Справа № 589/4485/21
Провадження № 1-кп/577/43/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 року м.Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Конотоп клопотання прокурора у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000219 від 24 березня 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, освіта повна середня, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,одруженого, має одну неповнолітню дитину,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 246, ч.3 ст.146, п.9, п.12 ч.2 ст.115 КК України

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою суду від 10.03.2025 відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід тримання під вартою, строк якого спливає 08.05.2025. До спливу вказаного строку судовий розгляд не може бути завершено, триває дослідження доказів.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , мотивуючи тим, що кримінальне провадження не може бути завершене та встановлено наявність ризиків, передбачених п.1), 5) ч.1 ст. 177 КПК України. Про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК свідчить те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та двох тяжких злочинів, та усвідомлюючи тяжкість покарання може переховуватися від суду. ОСОБА_8 ніде не працює, не має постійного джерела доходів, що підтверджується відсутністю трудової діяльності, а тому перебуваючи на волі, може продовжити займатися злочинною діяльністю.

Обвинувачений ОСОБА_8 заперечує проти клопотання, яке має ідентичний зміст, додатки до клопотання відсутні. Зауважив, що ризики з плином часу зменшуються, клопотання необґрунтоване, просить відмовити в його задоволенні.

Захисник ОСОБА_6 прохає відмовити в задоволенні клопотання прокурора, обрати інший запобіжний захід домашній арешт у нічний час. Звернув увагу на повну відсутність ризиків, а також на ту обставину, що воєнний стан унеможливлює виїзд підзахисного за кордон.

Обвинувачений ОСОБА_9 поклався на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_7 підтримав позицію адвоката ОСОБА_6 .

Потерпіла ОСОБА_10 та представник потерпілого Шосткинської міської ради, в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши учасників судового розгляду щодо клопотання, суд керується наступним.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України. за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад п`ять років.

На час розгляду цього клопотання, судом не надається оцінка наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки в силу положень частини другої статті 42 Кримінального процесуального кодексу України ОСОБА_8 наразі перебуває у статусі обвинуваченого і оцінку обґрунтованості підозри щодо нього раніше надавали слідчі судді.

Тому оцінюючи клопотання прокурора, суд лише бере до уваги той факт, що в передбаченому законом порядку, судом встановленим законом, а саме слідчими суддями було надано відповідні висновки наявність обґрунтованої підозри та вагомість доказів саме для обрання запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи, при цьому КПК не вимагає доказів того, що вона обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів можливості їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п.9, п.12 ч.2 ст.115 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, та двох тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.246, ч.3 ст.146 КК України, і йому відомо, яке покарання може загрожувати у випадку доведення його вини за ці злочини.

Суд враховує, що ОСОБА_8 раніше не судимий, до затримання вів діяльність ФОП, обвинувачується у вчиненні злочинів, що мають підвищену суспільну небезпечність, а саме особливо тяжкому злочині - умисному вбивстві, та двох тяжких злочинах, зокрема у незаконному позбавленні волі або викраденні людини, вчиненому організованою групою, що спричинило тяжкі наслідки.

Окрім того суд враховує, що в умовах воєнного стану питання щодо забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого набуває особливого значення, оскільки здійснення правосуддя в особливих умовах ускладнюється наявністю певних перешкод, які не існують у мирний час та вимагає від учасників судового розгляду відноситись до виконання своїх обов`язків та реалізації наданих прав з більшою відповідальністю і зобов`язує суд діяти більш ефективно та організовано.

Таким чином, у даному випадку тяжкість злочинів, в поєднанні з відомостями про особу обвинуваченого свідчить про те, що ОСОБА_8 може як ухилитися від суду, так і вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про доведеність існування ризиків, передбачених п.1), п.5) ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити і з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (Летельє проти Франції).

Викладене узгоджуються з вимогами ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою з наведених підстав, виправдане існуванням суспільного інтересу на забезпечення належного судового розгляду кримінального провадження про особливо тяжке кримінальне правопорушення, і що існування таких обставин переважає принцип поваги до особистих свобод.

У судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком до двох місяців без визначення розміру застави.

Суд зауважує, що не завершення до цього часу судового провадження викликано його складністю, зміною складу суду після звільнення у відставку головуючої судді ОСОБА_11 , запровадженням воєнного стану, значним обсягом доказів, які підлягають дослідженню, а також поведінкою учасників процесу, зокрема неявками обвинуваченого ОСОБА_9 та наданням дозволу на його затримання, неодноразовими хворобами захисників, проведенням ТУ ДБР в м. Полтава перевірки заяви ОСОБА_8 про застосування працівниками поліції неправомірних дій під час досудового розслідування.

При цьому судом вживаються усі передбачені законом заходи з метою дотримання розумних строків розгляду справи, обвинувачений у якій тримається під вартою.

Суд також враховує, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, частково співпадають з гарантією, передбаченою пунктом 1 статті 6 Конвенції, і дійсно вимагають, щоб відносно особи, яка тримається під вартою, органи державної влади виявляли «особливу ретельність в ході провадження по справі», однак це не має гальмувати зусилля суду щодо відповідального виконання своїх завдань (рішення ЄСПЛ у справі «Херцегфальві проти Австрії», «Садегул Оздемір проти Туреччини»).

Керуючись ст. 176-178, 183, 331, 392 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення застави, до 20 червня 2025 року до 24 години.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою протягом п`яти днів з часу її отримання.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3