УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання начальника третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000900 від 03.10.2024,

установив:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло (вхід № 109846) клопотання начальника третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000900 від 03.10.2024.

Обґрунтовуючи клопотання про арешт майна, прокурор ОСОБА_3 зазначив про таке.

Слідчими Головного слідчого управлінням Служби безпеки України, за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000900 від 03.10.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України.

За версією органу досудового розслідування, солдат ОСОБА_5 будучи курсантом навчального взводу навчальної роти 4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 центр підготовки підрозділів) діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи намір ухилитися від проходження військової служби, надав до командування військової частини НОМЕР_3 завідомо підроблені документи про наявність хвороби та непридатність до військової служби на підставі яких був звільнений з військової служби та не виконував службові обов`язки.

Так, 25.09.2024, у період часу з 13 год. 48 хв. по 16 год. 11 хв. на підставі повідомлення ГУ «Д» ДЗНД СБ України від 25.09.2024 № 14/2/4-5723 про необхідність проведення невідкладних слідчих дій, був проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон «iPhone 15 рго», s/n НОМЕР_4 , пароль « НОМЕР_5 »;

- банківську картку № НОМЕР_6

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон нa ім`я ОСОБА_6

№ НОМЕР_8;

- сейф-пакет із маркуванням «Нова Пошта»

- довідку № 1061/61 від 18.05.2024, на 1 арк.;

- чорновий запис iз відтиском печатки «Лікар-уролог

ОСОБА_7 », на 1 арк.;

- консультаційний висновок спеціаліста № 2841 від 11.09.2021,

на 1 арк.;

- виписний епікриз № 4739 від 01.08.2021, на 1 арк.;

- виписний епікриз № 6772 від 25.10.2020, на 1 арк.;

- лист на в/ч НОМЕР_1 від 01.05.2024, на 1 арк.;

- чорновий запис «рапорт», на 1 арк.;

- чорновий запис «рапорт», на 1 арк.;

- свідоцтво про хворобу Ne НОМЕР_9 від 28.06.2024, на 3 арк.;

- довідку BJIK на ім`я ОСОБА_6 від 17.06.2024, на 1 арк.;

- чорновий зaпис «Рапорт», нa 1 apk.;

- лист МОУ «НВКМЦ ГВКГ» від 31.08.2024, на 1 арк.;

- консультаційний висновок спеціаліста від 16.05.2024, на 1 арк.;

- виписний епікриз № 7018, на 1 арк.;

- лист № 313 від 01.05.2024, на 1 арк.;

- чорновий запис від 15.05.2024, на 1 арк.;

- конверти, 4 шт.;

- ноутбук «Apple MacBook Рго», s/n DK9CXJQ2T2.

Toгo ж дня, ОСОБА_8 затримано в порядку пункту 6 частини 1 статті 615 КПК України за підозрою останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України.

У зв`язку викладеним, для забезпечення збереження речових доказів, у сторони обвинувачення виникла необхідність у накладенні арешту на майно, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 України, а саме на: мобільний телефон «iPhone 15 рго», s/n НОМЕР_7 та ноутбук «Apple MacBook Pro» s/n DK9CXJQ2Y2.

Крім того, прокурор просив поновити строк для звернення до суду з цим клопотанням, оскільки слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва, за результатом розгляду клопотання про проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , прийнято рішення про його часткове задоволення, зокрема, слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва, за результатом розгляду клопотання про арешт майна - повернуто, для усунення недоліків, а тому, на думку прокурора, є об`єктивна та поважна причина на поновлення строку в частині подачі клопотання про арешт майна.

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному слідчому судді від 28.11.2024, слідчим суддею визначено ОСОБА_1 29.11.2024 клопотання разом з додатками передано слідчому судді з відділу організаційного забезпечення розгляду кримінальних справ Шевченківського районного суду міста Києва.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_9 у судовому засіданні не заперечували проти клопотання прокурора про арешт майна.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши клопотання та додані на його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Слідчий суддя вважає необхідним поновити прокурору строк звернення до суду з клопотанням про арешт майна, як такий, що пропущений з поважних причин.

Так, слідчими Головного слідчого управління Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000900 від 03.10.2024, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється, зокрема прокурорами відділу Офісу Генерального прокурора.

Відповідно до протоколу обшуку від 26.09.2024, в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено майно на яке прокурор просить накласти арешт.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02.10.2024 у справі № 761/36269/24 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання, виявлення та вилучення речей та документів.

Звернення прокурора з клопотанням про арешт на зазначене тимчасово вилучене майно зумовлено необхідністю збереження речових доказів, оскільки вилучене майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Постановою старшого слідчого 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_10 від 26.09.2024 майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, визнано речовими доказами.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в цьому випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Крім того, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що ці докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в цьому кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано це клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовими доказами постановою слідчого від 26.09.2024, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на вищезазначене майно.

При цьому слідчий суддя звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 98, 170-173, 309, 395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

постановив:

Поновити начальнику третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 строк звернення до суду з клопотанням про арешт майна, як такий, що пропущений з поважних причин.

Клопотання начальника третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000900 від 03.10.2024 - задовольнити.

Накласти арешт на майно, що вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон «iPhone 15 рго», s/n НОМЕР_7 та ноутбук «Apple MacBook Pro» s/n DK9CXJQ2Y2.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_11