ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1000/25 Справа № 179/1308/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000062, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.382 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, вчиненому за наступних обставин.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст.129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства.

Положеннями ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть прийняти рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

19 липня 2022 року Дніпровським апеляційним судом винесено постанову по справі №179/1966/20, згідно з якою ОСОБА_7 зобов`язано перенести вигрібну яму, розташовану на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , на відстань не менше ніж 20 м від підвалу і жилого будинку, що належить ОСОБА_10 , які розташовані по АДРЕСА_2 . Вказана постанова апеляційного суду набрала законної сили з дня її прийняття, тобто з 19 липня 2022 року.

У період часу з 19 липня 2022 року до 25 березня 2023 року ОСОБА_7 , будучи обізнаною про наявність вищевказаної постанови, якою її зобов`язано до вчинення конкретних дій, та невиконання яких тягне за собою передбачену законом відповідальність, ігноруючи судове рішення, умисно ухилилася від його виконання та всупереч реальній можливості виконати рішення суду, не вчинила жодних дій, направлених на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду по справі №179/1966/20 від 19 липня 2022 року, яка набрала законної сили, щодо перенесення вигрібної ями, яка розташована за місцем її мешкання по АДРЕСА_1 , що свідчить про умисне ухилення останньої від виконання постанови суду.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року та визнати ОСОБА_7 в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, невинуватою та виправдати з підстав відсутності в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, кримінальне провадження закрити.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні обвинувального вироку відносно ОСОБА_7 не врахував, що вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого злочину не була доведеною, що в тому числі стало наслідком проведення досудового розслідування з грубим порушенням положень ст. 9 КПК України, формальних та упереджених процесуальних рішень, прийнятих у кримінальному провадженні як на стадії досудового розслідування так і на стадії судового розгляду судом першої інстанції. Вказав, що залучені до матеріалів кримінального провадження докази та з`ясовані судом першої інстанції обставини, не містять переконливих обґрунтувань, які б беззаперечно підтверджували наявність у ОСОБА_7 реальної можливості виконати судове рішення, невиконання якого їй інкриміновано як факт вчинення злочину. Зазначив, що перенесення вигрібної ями саме у спосіб, визначений апеляційним судом в межах цивільної справи, неможливе без порушення закону в силу обмежених розмірів подвір`я домоволодіння, де проживає обвинувачена, та різного цільового призначення земельної ділянки, де розташоване домоволодіння. Наголосив, що ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду не було ініційовано проведення відповідної слідчої дії для підтвердження чи спростування обґрунтувань обвинуваченої щодо відсутності в неї реальної можливості виконати судове рішення у цивільній справі. На думку захисника належними доказами реальної можливості виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2022 року у справі № 179/1966/20 повинен був бути відповідний висновок у вигляді комплексної судової будівельно-технічної та інженерно-екологічної експертизи, який за своїм змістом повинен був надати відповідь на ключове питання щодо наявності у обвинуваченої реальної можливості перенести вигрібну яму. Проте, як вказав захисник, суд першої інстанції не ініціював проведення процесуальних дій, направлених на доповнення судового розгляду, та відповідно встановлення об`єктивних доказів наявності чи відсутності винуватості ОСОБА_7 . Також, посилається на те, що стороною обвинувачення до матеріалів кримінального провадження не долучено жодного доказу, який би свідчив про наявність на момент оголошення підозри об`єктів нерухомості на території домоволодіння ОСОБА_10 , про які було зазначено в вищевказаній постанові Дніпровського апеляційного суду. Вказав, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою той факт, що матеріали кримінального провадження містять копію ухвали Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2023 року у справі № 179/1966/20, за змістом якої вбачається, що ОСОБА_7 , в порядку виконання судового рішення в цивільній справі, зверталась до суду з заявою про зміну способу та відстрочку виконання рішення. Зокрема ОСОБА_7 , обґрунтовуючи своє клопотання відсутністю реальної можливості виконати постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2022 року, прохала суд змінити спосіб виконання судового рішення у справі № 179/1966/20 шляхом зобов`язання засипати вигрібну яму. Вказав, що зроблені судом висновки не містять будь-якого детального обґрунтування, а саме по собі посилання на загальну площу земельної ділянки 0,15 га не може надавати можливості дійти будь-яких висновків, так як окрім посилання на площу ділянки судом не враховано, що на ній вже перебувають різні об`єкти нерухомого майна, цільове призначення та розташування яких впливає на технічну можливість встановлення (перенесення) поряд вигрібної ями.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні прокурор та представник потерпілого ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення розгляду провадження не надходило, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що суд порушив вимоги кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, досудове розслідування та судовий розгляд за провадженням проведено неповно та з порушенням закону України про кримінальну відповідальність є необгрунтованими.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Обвинувачена ОСОБА_7 під час розгляду справи судом першої інстанції свою провину визнала та пояснила, що вигрібну яму викопала, щоб зробити туалет своїм дітям. Відповідно до рішення апеляційного суду її було зобов`язано перенести цю вигрібну яму, але вона її не перенесла, оскільки не знає як це зробити, і куди саме її перенести, щоб не створювати дискомфорт іншим сусідам, цього їй ніхто не пояснював. Після того, як кримінальна справа надійшла до суду, вона зверталася до начальника КП «Комунальник», щоб відкачати яму та забетонувати дно. Визнає провину в тому, що була зобов`язана перенести яму, але не перенесла її, однак наполягає, що не знає як це зробити правильно, без порушень вимог закону. Вони з адвокатом писали заяви, щоб змінили рішення суду, щоб їй дозволили викачати яму та зацементувати дно, тому що яма не є герметичною. Також вона подавала виконавцю та до суду заяву на зміну способу виконання рішення та продовження строків, але їй було відмовлено. Виконавча служба склала 2 акти та виставила штрафи за невиконання судового рішення у сумі 1700 грн. та 3400 грн., які вона сплатила. На даний час вони новою ямою не користуються, а користуються старою ямою. Але вона бажає забетонувати яму, щоб зробити її герметичною, та у подальшому нею користуватися. З рішенням суду вона не була згодна, однак у касаційному порядку його не оскаржувала, оскільки через війну була поза межами Дніпропетровської області.

