07.02.2025 Єдиний унікальний номер 205/8391/19
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська
Провадження № 1-кп/205/402/25 Справа № 205/8391/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження № 0002932 від 12.09.2019, №0000748 від 16.03.2020, №0003760 від 02.12.2019, №0000342 від 05.02.2020, №0000034 від 11.01.2024 та №0000219 від 16.02.2023 стосовно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, українця, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз: 30.07.2017 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до покарання, з урахуванням ст. 71 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Звільнився 07.06.2019 з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям призначеного покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК),

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Озеряни Полтавської області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 04.11.2022 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 12.09.2019 близько 10 годин 00 хвилин перебував біля гаражів, які розташовані по вулиці Велика Діївська, 62г в м. Дніпро. В цей час в нього раптово виник злочинний умисел, спрямований на вчинення відкритого викрадення майна ОСОБА_10 .

Так, ОСОБА_4 близько 10 годин 10 хвилин, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, відкрито, керуючись корисливим мотивом, знаходячись біля гаражів, які розташовані по вулиці Велика Діївська, 62г в м. Дніпро, наблизився до ОСОБА_10 , після чого за допомогою ривка своєю рукою вихопив сумку чорного кольору із написом «Адідас», вартість якої складає 428 гривень, яку потерпіла утримувала правою рукою, всередині якої знаходилось: зв`язка ключів, які матеріальної цінності не становлять, мобільний телефон «Нокіа 105» вартість якого складає 125 гривень та жіночий гаманець червоного кольору «Emporio Valentini», вартість якого складає 723 гривні, всередині якого знаходилися грошові кошти в сумі 262 гривні, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 1538 гривень.

Після чого, ОСОБА_4 утримуючи при собі викрадене майно, з місця вчинення кримінального правопорушення намагався втекти, але останнього було затримано свідком ОСОБА_11

Таким чином, ОСОБА_4 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки неподалік від місця вчинення злочину, його було затримано свідком ОСОБА_11 .

Крім цього, ОСОБА_4 в період часу з 21.00 годин 28.11.2019 до 18.00 годин 01.12.2019 (більш точний час встановити не видалось можливим), знаходився біля домоволодіння АДРЕСА_3 , де в нього раптово виник злочинний умисел, направлений на проникненням у інше володіння особи, а саме до приміщення сараю, що розташовано на території домоволодіння АДРЕСА_3 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, із корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України, якою проголошено, що кожному гарантується недоторканість житла, ст. 233 Кримінального процесуального кодексу України, яка передбачає, що ніхто не має права проникнута до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, якими закріплено права людини на недоторканість житла або іншого володіння особи, умисно, протиправно, всупереч волі законного володільця ОСОБА_12 , без законних на те підстав, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, будучи впевненим, що за ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 переліз через паркан домоволодіння АДРЕСА_3 , тим самим незаконно проник на територію вищевказаного домоволодіння, чим порушив недоторканість іншого володіння ОСОБА_12 .

Крім того, ОСОБА_4 в період часу з 22.30 год. 15.03.2020 до 08.00 год. 16.03.2020 (більш точний час встановити не видалось можливим), знаходився біля домоволодіння АДРЕСА_4 , де в нього раптово виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, а саме до приміщення сараю, що розташований на території домоволодіння АДРЕСА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, із корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони с таємними для оточуючих, ОСОБА_4 переліз через паркан домоволодіння АДРЕСА_4 , тим самим незаконно проник на територію вищевказаного домоволодіння. Після чого таємно, шляхом вільного доступу, проник до сараю, що є сховищем, звідки, повторно таємно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_13 , а саме: велосипед «Hiland Ardis», рама червоного кольору вартість якого становить 5655 грн., велосипед з рамою чорного кольору, вартість якого становить 770 грн.

Після чого ОСОБА_4 , з викраденим майном з місця вчинення злочину зник розпорядившись викраденим на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 6425 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 в період часу з 22.30 год. 22.03.2020 до 10.00 год. 23.03.2020 (більш точний час встановити не видалось можливим), знаходився біля домоволодіння АДРЕСА_5 , де в нього раптово виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, а саме до приміщення гаражу, що розташований на території домоволодіння АДРЕСА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, із корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, ОСОБА_4 переліз через паркан домоволодіння АДРЕСА_5 , тим самим незаконно проник на територію вищевказаного домоволодіння. Після чого таємно, шляхом вільного доступу проник до гаражу, що є сховищем, звідки, повторно таємно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_14 , а саме: велосипед «Winner Panda 150 sl» з рамою жовтого кольору вартість якого становить 5742 грн., болгараку «Фортуна», вартість якої становить 629 грн 25 коп.

