КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з доповненнями на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2024 року про арешт майна у межах кримінального провадження №0001220 від 04 липня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2024 року клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на речові докази, що вилучені під час проведення обшуку 17.04.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить та в якій проживає громадянин України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/16151/24-к від 11.04.2024, та належать підозрюваному ОСОБА_8 . а саме на:

- готівкові кошти в сумі 5 744 доларів США;

- готівкові кошти в сумі 82 570 гривень;

- готівкові кошти в сумі 55 481 доларів США;

- готівкові кошти в сумі 1 050 Євро;

- готівкові кошти в сумі 200 Pounds;

- готівкові кошти в сумі 15 900 чеських крон;

- готівкові кошти в сумі 1 280 франків.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно відмовити.

Уважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

У доповненнях до апеляційної скарги зазначає, що невідомо якими належними чи допустимими доказами стороною обвинувачення було доведено свої припущення, викладені у клопотанні про арешт майна, що дало змогу слідчому судді дійти до переконання, що матеріали представлених доказів за матеріалами клопотання в їх сукупності доводять необхідність накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, що вказане майно відповідає критерія, зазначеним у статті 98 КПК України та набуте кримінально-протиправним шляхом.

Вказує, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року у справі №757/16151/24-к не надавався дозвіл на вилучення грошових коштів, а отже фактично прокурор констатує, що єдиною підставою для звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на майно є винесення постанови про визнання вилученого майна речовим доказом.

Посилається на те, що відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 18 квітня 2024 року, винесеної старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України майором поліції ОСОБА_10 , грошові кошти у сумі 61 000 доларів США та 1 050 Євро отримані кримінально-протиправним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, інші вилучені грошові кошти та речі речовими доказами не визнавалися, у постанові про визнання речовими доказами не зазначені взагалі.

Також зазначає, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2024 року у справі №757/51456/24-к скасовано арешт, накладений 03 червня 2024 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі №757/18125/24-к на тимчасово вилучене майно в ході проведення обшуку 17 квітня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_8 , а саме на: грошові кошти у сумі 61 000 доларів США; грошові кошти у сумі 1 050 Євро, проте вказане майно законним володільцям всупереч вимогам закону повернуто не було.

Зауважує, що батько ОСОБА_8 - ОСОБА_11 є генеральним директором АТ «Арселлорміттал Берислав» та відповідно до довідок про заробітну плату та інші доходи ОСОБА_11 за 2018 рік отримав заробітної плати у розмірі 1 621 281,06 грн; за 2019 рік - у розмірі 1 722 718,77 грн; за 2020 рік - у розмірі 1 534 127,87 грн; за 2021 рік - у розмірі 1 841 358,28 грн; за 2022 рік - у розмірі 20 675 518,14 грн, що свідчить про легальний спосіб отримання грошових коштів, виявлених та вилучених за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що за адресою проведення обшуку зареєстрована і дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , яка відповідно не є фігурантом вказаного кримінального провадження, а накладення арешту на вилучене під час обшуку майно, яке на підставі спільності майна подружжя також належить і їй, створює перешкоди останній у вільному розпорядженні майном та у вирішенні соціально-побутових питань.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001220 від 04 липня 2023 року за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частинами третьою, четвертою, п`ятою статті 190 КК України, ОСОБА_13 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частинами третьою, четвертою, п`ятою статті 190 КК України та за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190, частиною третьою статті 209 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що керівник злочинної організації ОСОБА_12 , діючи умисно, спільно з її членами ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та 7-ма громадянами Чеської Республіки, з метою власного незаконного збагачення, у період часу не пізніше листопада 2022 року по 17 квітня 2024 року (по момент припинення злочинної діяльності злочинної організації правоохоронними органами), відповідно до відведеної кожному злочинної ролі, діючи згідно раніше розробленого та узгодженого всіма учасниками злочинної організації плану в межах спільного злочинного умислу, з використанням електронно-обчислювальної техніки (комп`ютерного обладнання), пристроїв VolP телефонії та віртуальних АТС, шахрайськими способом заволоділи коштами громадянам Чеської Республіки на загальну суму 5,5 млн. грн.

Так, невстановлена органом досудового розслідування особа з числа громадян Чеської Республіки, будучи членом злочинної організації, очолюваної ОСОБА_12 , відповідно до відведеної злочинної ролі, діючи згідно раніше розробленого та узгодженого всіма учасниками злочинної організації плану, в межах спільного злочинного умислу, спільно з членами злочинного угрупування ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , які входили до складу злочинної організації, перебуваючи за встановленою адресою, з використанням електронно-обчислювальної техніки (комп`ютерного обладнання), пристроїв VoIP телефонії та віртуальних АТС, присвоївши собі номери телефонів, здійснювала телефонний дзвінок до громадян Чеської Республіки.

На даний час установлено 16 епізодів злочинної діяльності групи осіб, яка складається як з громадян України, так і з громадян Чеської Республіки щодо шахрайських дій із заволодіння коштами громадян Чеської Республіки на загальну суму 5 млн. 525 тис. грн.

За результатами досудового розслідування 17 квітня 2024 року повідомлено про підозру 3 громадянам України: ОСОБА_12 за частиною першою статті 255, частинами третьою, четвертою, п`ятою статті 190 КК України, ОСОБА_13 та ОСОБА_8 за частиною другою статті 255, частинами третьою, четвертою, п`ятою статті 190 КК України та в цей же день підозрюваних затримано.