Разом з тим, незважаючи на часткове визнання своєї винуватості обвинуваченою, з огляду на те, що остання заперечувала реальну можливість виконання судового рішення, у результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у кримінально-караному діянні зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань, допитаних в судовому засіданні пояснень потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; фактичних даних, що містяться у протоколі обшуку; акту державного виконавця та постанови про накладення на обвинувачену штрафів за невиконання судового рішення, які обвинувачена сплатила у добровільному порядку, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання потерпілого ОСОБА_10 , який вказував, що рішення суду не виконано, ямою продовжують користуватися, внаслідок чого в нього у погребі сирість та він просів, а в хаті вже лопнув кут. До того, як сусіди викопали нову яму, в нього такого не було. Розмір двору обвинуваченої дозволяє їй перенести цю яму в інше місце. Коли сусіди копали нову яму, він та дружина просили їх відступити подалі, але їх не слухали. Якщо цю яму забетонувати, то вона не буде герметичною, оскільки по стінкам зроблені отвори, щоб вода виходила на фільтрацію через ґрунт. По закону там повинна була бути герметична ємкість, а не шлакоблочна. Показання обвинуваченої щодо невикористання даної ями заперечує, оскільки в будинку сусідів мешкають чотири особи, які не можуть користуватися старою ямою, так як її розміри цього не дозволяють. Коли сусіди користувалися старою ямою, то у нього не було претензій, тому що стара яма була на відстані 7 м від межі, а від погребу - 10 м і відходи були невеликі, оскільки її робили тільки під умивальник. А зараз під`єднані і ванна, і унітаз. На даний час яма не перенесена та не засипана.

