Провадження по справі № 1-кп/522/52/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106 об`єднаного кримінального провадження (№522/24349/23), внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001380 від 14.10.2023 року, за №0000017 від 08.01.2024 року, та за №0001261 від 01.09.2024 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл, Одеська область, ромської національності, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, осіб на утриманні не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання в м. Одеса, раніше судимого:

- вироком Приморського районного суду м. Одеси від 17.04.2023 року за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 389, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів через ВКЗ),

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

Так, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи, що Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_6 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IХ введено воєнний стан на всій території України, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 27.07.2023 № 3275-IX, продовжено з 18.08.2023 строком на 90 діб, вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах:

Так, 13.10.2023 року приблизно о 17 годині 46 хвилин, ОСОБА_3 , рухався по вул. Старопортофранківська в м. Одесі, проходячи повз відділення Нової пошти № 98, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Старопортофранківська, 135, помітив сітчастий контейнер, належний ТОВ «Нова пошта», в якому знаходились посилки (вантажі), одну з яких ОСОБА_3 і визначив предметом свого злочинного посягання.

Приступивши до реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою особистого збагачення, переконавшись в тому, що його дії не помітні для оточуючих та носять таємний характер, відчинив дверцята сітчастого контейнеру та здійснив таємне викрадення чужого майна, а саме: посилки (вантажу), належного ОСОБА_7 , в якій знаходились жіночі чоботи чорного кольору, вартістю 3 749 гривень 00 копійок, яку компенсувало ТОВ «Нова пошта».

Вчинивши всі дії, які ОСОБА_3 вважав за необхідне та з метою уникнення бути викритим місце вчинення кримінального правопорушення покинув разом із викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Вказаним кримінальним правопорушенням потерпілій особі ТОВ «Нова пошта», був завданий матеріальний збиток на суму 3 749 гривень 00 копійок.

Крім того, вирок Приморського районного суду м. Одеси від 17.04.2023 року відносно ОСОБА_3 , яким останнього засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт, надійшов на виконання до Приморського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області та 21.12.2023 року засудженому роз`яснено порядок відбування покарання і для його відбуття ОСОБА_3 направлено до КП ЖКС «Фонтанський», за адресою: м. Одеса, вул. Французький бульвар 12/3, куди йому потрібно з`явитись 26.12.2023 року.

Разом із тим, ОСОБА_3 , будучи належним чином ознайомленим із порядком та умовами відбування покарання в виді громадських робіт, достовірно знаючи про наслідки не виконання покладених на нього обов`язків, будучи зобов`язаним додержуватися встановлених відповідно до ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу України порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначеному для нього об`єкті і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, діючи з прямим умислом, передбачаючи наслідки своїх протиправних дій та бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. 40 КВК України до відбування покарання віднісся неналежним чином, без поважних причин, з метою ухилення від відбування покарання за вироком суду, за відсутності застережень до фізичної роботи, у період часу із 26.12.2023 року по теперішній час злісно ухилився від відбування покарання за вироком суду у виді громадських робіт, що виразилось у відмові від отримання направлення до ЖКС «Фонтанський» для відбування призначеного судом покарання, не виході та не відпрацюванні жодної з двохсот сорока годин громадських робіт без поважних причин, чим злісно ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.

ОСОБА_3 будучи засудженим за скоєння умисного, корисливого злочину, судимість за який у встановленому законом порядку не знята та не погашена на шлях виправлення не став та достовірно знаючи про те, що Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IХ введено воєнний стан на всій території України, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 23.07.2024 року № 3891-IX продовжено з 12.08.2024 року строком на 90 діб, а також достовірно знаючи про те, що до КК України внесені зміни згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 03.03.2022 року вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

Так, 31.08.2024 року близько 23:00 години ОСОБА_3 знаходячись біля закладу «BEER CLUB», що за адресою: м. Одеса вул. М. Арнаутська буд. 64, помітивши на підвіконні закладу поряд із потерпілим ОСОБА_8 мобільний телефон та реалізуючи раптово виниклий корисливий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що його дії непомітні для оточуючих, відволікши увагу потерпілого розмовою, таємно викрав з підвіконня мобільний телефон марки «Samsung» модель «S23FE», в корпусі чорного кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 22699 грн., із картою пам`яті «Kingston micro SD+SD 256 Gb», вартістю 1759 грн. та захисною плівкою Ultra, вартістю 699 грн., після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 25157 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану; та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану; а також за ч. 2 ст. 389 КК України, за кваліфікуючими ознаками: ухилення засудженого від відбування покарання у вигляді громадських робіт.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 389, ч.4 ст. 185 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини кримінальних правопорушень, викладенні в обвинувальних актах, та пояснив суду таке.

Вказав, що дійсно ухилявся від відбування покарання у виді 240 годин громадських робіт за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 17.04.2023 року, яке не відбуто ним по теперішній час, спочатку не знав, що треба відбувати покарання, а коли вже був готовий його відбувати, було пізно, про що дуже шкодує. Чому не відбував покарання пояснити не зміг.

Підтвердив, що дійсно таємно викрав посилку, в якій знаходились жіночі чоботи чорного кольору, вартістю 3749 гривень, що знаходився біля відділення «Нової пошти» №98, розташованого по вулиці Старопортофранківська в місті Одесі, більш точної дати та часу він не пам`ятав. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд, шкоду ним не відшкодовано. На то час розумів, що в країні введено воєнний стан. Цивільний позов визнав в повному обсязі.

