Дата документу 14.01.2025 Справа № 317/5541/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/391/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №317/5541/24Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 09 грудня 2024 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Славути Хмельницької області, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, повернуто прокурору через невідповідність даного акта вимогам КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просив ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивував тим, що зазначення у тексті обвинувального акта, що «встановлено наявність достатніх доказів для повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України» є всього лише технічною помилкою під час складання обвинувального акта. При цьому звернув увагу, на абзац в обвинувальному акті, який розміщений одразу після анкетних даних обвинуваченого з наступним текстом: «обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, …». Тому під час проведення підготовчого судового засідання прокурор зауважив на цьому та повідомив, що вищевказана технічна помилка під час складання обвинувального акта не перешкоджає судовому розгляду. Щодо невірного зазначення місця проживання обвинуваченого в обвинувальному акті, вказав, що прокурор в судовому засіданні зазначав, що адресу проживання було встановлено в ході досудового розслідування та підтверджено обвинуваченим, у зв`язку з чим у сторони обвинувачення на стадії досудового розслідування та складання обвинувального акта були відсутні підстави вважати інформацію про місце проживання обвинуваченого такою, що не відповідає дійсності. Крім того, у судовому засіданні судом було уточнено місце проживання обвинуваченого станом на дату судового розгляду, а отже твердження суду щодо унеможливлення сповіщення особи про слухання та розгляд справи слід вважати недоречним та таким, що не перешкоджає судовому розгляду. Суд безпідставно вказав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам, передбаченим ст.291 КПК.

У судове засідання апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився. В апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища. Враховуючи дані обставини та відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК апеляційний суд провів апеляційний розгляд без участі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

За змістом оскаржуваної ухвали, районний суд, повертаючи обвинувальний акт прокурору, виходив з того, що згідно анкетних даних в обвинувальному акті ОСОБА_7 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , але згідно довідки пошти такий населений пункт взагалі відсутній, а тому сповіщення особи про слухання та розгляд справи унеможливлене. Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що прокурором встановлено наявність достатніх доказів для повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, тобто прокурором не сформульовано обвинувачення, а викладено зміст фактичних обставин як підозру.

Проте колегія суддів не може погодитися із такими доводами суду першої інстанції виходячи з такого.

Згідно з вимогами п.3 ч.3 ст.314 КПК суд вправі у підготовчому судовому засіданні повернути обвинувальний акт прокурору, лише якщо акт не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 цього Кодексу.

Таким чином, рішення про повернення обвинувального акта прокурору може бути прийнято лише в разі, якщо при його складанні допущені порушення вимог ч.2 ст.291 КПК.

Зі змісту обвинувального акта щодо ОСОБА_7 вбачається, що він містить у собі всі обов`язкові відомості, передбачені ст.291 КПК, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, так як в ньому з достатньою повнотою відображені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, його правова кваліфікація з посиланням на положення КК України, сформульовано обвинувачення та виконані інші вимоги, передбачені вказаною статтею. Також до обвинувального акта додані документи, передбачені частиною четвертою вказаної статті.

Після зазначення анкетних даних обвинуваченого в обвинувальному акті зазначено про те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні психотропних речовин у великих розмірах, без мети збуту.

У відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства обвинувальний акт не може бути повернутий з тих підстав, що у ньому після формулювання обвинувачення та кваліфікації дій ОСОБА_7 зазначено, що встановлено наявність достатніх доказів для повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, зокрема, зазначено, що «…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення».

Аналіз вище наведених норм закону дає підстави вважати, що основна мета складення та вручення обвинувального акта - це надання особі відомостей, які є достатніми для повного розуміння нею суті висунутого проти неї обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України суд має право, але не зобов`язаний, повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК. Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну його невідповідність вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які дійсно перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Крім того, повертаючи обвинувальний акт прокурору, районний суд виходив з того, що в обвинувальному акті вказано адресу проживання обвинуваченого, якої не існує, що унеможливлює його сповіщення про слухання справи.

Разом з тим, перевіряючи такі доводи суду, колегія суддів виходить з того, що обвинувачений ОСОБА_7 з`явився в судове засідання районного суду, а тому суд мав можливість уточнити його дійсне місце проживання. До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений є військовослужбовцем та на теперішній час проходить військову службу в лавах ЗСУ, а тому повідомлення про дату, час та місце розгляду кримінального провадження суд першої інстанції може здійснювати шляхом направлення судових повісток за місцем проходження військової служби ОСОБА_7 .

Під час апеляційного розгляду прокурор повідомив, що обвинувачений постійно перебуває на зв`язку, у останнього наявний номер мобільного телефону, за яким його можливо повідомити про дату та час розгляду кримінального провадження.

Отже наведені в ухвалу суду першої інстанції недоліки обвинувального акта у кримінальному провадженні не перешкоджають призначити судовий розгляд та за своєю природою, не є тими недоліками, які б вказували на невідповідність даного обвинувального акта вимогам ст.291 КПК.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для повернення обвинувального акта прокурору, у зв`язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 09 грудня 2024 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в тому ж складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4