Після чого ОСОБА_4 , з викраденим майном з місця вчинення злочину зник розпорядившись викраденим на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 6371 грн. 25 коп.

Крім того, ОСОБА_4 , у невстановлений час та місці вступив у попередню змову з ОСОБА_3 , на проникнення у інше володіння особи.

Так, ОСОБА_4 04.02.2020 близько 15.40 год., знаходячись близько домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , разом з ОСОБА_3 , керуючись раптово виниклим умислом направленим на проникнення у інше володіння особи, порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України, якою проголошено, що кожному гарантується недоторканість житла, ст. 233 Кримінального процесуального кодексу України, яка передбачає, що ніхто не має права проникнута до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, якими закріплено права людини на недоторканість житла або іншого володіння особи, умисно, протиправно, всупереч волі законного володільця ОСОБА_15 , без законних на те підстав, усвідомлюючи, що їх дії носять незаконний та протиправний характер, будучи впевненими, що за ними ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу без подолання перешкод, проникли на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , що належить ОСОБА_15 , чим порушили недоторканість іншого володіння останнього.

Також, ОСОБА_3 , 11.01.2021 року приблизно о 01 годин 00 хвилин (більш точний час не встановлено), знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_7 , де в нього раптово виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадання чужого майна, поєднане з проникненням у житло.

Реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), діючи умисно, з корисливих мотивів, приблизно о 01 годині 00 хвилин 11.01.2021, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії є таємними для оточуючих, переліз через паркан домоволодіння АДРЕСА_7 , проникнувши таким чином на територію домоволодіння. Надалі шляхом розбиття, скла вікна проник до будинку АДРЕСА_7 , де виявив майно, що належить ОСОБА_16 , а саме ноутбук Lenovo IdeaPad 320-15ISK (80XHD1RRA).

Продовжуючи свої злочинні дії, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_3 доводячи свій злочинний умисел до кінця, взяв ноутбук Lenovo IdeaPad 320-15ISK. Після чого з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись майном на власний розсуд, завдавши своїми противоправними діями майнову шкоду ОСОБА_16 у сумі 8 239 гривень 20 копійок.

Крім зазначеного, ОСОБА_3 14.02.2023 близько 22 години 00 хвилини знаходився на АДРЕСА_1 , де побачив, що на території домоволодіння АДРЕСА_2 не горить світло, визначивши для себе, що мешканці даного домоволодіння відсутні. В цей момент у ОСОБА_3 раптово виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану.

14.02.2023 близько 22 години 00 хвилини ОСОБА_3 , реалізуючи свій кримінально - протиправний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, переліз через паркан, яким огороджена територія домоволодіння. Після цього, знаходячись на території домоволодіння, ОСОБА_3 , шляхом розбиття скла вікна, проник через нього до приміщення будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де постійно проживає ОСОБА_17 .

Знаходячись в приміщенні вказаного будинку, ОСОБА_3 визначив об`єктом свого кримінально - протиправного посягання телевізор марки «Samsung» моделі «UE49MU6450U», серійний номер: 0BT63LEJA00146Z, сірого кольору, вартість якого, складає 10925,00 гривень, що належить ОСОБА_17 .

Продовжуючи реалізувати свій кримінально - протиправний умисел, ОСОБА_3 , знаходячись в приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 12 години 30 хвилин 14.02.2023 року по 16 годин 00 хвилин 15.02.2023 року, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, і вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, взяв вказаний телевізор марки «Samsung» моделі «UE49MU6450U», що належить ОСОБА_18 , та утримуючи його при собі, через розбите скло вікна, покинув приміщення будинку, тобто, з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Після цього, ОСОБА_3 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши своїми злочинними діями потерпілій ОСОБА_17 майнову шкоду в сумі 10925,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 162 КК за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у сховище, закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна та незаконне проникнення до іншого володіння особи, а ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 162, ч. 3, 4 ст. 185 КК за ознаками незаконного проникнення до іншого володіння особи, таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло, а також в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному та суду пояснив, що дійсно він, при вказаних у цьому вироку обставинах, у вказаних місцях та у вказаний час викрадав майно потерпілих, яким розпоряджався на власний розсуд, намагався викрасти майно потерпілої ОСОБА_10 , однак був затриманий свідок.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав частково, а саме визнав усі епізоди злочинної діяльності, крім епізоду таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_19 та зазначив, що підтверджує усі обставини, викладені в цьому вироку, однак до крадіжки речей ОСОБА_17 він не причетний.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 до суду не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просили призначити покарання обвинуваченим у відповідності до вимог Закону, що не перешкоджає розгляду кримінального провадження у їх відсутність.

