання яких надано дозвіл в ухвалі слідчого судді, не є тимчасово вилученим майном, і для подальшого утримання їх органом досудового розслідування не потрібне застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження, власник цих речей залишається без належної правової процедури для захисту свого права власності в межах кримінального провадження. Очевидно, це суперечить завданням кримінального провадження. Крім того, досудове розслідування є динамічним процесом, в рамках якого актуальність та необхідність перебування вилученого на законних підставах майна може змінюватись. Враховуючи викладене, на вилучене під час обшуку майно, дозвіл на відшукання якого прямо наданий слідчим суддею, необхідно поширювати режим тимчасово вилученого майна з відповідними наслідками - накладення арешту або повернення особі, у якій воно було вилучене.

Враховуючи викладене можна виснувати, що статус тимчасово вилученого майна набуває усе майно, вилучене під час обшуку, незалежно від того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання, оскільки фактично відбувається обмеження права особи щодо можливості володіти, користуватися та розпоряджатися усім майном, яке вилучається. Крім того, задля запобігання непомірного втручання у право власності особи законодавцем передбачено строк, протягом якого слідчий чи прокурор має звернутися із клопотанням про застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна відносно тимчасово вилученого під час обшуку майна, інакше таке майно негайно повертається особі, в якої воно вилучалося.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено. При цьому, саме під час розгляду клопотання про арешт майна, підлягають доказуванню обставини, які обґрунтовують належність майна до такого, яке має значення для кримінального провадження (є предметом чи знаряддям злочину, доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації чи необхідне для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна, відшкодування шкоди, обґрунтовують їх походження, а необхідність їхнього утримання, обґрунтовують потреби провадження, тощо). За відсутності такого обґрунтування з боку органу досудового розслідування, яке перевірено та підтверджено в ухвалі слідчого судді про арешт майна, воно не може вважатись таким, яке утримується на достатній правовій підставі, а продовження його утримання буде свавільним та необґрунтованим.

Враховуючи викладене можна констатувати, що після вилучення в ході обшуків вищевказаного майна, уповноважені особи БЕБ не звертались до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на таке майно. Крім того, вилучені документи, речі чи грошові кошти не визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. За час, який сплив після вилучення майна, слідством не встановлено будь-яких обставин які б вказували про те, що вилучені грошові кошти, документи чи речі набуті злочинним шляхом чи мають відношення до злочинної діяльності. Відтак вищевказане майно утримується органом досудового слідства без достатньої на те правової підстави.

Таким чином, слідчий суддя висновує, що відмовляючи заявнику у поверненні вищевказаного майна, уповноважений детектив допустив бездіяльність, тому існують підстави для задоволення скарги та повернення вищевказаного обсягу майна їх власнику (законному користувачу).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 7, 16, 167-168, 170, 173, 234-236, 171, 303-310, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ :

Скаргу задовольнити.

Зобов`язати уповноважену особу ТУ БЕБ у Чернівецькій області у кримінальному провадженні № 0000009, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.03.2023 року повернути ОСОБА_5 :

- вилучені у нього 24.02.2025 року в ході обшуку по АДРЕСА_1 (відповідно до протоколу обшуку):

-грошові кошти у розмірі 111 000,00 гривень, 54 000,00 Євро, 200 000,00 доларів США;

-травматичний пістолет марки «EKOL lady» із одинадцятьма патронами з резиновими кулями.

- вилучені у нього 24.02.2025 року в ході обшуку по АДРЕСА_2 (відповідно до протоколу обшуку):

-документи та записи;

- мобільний телефон, відео реєстратор;

- грошові кошти у розмірі 15 9000,00 доларів США та 583 000,00 гривень;

- мінеральні добрива у кількості 40,4 тони, сою в кількості 487 тони, пшеницю посівну в кількості 720 тон, макух в кількості 100 тон, відходи пшениці в кількості 9 тон, кукурудза в кількості 2 тони, квасоля в кількості 5 тон.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду, а особою, без участі якої її постановлено, апеляційна скарга може бути подана протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Слідчий суддяОСОБА_1