Також підтвердив, що він, знаходячись за адресою по вулиці М.Арнаутська, в місті Одесі, більш точної дати та часу не пам`ятав, таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung», який продав, а грошові кошти витратив на власний розсуд. Шкоду він не відшкодував. Про те, що в країні введено воєнний стан, йому було відомо.

У вчиненому щиро розкаявся, вказав, що зробив для себе відповідні висновки, просив суд не позбавляти його волі та дати йому останній шанс.

Захисник обвинуваченого просив суд врахувати щире каяття його підзахисного, та призначити йому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, встановивши іспитовий строк. Оскільки його підзахисний визнав цивільний позов у повному обсязі, не заперечував проти його задоволення.

Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч. 2 ст. ст. 389 КК України у виді 1 року обмеження волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та з урахуванням положень ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України, приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком суду остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 років 30 днів позбавлення волі. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого просив до вступу вироку в законну силу залишити без змін. Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Потерпілі про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, однак до суду не з`явились.

Від представника потерпіло особи ТОВ «Нова пошта» - ОСОБА_9 надійшла заява про здійснення судового розгляду без його участі. Цивільний позов просив задовольнити в повному обсязі, який просив також розглядати за його відсутності.

В матеріалах провадження наявна заява потерпілого ОСОБА_8 про здійснення судового розгляду без його участі. З цивільним позовом не звертався.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини кримінального провадження, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 389, ч. 4 ст. 185 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану; таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану; а також за ч. 2 ст. 389 КК України, за кваліфікуючими ознаками: ухилення засудженого від відбування покарання у вигляді громадських робіт.

Мотивування прийнятого рішення.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується таким.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, офіційно не працевлаштований, із середньою освітою, без постійного місця мешкання в м. Одеса, раніше судимий, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Санкцією ч. 2 ст. 389 КК України передбачено покарання у виді пробаційного нагляду на строк до трьох років або обмеженням волі на той самий строк.

Враховуючи обставини кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- за ч. 2 ст. 389 КК України, у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, передбачені санкцією за вчинення більш тяжкого кримінального правопорушення, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Враховуючи, що ОСОБА_3 був засуджений вироком Приморського районного суду м. Одеси від 17.04.2023 року за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин, при цьому не відбувши його, вчинив нові кримінальні правопорушення, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_3 покарання на підставі ст. 71, 72 КК України, застосувавши в даному випадку принцип повного приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком суду, остаточно призначивши йому до відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 30 днів.

Суд дійшов переконання про неможливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, і вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті призначення покарання.

Обмежень, які б перешкоджали суду призначити ОСОБА_3 даний вид покарання у виді обмеження волі, під час судового розгляду не встановлено.

Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Підстав для застосування положень ст. 75 КК України, з урахуванням положень ст. 71 КК України, судом не встановлено.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжного заходу, процесуальних витрат, цивільного позову та речових доказів.

Представником потерпілої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» ОСОБА_9 до ОСОБА_3 заявлено цивільний позов про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину на загальну суму 3749 гривень 00 копійок.

За правилами ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання щодо заявленого цивільного позову, суд виходить з норм частин першої, четвертої статті 128 Кримінального процесуального кодексу України, за якими особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов; форма і зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. При цьому права та обов`язки цивільного позивача, цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду (частина друга статті 61, частина друга статті 62 КПК України).

Частиною 1 статті 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частина 1 статті 22 ЦК України передбачає відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та матеріалами провадження підтверджується, що потерпілій стороні були завдані збитки в розмірі заявленому в цивільному позові, яка підлягає відшкодуванню обвинуваченим на користь цивільного позивача.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 визнав цивільний позов в повному обсязі.

Представник потерпілої особи надав заяву про розгляд поданого цивільного позову без його участі та просив його задовольнити в повному обсязі.

Прокурор під час судового розгляду підтримав цивільний позов представника потерпілого.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що цивільний позов представника потерпілої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину на загальну суму 3749 гривень 00 копійок, підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена, цивільний позов обвинуваченим визнано та сума збитків підтверджується документально. Крім того, проти задоволення даного цивільного позову ніхто із сторін не заперечував.

Судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_3 під час досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2024 року, який в подальшому під час судового розгляду було продовжено, та до вступу вироку в законну силу його слід залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню в строк покарання ОСОБА_3 термін його попереднього ув`язнення у період з 07.10.2024 року по день набрання вироком законної сили включно, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 50, 53, 61, 63, 65, 70, 71, 72, 185, 389 КК України, ст. 100, 61, 127-129, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання за:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

- за ч. 2 ст. 389 КК України, у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за даним вироком приєднати невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.04.2023 року у виді 240 годин громадських робіт та з урахуванням положень п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, згідно з якими одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт, остаточно призначити ОСОБА_3 до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 30 (тридцять) днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_3 термін його попереднього ув`язнення у період з 07.10.2024 року по день набрання вироком законної сили включно, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 до набрання даним вироком законної сили залишити без змін.

Цивільний позов представника потерпілої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину на загальну суму 3749 (три тисячі сімсот сорок дев`ять) гривень 00 (нуль) копійок задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» () матеріальну шкоду у розмірі 3 749 (три тисячі сімсот сорок дев`ять) гривень 00 (нуль) копійок, в якості відшкодування майнової шкоди, завданої злочином.

Речові докази:

-«DVD-R» диск, на якому наявний файл з камер відеоспостереження КУ «ЦЕНТР-077»; оптичний диск формату «DVD-R», в корпусі білого кольору, назва марки відсутня, із фрагментом відеозапису з назвою «Нова пошта момент крадіжки 17-46-34», - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати відсутні.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_10