Вирішуючи питання щодо обсягу доказів, які підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

В той же час, положеннями ч. 3 ст. 349 КПК визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Це означає, що суд, перш ніж постановити рішення про здійснення розгляду кримінального провадження на підставі зазначеної норми процесуального закону, повинен роз`яснити суть даної норми, при цьому не обмежитися цитуванням самої статті, а у доступній, чіткій та конкретизованій формі викласти її зміст, тим самим дати розгорнуте пояснення сторонам. Метою такого роз`яснення є однакове, правильне і точне розуміння усіма учасниками судового провадження змісту цієї норми, виявлення її сутності, яку законодавець вклав у словесне формулювання. Водночас, суд має упевнитися і в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконатися у добровільності їх позицій (Постанова ККС ВС від 03.08.2023 у справі №281/181/21).

Суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. (Постанова ККС ВС від 16.09.2024 у справі №444/870/22).

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі, а обвинувачений ОСОБА_3 частково визнав свою провину, крім епізоду від 14.02.2023, у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальних актах, беручи до уваги, що прокурор, обвинувачені та потерпілий не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, крім епізоду від 14.02.2023, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачені, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються та вважає за необхідне обмежитись дослідженням матеріалів кримінального провадження за ч. 4 ст. 185 КК (за епізодом від 14.02.2023) та матеріалів, які характеризують особу обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Не дивлячись на невизнання своєї вини, провина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК (за епізодом від 14.02.2023), повністю підтверджується дослідженими судом доказами.

Так, безпосередньо допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_19 надала суду такі покази.

14 лютого 2023 року, близько 16 години, вона повернулась додому за адресою: АДРЕСА_2 та зрозуміла, що у неї вдома хтось був, оскільки побачила розбите вікно в залі, побиті горщики з квітами, розкидана земля, вхідні двері були зачинені, у зв`язку з чим вона викликала співробітників поліції. Зайшовши додому вона виявила відсутність телевізору, який знаходився в кімнаті померлого сина та іншої дрібної побутової техніки, зокрема ліхтарики, пульти та ін. Приїхала поліції, почала знімати відбитки пальців та проводити інші слідчі дії. Крім телевізору у неї зникли пилосмок, акумулятори та зарядна станція до нього, пульти від телевізору та тв-приставки, ліхтарик, жіночі чоботи, пляжний матрац, тв-тюнер, сигналізація та камери до неї, кондиціонер та інше майно. Домоволодіня огороджене парканом та відкривається хвірткою, але на момент її приходу хвіртка була відкрита, а сам дім був знеживлений, тому сигналізація не спрацювала. Обвинувачений не пропонував відшкодувати шкоду. У сусідів камер відеоспостереження немає.

На додаткові питання учасників кримінального провадження потерпіла пояснила, що самостійно вчинити крадіжку було неможливо, а обвинуваченого ОСОБА_3 вона бачила незадовго до викрадення її майна. Зазначила, що після цих подій у неї ще декілька разів викрадали майно, а після затримання ОСОБА_3 такі викрадення припинились. Під час огляду місця події були виявлені сліди пальців рук, які в подальшому були вилучені. Крім того, з обвинуваченим проводили слідчий експеримент на її подвір`ї та в будинку, під час якого ОСОБА_3 розказував та показував як і де він викрав телевізор. ОСОБА_3 повідомляв про те, що вчиняв кримінальне правопорушення разом з ОСОБА_21 у якого було виявлено та вилучено її перфоратор.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 суду пояснив, що з обвинуваченим він особисто не знайомий, знає лише як клієнта ломбарду, який заклав йому телевізор, а саме обвинувачений ОСОБА_3 , який приносив йому телевізор Самсунг та отримав за нього гроші. В ломбарді здійснюється відеофіксація.

