Єдиний унікальний номер 341/164/25
Номер провадження 1-кп/341/104/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від 14.01.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Байдовка Старобільського району Луганської області, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , розлученого, не працюючого, особа, яка перебуває на соціальному забезпеченні, судимого 16.11.2022 Галицьким районним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 190 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, звільненому з місць позбавлення волі 22.10.2024, умовно-достроково невідбутий строк 3 місяці 12 днів, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку,

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Галич Івано-Франківської області вищезазначене кримінальне провадження,

в с т а н о в и в :

04.01.2025 ОСОБА_3 зі знайомими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та власником квартири ОСОБА_8 у помешканні останнього, яке знаходиться по АДРЕСА_2 розпивали алкогольні напої.

Під час розпивання спиртного, близько 16-30 годин, гості ОСОБА_8 та сам власник квартири, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, полягали спати у різних кімнатах, у результаті чого ОСОБА_3 залишився один.

При цьому, він побачив у задній кишені штанів ОСОБА_7 , яка разом з ОСОБА_8 заснула у спальній кімнаті, мобільний телефон у силіконовому чохлі світло-зеленого кольору і в нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Для приведення наміру до виконання ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи, що Указом Президента від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, усвідомлюючи свої дії, передбачаючи наслідки та розуміючи, що даний мобільний телефон належить ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав із задньої кишені штанів ОСОБА_7 належний останній мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone» серії «7 Plus», об`ємом пам`яті «128 Gb», чорного кольору, вартістю 3510,0 гривень, у силіконовому чохлі-накладці світло-зеленого кольору, вартістю 93,0 гривень, із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 вартістю 125,0 гривень, без залишку коштів на рахунку та, заховавши мобільний пристрій у кишеню своїх штанів, в які був одягнений на той час, покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

Надалі ОСОБА_3 розпорядився викраденим мобільним телефоном на власний розсуд, у результаті чого заподіяв потерпілій майнову шкоду на загальну суму 3728,0 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненому визнав, пояснив, що він є переселенцем та тривалий час проживає зі згоди ОСОБА_8 з ним у його будинку. 04.01.2025 року за місцем мешкання останнього прийшли їх знайомі: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .. Після спільного вживання алкоголю знайомі полягали спати у різних кімнатах. Пояснив, що побачив у задній кишені штанів ОСОБА_7 її мобільний телефон, яка з ОСОБА_8 заснула у спальній кімнаті. Вирішив його викрасти. При цьому переконався, що за його діями ніхто не спостерігає та таємно викрав телефон із задньої кишені штанів ОСОБА_7 , після чого розпорядився викраденим, продавши його незнайомому хлопцю за 120 грн. У скоєному щиро розкаявся.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, надіслала заву про розгляд справи у її відсутність, претензій будь-якого характеру до обвинуваченого не має, просить суворо не карати.

Окрім визнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого злочину, підтверджується сукупністю досліджених доказів.

Даними протоколу від 14.01.2025, де під час огляду предметів виявлено чохол від мобільного телефону марки «iPhone», наданого ОСОБА_9 , коробка від мобільного телефону марки «Samsung А 13». Огляд проводився в приміщенні службового кабінету № 17 відділення поліції № 3 (м. Галич).

Даними протоколу огляду предмету від 14.01.2025, під час якого виявлено телефон марки «iPhone 7 Plus» 128 GB чорного кольору, наданий ОСОБА_9 .

Згідно з висновком експерта від 15.01.2025 № СЕ-19/109-25/1140-ТВ ринкова вартість наданого на дослідження бувшого у вжитку мобільного телефона марки «Apple» моделі «iPhone» серії «7 Plus», об`ємом пам`яті «128 GB», кольору «Black», на момент вчинення злочину, а саме 04.01.2025 становила 3510,0 грн. Ринкова вартість наданого на дослідження бувшого у вжитку чохла-накладки для мобільного телефона марки «Apple» моделі «iPhone» серії «7 Plus» світло зеленого кольору, на момент вчинення злочину 04.01.2025, становила 93,0 грн;

Заявою ОСОБА_10 від 14.01.2025 про добровільну видачу працівникам поліції силіконового чохла, який 04.01.2025 зняв із викраденого мобільного телефону «iPhone» чорного кольору, та який належав потерпілій ОСОБА_11 ;

Заявою ОСОБА_12 про добровільну видачу мобільного телефону марки «iPhone» в корпусі чорного кольору, який в період з 13-00 годин 04.01.2025 до 05.01.2025 був викрадений у його хресної мами ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , та який 06.01.2025 його повернув ОСОБА_13 ;