Умисне невиконання обвинуваченою судового рішення підтвердив також державний виконавець - свідок ОСОБА_11 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він працює державним виконавцем Новомосковського ВДВС, 05 жовтня 2022 року до виконавчої служби звернувся ОСОБА_10 з заявою про відкриття виконавчого провадження та пред`явив виконавчий лист про зобов`язання ОСОБА_7 перенести вигрібну яму. Він відкрив виконавче провадження, постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена боржнику ОСОБА_7 та надано термін для виконання рішення суду - 10 днів. ОСОБА_7 знала про відкриття виконавчого провадження, але на протязі 10 днів рішення не було виконано. Він склав акт про невиконання рішення та виніс постанову про накладення штрафу, яку направив боржнику. ОСОБА_7 було повторно надано термін для виконання рішення - 10 днів. Після цього рішення суду також не було виконано, про що ним було складено акт, а також винесено постанову про накладення штрафу на боржника. Дані постанови ОСОБА_7 не оскаржувала та сплатила штраф у розмірі 1700 грн. та 3400 грн. За судовим рішенням ОСОБА_7 повинна була перенести вигрібну яму на 20 м від підвалу стягувана. Обвинувачена ОСОБА_7 пояснювала, що не знає, як виконати рішення. Питання щодо способу виконання рішення йому не задавала, але зверталася до виконавчої служби з письмовою заявою про зміну способу виконання судового рішення, їй було відмовлено. При перевірці виконання рішення суду він візуально встановив, що яму можливо перенести на 20 м. Конкретне місце для перенесення ями він не визначав, її можна перенести в будь-яку точку двору. З заявами про зміну способу виконання судового рішення та роз`яснення порядку його виконання він не звертався, тому що не бачив підстав для звернення до суду, порядок виконання рішення йому зрозумілий. Обвинувачена йому не повідомляла виключних обставин та конкретних причин, з яких вона не може виконати рішення.

Судом першої інстанції також наведено у вироку показання свідка ОСОБА_12 , який вказав, що обвинувачена є його дружиною. Вони мешкають в смт.Магдалинівка по вул.Лівобережній 30 з 2008 року. Декілька років тому вони вирішили побудувати нову вигрібну яму. Потерпілий пред`являв претензії, що йому ця яма буде заважати. Про рішення суду щодо перенесення ями на 20 м від погребу ОСОБА_13 йому відомо. До них приїзжав виконавець ОСОБА_11 , який повідомив, що їм необхідно виконати це рішення. Вони задавали виконавцю питання, куди саме її перенести, на що виконавець повідомив, що не знає. Вони також не знають, куди переносити цю яму, щоб не заважати іншим сусідам. До спеціалізованих організацій з метою визначення місця, куди можна перенести яму вони не зверталися. Даною ямою вони взагалі не користувалися, в ямі не було води. Ним особисто, на початку вересня 2023 року було демонтовано труби. Він приймав участь у проведенні обшуку, на той момент яма також не використовувалась. Ніхто не вказував їм, яким чином виконати рішення. На даний час ця яма не є вигрібною, на тому місці вони планують будівництво сараю разом із погребом.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань потерпілого та свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового процесу, свідки перед допитом попереджалися судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приводилися до присяги.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий та свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинувачену у зазначеному кримінальному правопорушенні.

Також, показання потерпілого та свідків узгоджуються з сукупністю інших наявних у матеріалах провадження письмових доказів, досліджених в ході судового розгляду.

Так, суд першої інстанції обгрунтовано послався у вироку на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2022 року у справі №179/1966/20, відповідно до якої ОСОБА_7 зобов`язано, перенести вигрібну яму, розташовану на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , на відстань не менше ніж 20 м від Підвалу і жилого будинку, що належить ОСОБА_10 , розташованих по АДРЕСА_1 . Постанова набрала законної сили 19 липня 2022 року.

Суд першої інстанції також обгрунтовано послався у вироку на виконавчий лист Магдалинівського районного суду від 27 вересня 2022 року, виданого на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2022 року у справі №179/1966/20 про зобов`язання ОСОБА_7 перенести вигрібну яму, розташовану на земельній ділянці по АДРЕСА_1 на відстань не менше ніж 20 м від підвалу і жилого будинку, що належить ОСОБА_10 , розташованих по АДРЕСА_2 .

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано постанову державного виконавця Магдалинівського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) ОСОБА_11 від 07 жовтня 2022 року, відповідно до якої на підставі заяви стягувана ОСОБА_10 відкрито виконавче провадження №70010751 з примусового виконання виконавчого листа №179/1966/20, виданого 27 вересня 2022 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області про зобов`язання ОСОБА_7 перенести вигрібну яму, розташовану на земельній ділянці по АДРЕСА_1 на відстань не менше ніж 20 м від підвалу і жилого будинку, що належить ОСОБА_10 , розташованих по АДРЕСА_2 , та роз`яснено боржнику ОСОБА_7 про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

З актів державного виконавця від 15 листопада 2022 року та від 09 грудня 2022 року виїздом державного виконавця за адресою смт.Магдалинівка, вулЛівобережна, 30 встановлено, що рішення суду ОСОБА_7 не виконано.