17 квітня 2024 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва у справі №757/16151/24-к від 11 квітня 2024 року слідчими ГСУ НПУ за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить та в якій проживає громадянин України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проведено обшук, за результатом якого, окрім іншого, виявлено та вилучено:

- готівкові кошти в сумі 5 744 доларів США;

- готівкові кошти в сумі 82 570 гривень;

- готівкові кошти в сумі 55 481 доларів США;

- готівкові кошти в сумі 1 050 Євро;

- готівкові кошти в сумі 200 Pounds;

- готівкові кошти в сумі 15 900 чеських крон;

- готівкові кошти в сумі 1280 франків.

18 квітня 2024 року слідчим слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України старшим лейтенантом поліції ОСОБА_14 винесено постанову про визнання речовими доказами вищезазначеного вилученого майна.

13 листопада 2024 року до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання сторони кримінального провадження прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001220 від 04 липня 2023 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2024 року клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на речові докази, що вилучені під час проведення обшуку 17 квітня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить та в якій проживає громадянин України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/16151/24-к від 11 квітня 2024 року, та належать підозрюваному ОСОБА_8 , а саме на:

- готівкові кошти в сумі 5 744 доларів США;

- готівкові кошти в сумі 82 570 гривень;

- готівкові кошти в сумі 55 481 доларів США;

- готівкові кошти в сумі 1 050 Євро;

- готівкові кошти в сумі 200 Pounds;

- готівкові кошти в сумі 15 900 чеських крон;

- готівкові кошти в сумі 1 280 франків.

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого про накладення арешту на майно, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001220 від 04 липня 2023 року та яке виявлено і вилучено 17 квітня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року у справі №757/16151/24-к, за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить та в якій проживає громадянин України ОСОБА_8 , з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки на даній стадії кримінального провадження для встановлення всіх обставин у справі виправдано втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Дослідивши матеріали поданого клопотання про накладення арешту на майно колегія вважає, що прокурором у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать, що вказані у клопотанні грошові кошти, предмети та речі зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення збереження речових доказів.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вищезазначені грошові кошти, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав на зазначене у клопотанні прокурора майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Посилання апелянта на те, що невідомо якими належними чи допустимими доказами стороною обвинувачення було доведено свої припущення, викладені у клопотанні про арешт майна, що дало змогу слідчому судді дійти до переконання. що матеріали представлених доказів за матеріалами клопотання в їх сукупності доводять необхідність накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, що вказане майно відповідає критерія, зазначеним у статті 98 КПК України та набуте кримінально-протиправним шляхом; відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 18 квітня 2024 року, винесеної старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України майором поліції ОСОБА_10 , грошові кошти у сумі 61 000 доларів США та 1 050 Євро отримані кримінально-протиправним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, інші вилучені грошові кошти та речі речовими доказами не визнавалися, у постанові про визнання речовими доказами не зазначені взагалі, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучені предмети та речі можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

При цьому, згідно постанови слідчого слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України старшим лейтенантом поліції ОСОБА_14 про визнання речовим доказом від 18 квітня 2024 року приєднано до матеріалів кримінального провадження №0001220 від 04 липня 2023 року як речові докази: грошові кошти, вилучені за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 :

- готівкові кошти в сумі 5 744 доларів США;

- готівкові кошти в сумі 82 570 гривень;

- готівкові кошти в сумі 55 481 доларів США;

- готівкові кошти в сумі 1 050 Євро;

- готівкові кошти в сумі 200 Pounds;

- готівкові кошти в сумі 15 900 чеських крон;

- готівкові кошти в сумі 1 280 франків.

Вилучені кошти постановлено зберігати в камері схову ГСУ НПУ до вирішення питання про передачу до банківської установи.

Посилання апелянта на те, що за адресою проведення обшуку зареєстрована і дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , яка відповідно не є фігурантом вказаного кримінального провадження, а накладення арешту на вилучене під час обшуку майно, яке на підставі спільності майна подружжя також належить і їй, створює перешкоди останній у вільному розпорядженні майном та у вирішенні соціально-побутових питань, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як убачається з положень частини сьомої статті 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

З урахуванням наведеного, відсутність вказаних грошових коштів у переліку, щодо якого прямо було надано дозвіл на обшук в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року у справі №757/16151/24-к про дозвіл на обшук, не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт такого майна з дотриманням вимог частини п`ятої статті171 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року у справі №757/16151/24-к не надавався дозвіл на вилучення грошових коштів, а отже фактично прокурор констатує, що єдиною підставою для звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на майно є винесення постанови про визнання вилученого майна речовим доказом, є безпідставними.

Аргументи апелянта про те, що батько ОСОБА_8 - ОСОБА_11 є генеральним директором АТ «Арселлорміттал Берислав» та відповідно до довідок про заробітну плату та інші доходи ОСОБА_11 за 2018 рік отримав заробітної плати у розмірі 1 621 281,06 грн; за 2019 рік - у розмірі 1 722 718,77 грн; за 2020 рік - у розмірі 1 534 127,87 грн; за 2021 рік - у розмірі 1 841 358,28 грн; за 2022 рік - у розмірі 20 675 518,14 грн, що свідчить про легальний спосіб отримання грошових коштів, виявлених та вилучених за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , не заслуговують на увагу суду з огляду на те, що доводи апелянта про законність походження вилучених у ОСОБА_8 грошових коштів підлягають встановленню і перевірці у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , колегією суддів не встановлено.

Таким чином, колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційні скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з доповненнями - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 листопада 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4