Відповідно до розписки ОСОБА_7 попереджена про кримінальну відповідальність за незбереження майна, за якою останній повернуто мобільний телефон марки «iPhone 7 Plus» 128 GB чорного кольору, силіконовий чохол світло зеленого кольору до мобільного телефона;

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що 04.01.2025 зустрілася зі своїми знайомими: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 за місцем проживання останнього, де з 10 ранку розпивали спиртні напої, після чого йшли спати, потім знов розпивали алкоголь. Приблизно о 16 годині підійшов ОСОБА_3 зі словами "треба щось придумати". Запропонував піти прогулятися. Під час прогулки він запропонував незнайомому хлопцю придбати телефон хоча б за 120 грн.. Продавши телефон, знову повернулись за місцем мешкання ОСОБА_8 та вживали спиртні напої. Відносно телефона ОСОБА_3 нічого не пояснював, була впевнена, що він належить останньому, оскільки раніше він мав багато різних гаджетів. Через декілька днів від поліції та від самої власниці дізналась, що проданий ОСОБА_3 телефон належав ОСОБА_7 .

Досліджені докази сумнівів у їх достовірності не викликають, викладені чи посвідчені в них відомості є такими, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження.

Кожний з доказів визнається і оцінюється судом як належний та допустимий, а всі вони в сукупності достатніми та взаємопов`язаними для прийняття процесуального рішення.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.

Оцінивши у сукупності показання обвинуваченого, відомості, що характеризують його як особу, досліджені докази, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні-злочину та знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Суд бере до уваги висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 03.12.2019 року у справі № 571/1436/15-к, де зазначено, що нормативні акти щодо виявлення ознак сп`яніння прийняті відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законів України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними». Отже, ці нормативно-правові акти не регулюють питання доказування в кримінальному провадженні та не виключають можливість встановлення судом факту перебування особи в момент вчинення злочину у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного огляду.

Крім того, норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК. До такого висновку дійшов Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати у справі № 643/20474/15-к від 11.02.2020.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, його поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вивченням особи ОСОБА_3 установлено, що він раніше судимий, має не погашену і не зняту у встановленому законом порядку судимість; з 11.04.2022 перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа у АДРЕСА_3 , де скарг від жителів міста у міську раду на нього не надходило. Фактично проживає в одному помешканні з Рудим за адресою: АДРЕСА_2 , що налекжить оствнньому; не працевлаштований; зі слів обвинуваченого є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання. . Інших відомостей не добуто, обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не надано.

Обставинами, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому є щире каяття, сприяння розкриттю злочину.

Вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння суд, відповідно до ст. 67 КК України, визнає обставиною, що обтяжує покарання.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує, що вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16.11.2022 ОСОБА_3 визнано винуватим за ч. 2 ст. 190 КК України та засуджено до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, звільненому з місць позбавленні волі 22.10.2024 умовно-достроково на невідбутий строк 3 місяці 12 днів, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, в зв`зку з чим вважає необхідним призначити останньому покарання у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства, визначивши йому міру покарання в межах санкції відповідної статті, вважаючи таке покарання справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних злочинів. Проте, враховуючи обставини справи, наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_14 , вудсутність будь - яких претензій з боку потерпілої, яка просила суворо не карати, суд вважає за можливе призначити останньому покарання у виді позбавлення волі наближеному до мінімального розміру, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Оскільки новий злочин був вчинений ОСОБА_3 після постановлення попереднього вироку і до повного відбування покарання, то за правилами ч. 1 ст. 71 КК України має місце сукупність вироків.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових злочинів.

Остаточне покарання ОСОБА_3 призначається шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16.11.2022 року.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, щодо обвинуваченого на стадії досудового розслідування та судового розгляду був обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строк дії якого сплив 21.03.2025 та не продовжувався. Таким чином, запобіжний захід відносно обвинуваченого на момент розгляду даного провадження відсутній.

Разом з тим, враховуючи, що дійшовши висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, суд вважає, що до вступу вироку в законну силу ОСОБА_3 слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, строк відбування покарання ОСОБА_3 слід рахувати з 09.04.2025 року з 10 год. 30 хв., тобто з часу обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого згідно ст. 124 КПК України.

Питання про речові докази по справі суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 369, 370-374, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років ( один) місяць.

На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 16.11.2022 року, остаточно призначивши ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

До вступу вироку в законну силу обрати обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» Міністерства юстиції України.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 09 квітня 2025 роу з 10 год. 30 хв., тобто з часу обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у розмірі 1989,75 гривень.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone» серії «7 Plus», у силіконовому чохлі-накладці світло-зеленого кольору, із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_2 повернутим власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом тридцяти днів з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СуддяОСОБА_15