Судом першої інстанції досліджено та враховано постанови державного виконавця від 16 листопада 2022 року та від 14 грудня 2022 року у виконавчому провадженні №70010751, відповідно до яких на ОСОБА_7 накладений штраф у розмірі 1700 грн. та у розмірі 3400 грн. за невиконання та повторне невиконання рішення суду.

Окрім того, судом першої інстанції досліджено та враховано копії платіжних інструкцій №259 від 24 лютого 2023 року та №810 від 30 березня 2023 року, відповідно до яких обвинуваченою ОСОБА_7 за невиконання рішення суду сплачений штраф у розмірі 1700 грн. за постановою державного виконавця від 16 листопада 2022 року та у розмірі 3400 грн. за постановою державного виконавця від 14 грудня 2022 року.

Судом першої інстанції досліджено та враховано відповідь начальника Магдалинівського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) №18974 від 07 грудня 2022 року на заяву ОСОБА_7 від 21 листопада 2022 року щодо необхідності звернення державного виконавця до суду про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення, з якої слідує, що виїздом державного виконавця 15 листопада 2022 року за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що є можливість для перенесення вигрібної ями на 20 м від підвалу і жилого будинку, у зв`язку з чим відсутні підстави для звернення державного виконавця до суду про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Також суд першої інстанції врахував, що 21 грудня 2022 року начальником Магдалинівського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області до ВП №1 Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області направлено подання про відкриття кримінального провадження відносно ОСОБА_14 за ознаками ст.382 КК України.

Судом першої інстанції також враховано, що ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2023 року у справі №179/1966/20 у задоволенні заяви ОСОБА_7 про зміну способу та відстрочення виконання рішення суду відмовлено.

Суд першої інстанції також обгрунтовано послався у вироку на протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 03 березня 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_10 звернувся до ВП №1 Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив прийняти міри реагування до ОСОБА_7 , яка відмовляється виконувати рішення Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2022 року.

Відповідні відомості за заявою ОСОБА_10 були внесені до ЄРДР 03 березня 2023 року за №0000062 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

Судом першої інстанції також було досліджено ухвалу слідчого судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2023 року, якою слідчому СВ ВП №1 Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області надано дозвіл на проведення обшуку житла чи іншого володіння особи, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_7 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме - з метою з`ясування того факту, чи перенесено вигрібну яму, яка розташована на земельній ділянці по АДРЕСА_1 на відстань не менше ніж 20 метрів від підвалу і житлового будинку, що належать ОСОБА_10 , розташованих по АДРЕСА_2 , а також перевірки того факту, чи використовується вигрібна яма на теперішній час для приймання каналізаційних стоків.

Судом першої інстанції досліджено та враховано протокол обшуку від 25 березня 2023 року та відеозапис його проведення, з яких вбачається, що в ході проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 , слідчим у присутності понятих та ОСОБА_15 було виявлено, що на території подвір`я, за приміщенням літньої кухні знаходиться вигрібна яма АДРЕСА_3 , яка розташована на відстані 4,50 м від літньої кухні та на відстані 1,20 м від паркану. Далі від вигрібної ями №1 на відстані 1,20 м знаходиться інша вигрібна яма №2, яка знаходиться на відстані 90 см від паркану, який межує із сусідом - ОСОБА_10 . Приблизна ширина та довжина ями №2 становить 2,10x2,30 м. На момент обшуку встановлено, що до ями №1 та ями №2 підведені каналізаційні труби по одній до кожної ями.

Також під час обшуку було встановлено, що під час того, як в приміщенні літньої кухні було увімкнено кран, який приєднаний до ванни, вода потекла до вигрібної ями №1. Під час того, як в приміщенні літньої кухні було змито воду до унітазу, вода потекла до каналізаційної ями №2. Також встановлено, що унітаз повністю справний та використовується за призначенням, оскільки біля унітазу знаходиться відро з використаним папером. Також до унітазу під`єднаний освіжувач повітря. В ході обшуку були здійснені заміри, в ході яких було встановлено, що на території даного подвір`я можливо розмістити вигрібну яму на відстані близько 20 м від сусідніх найближчих приміщень. На момент обшуку встановлено, що в ямі №1 та №2 знаходяться каналізаційні стоки води. З відеозапису вбачається, що присутній під час проведення обшуку ОСОБА_12 показав слідчому каналізаційну яму №2, яку за судовим рішенням обвинувачену було зобов`язано перенести.

Суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обгрунтовано послався у вироку й на протокол огляду від 25 березня 2023 року, з якого слідує, що слідчим у присутності понятих проведено огляд цифрової відеокамери марки «Panasonic», на яку відбувався відеозапис обшуку, оглянуто відеофайли, перевірено їх якість та скопійовано на СД диск формату DVD-R, який долучений до протоколу огляду.

Апеляційний суд вважає, що установивши сукупність обставин, що належать до предмета доказування у кримінальному провадженні згідно зі ст. 91 КПК України, суд першої інстанції, ретельно дослідивши й зіставивши всі зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості й достовірності, обґрунтовано вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку повною мірою доводять, що ОСОБА_7 своїми діями умисно невиконана постанову суду, що набрала законної сили.

При цьому, КПК України не встановлює конкретного доказу, на підставі якого встановлюється можливість або неможливість виконання рішення суду відповідною особою, якій інкримінується таке діяння, оскільки ця обставина встановлюється в сукупності обставин в розрізі ст.ст. 91, 94 КПК України.

Водночас не залишилися без оцінки суду й показання обвинуваченої ОСОБА_7 , яка частково визнала свою вину у скоєному, при цьому не оспорювала факт обізнаності щодо необхідності виконання судового рішення.

Судом першої інстанції правильно надано оцінку щодо неспроможності показань обвинуваченої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_12 про те, що вигрібна яма не використовувалась, з огляду на те, що вказане спростовуються протоколом обшуку від 25 березня 2023 року, в ході якого слідчим було встановлено факт використання даної ями за призначенням, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, частиною першою статті 382 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

Диспозиція ч. 1 ст. 382 КК України має бланкетний характер, для розкриття її змісту в кожному конкретному випадку суб`єкт правозастосування повинен звертатися до тексту самого судового рішення та норм законодавства, які визначають порядок реалізації відповідних судових приписів. Для доведення умисного невиконання судового рішення має важливе значення з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати. А для встановлення факту умисного невиконання достатньо підтвердити, що зобов`язана особа мала можливість хоча б частково виконати судове рішення, але без поважних причин не зробила цього (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року, справа № 509/255/14-к).

Так, зі змісту постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2022 року вбачається, що на обвинувачену ОСОБА_7 був покладений обов`язок перенести вигрібну яму, розташовану на земельній ділянці по АДРЕСА_1 на відстань не менше ніж 20 м від підвалу і жилого будинку, що належить ОСОБА_10 , розташованих по АДРЕСА_2 . Зазначена постанова обвинуваченою не оскаржувалась та набрала законної сили 19 липня 2022 року.

Апеляційний суд зауважує, що за роз`ясненням вказаного судового рішення обвинувачена не зверталась, що свідчить про її обізнаність з порядком його виконання.

Доводи сторони захисту про відсутність у обвинуваченої реальної можливості виконати постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2022 року апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що обвинувачена має можливість перенести вигрібну яму в будь-яку точку двору, а також протоколом обшуку від 25 березня 2023 року та відеозаписом його проведення, з якого вбачається, що в ході проведення даної слідчої дії слідчими проведено заміри та встановлена можливість розміщення вигрібної ями на відстані близько 20 м від сусідніх найближчих приміщень.

Також, з наданих стороною захисту правовстановлюючих документів на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та витягу з Державного земельного кадастру вбачається, що площа належної обвинуваченій земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0890, на якій розташований житловий будинок з господарськими спорудами, складає 0,15 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, що спростовує доводи сторони захисту про відсутність можливості виконання рішення суду з огляду на невеликий розмір домоволодіння обвинуваченої.

Крім того, перенесення об`єкту з одного місця на інше обумовлює його попереднє демонтування, що в даному випадку обвинуваченою зроблено не було, оскільки на час проведення обшуку 25 березня 2023 року було встановлено, що вигрібна яма продовжує функціонувати.

Отже, обвинувачена мала можливість виконати постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2022 року, однак жодних дій для виконання постанови не вчинила, що підтверджується як показаннями самої обвинуваченої та свідків, так і письмовими доказами, наведеними вище.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що обвинуваченою ОСОБА_7 у період з 19 липня 2022 року по 03 березня 2023 року не було вчинено жодних дій, спрямованих на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2022 року, що свідчить про умисне невиконання вказаного судового рішення.

Доводи захисника, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання щодо проведення огляду домоволодіння ОСОБА_10 для встановлення доказів, які б вказували на наявність шкоди, є безпідставними, оскільки вони не грунтуються на приписах ст. 382 КК України, так як для кваліфікації діяння за вказаною статтею не має необхідності встановлювати відповідну шкоду.

Апеляційний суд вважає, що доводи захисника щодо безпідставного визнання ОСОБА_10 потерпілим не заслуговують на увагу з огляду на те, що в матеріалах справи наявний протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03 березня 2023 року від ОСОБА_10 , в якій він зазначає, що рішення Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2022 року не виконуються, тому апеляційний суд вважає, що його обгрунтовано визнано потерпілим у вказаному провадженні.

Доводи захисника про те, що судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні клопотання про проведення огляду домоволодіння ОСОБА_7 , розташованого по АДРЕСА_1 , є безпідставними з огляду на те, що об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, полягає в одному з таких альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, постанови, рішення суду або перешкоджання їх виконанню. За цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльність (невиконання). І саме з цього моменту злочин визнається закінченим.

Вказане узгоджується із правим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 701 /340/17.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 в порядку виконання судового рішення в цивільній справі зверталась до суду з заявою про зміну способу та відстрочку виконання рішення, жодним чином не впливають на кваліфікацію діяння за ст. 382 КК України.

Доводи ж захисника в апеляційній скарзі про те, що деякі обставини провадження всебічно не досліджені (зокрема, на його думку не було проведено огляду домовоління ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , не призначено комплексну судову будівельну-технічну та інженерно-екологічну експертизу для встановлення наявності технічної можливості перенесення вигрібної ями), є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою з`ясовані всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Виходячи з принципу диспозитивності, зазначеного у ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. При цьому суд вирішує лише питання, винесені на його розгляд сторонами. Таким чином, сторона, зацікавлена у розгляді та вирішенні певного питання, має порушити його перед судом відповідної інстанції і на відповідній стадії кримінального провадження.

Під час судового провадження суд першої інстанції, дотримуючись вимог статей 10, 22 КПК України, перевірив доводи сторони обвинувачення та захисту, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Як убачається із аудіозаписів судових засідань суду першої інстанції, відповідно до принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи подання ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості обвинувачена та її захисник мали можливість для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, ініціювати проведення певних слідчих дій. Однак клопотань про необхідність отримання нових доказів стороною захисту не заявлялось.

Отже, суд першої інстанції під час розгляду справи з`ясував усі передбачені ст. 91 КПК України обставини, обґрунтовано визнавши докази достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 в умисному ухиленні останньої від виконання постанови суду.

З матеріалів провадження слідує, що твердження захисника, зазначені в апеляційній скарзі, про те, що обвинувачена не скоювала інкримінований їй злочин, є аналогічними тим, що остання висловлювала у суді першої інстанції. Із вироку по провадженню видно, що зазначені твердження визнані такими, що не грунтуються на матеріалах провадження. Свої висновки, із якими погоджується апеляційний суд, із цього питання суд належним чином мотивував. Вони підтверджені доказами, які суд ретельно перевірив і належно оцінив. У апеляційній скарзі захисника не наведено та під час апеляційного перегляду захисником не вказано інші, не досліджені судами докази, якими б спростовувались висновки суду за обговорюваними твердженнями.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої за обставин, викладених ним у скарзі, не має.

Із матеріалів кримінального провадження, журналів судового розгляду та їх технічної фіксації, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку.

Не можна погодитися з твердженнями захисника стосовно того, що розгляд провадження щодо обвинуваченої вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх стороною захисту, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційній скарзі захисника.

Інші доводи апеляційної скарги захисника повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, та наведені на їх обґрунтування аргументи були предметом обговорення у суді першої інстанції, знайшли належну оцінку у вироку, правильність якої апелянтом не спростована.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації її дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку та виправдання обвинуваченої, як про це зазначає в апеляційній скарзі захисник.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд дотримався вимог статей 50, 65 КК України і врахував усі обставини, які мають правове значення при виборі заходу примусу та визначенні його розміру. Обране в межах санкцій частин та статтей Кримінального кодексу України покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405,407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4