Крім показів вказаних осіб, провина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК (за епізодом від 14.02.2023) також підтверджується безпосередньо дослідженими судом письмовими доказами, а саме:

-протоколом огляду місця події від 15.02.2023, з фототаблицею до нього, відповідно до якого об`єктом огляду є домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 де було здійснено крадіжку майна потерпілої ОСОБА_17 , під час якого виявлено та вилучено два сліди пальців рук, які відкопійовані на 2 липкі стрічки, два сліди низу взуття, які були відкопійовані на 1 темну дактилоплівку та 1 світлу дактилоплівку;

-висновком судової товарознавчої експертизи №1092 від 08.03.2023, відповідно до якого ринкова вартість телевізора «Samsung» моделі «UE40MU6450U» складає 10 925 гривень;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.03.2023, відповідно до якого свідок ОСОБА_22 впізнав ОСОБА_3 , як особу, яка 15.02.2023 здала в ломбард телевізор Самсунг;

-протоколом огляду від 07.03.2023, відповідно до якого об`єктом огляду є відеозапис з ломбарду за 15.02.2023, при відтворенні якого зафіксовано як особа о 08:31 принесла в ломбард телевізор, здала його в ломбард та о 08:39 отримавши грошові кошти залишає приміщення ломбарду;

-протоколом огляду від 08.03.2023, відповідно до якого огляд було проведено в приміщенні ломбарду за адресою: АДРЕСА_8 де було виявлено та вилучено телевізор «Samsung» моделі «UE40MU6450U» та договір надання фінансового кредиту під заставу №DP-99/72465/0 від 05.02.2023 на ім`я ОСОБА_3 ;

-висновком судової трасологічної експертизи №СЕ-19/104-23/10342-Д від 13.03.2023, відповідно до якого два сліди пальців рук, вилучені 15.03.2023 в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 належать особі, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_3 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_3 від 30.03.2023 з фототаблицею до нього, відповідно до якого останній розказав та показав місце, спосіб та механізм викрадення майна потерпілої.

Суд, оцінюючи безпосередньо досліджені докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК (за епізодом від 14.02.2023) знайшла повне підтвердження під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Суд критично ставиться до позиції обвинуваченого, який заперечує свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину та вказує на його непричетність, оскільки його провина у повному обсязі підтверджується сукупністю досліджених судом, зокрема висновком експерта, яким встановлено наявність слідів пальців рук на місці вчинення злочину, протоколом огляду, яким зафіксовано здачу ОСОБА_3 викраденого майна в ломбард під заставу та іншими доказами, сукупність та взаємозв`язок яких дозволяє суду зробити висновок про доведення провини останнього за стандартом доведення «поза розумним сумнівом», а таку позицію обвинуваченого суд розцінює як спосіб уникнути кримінальної відповідальності.

Таким чином, суд, допитавши обвинувачених, які визнали себе винними та добровільно повідомили суд про обставини вчинення ними кримінальних правопорушень, дослідивши матеріали кримінального провадження за епізодом викрадення майна потерпілої ОСОБА_19 , в тому числі й ті, що характеризують особу обвинувачених, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинувачених, доходить висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень знайшла своє підтвердження у повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 162 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у сховище, закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна та незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Крім того, провина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень також знайшла своє повне підтвердження під час розгляду справи, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 162, ч. 3, 4 ст. 185 КК, як незаконне проникнення до іншого володіння особи, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло, а також в умовах воєнного стану.

Відповідно до обвинувальних актів, обвинуваченому ОСОБА_4 було інкриміновано вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК (за епізодом від 28.11.2019) та обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було інкриміновано вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК (за епізодом від 04.02.2020).

Під час розгляду кримінального провадження прокурором було заявлено клопотання про закриття кримінального провадження в цій частині у зв`язку з усуненням законом карності діяння, у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі - Закон № 3886-IX).

Судом було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження в цій частині з огляду на таке.

Дійсно, Законом № 3886-IX статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції, якою збільшено розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, який застосовується для визначення кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення.

Відповідно до правового висновку щодо застосування норм матеріального права, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 07.10.2024 у справі №278/1566/21, Закон № 3886-ІХ є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Дійсно, вартість майна, у викраденні якого обвинувачують ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , з урахуванням вищевикладених висновків Верховного Суду, не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, оскільки становить 700 гривень за епізодом від 28.11.2019 та 703 гривні 39 копійок за епізодом від 04.02.2020.

В той же час, частиною 3 ст. 337 КПК встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 3 тис. НМ або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 3 ст. 185 КК, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинувачених.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, зокрема, у незаконному проникненні до приміщення, як це встановлено судом у цьому провадженні.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Таким чином, оскільки обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК, які пов`язані з проникненням у інше сховище та житло, а також враховуючи, що вартість викраденого майна не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, дій обвинувачених у даному випадку, кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК.

В той же час, оскільки прокурором під час судового розгляду не було змінено обвинувачення у зв`язку з прийняттям Закону № 3886-IX, а обвинуваченим, в свою чергу було інкриміновано вчинення кримінального правопорушення групою осіб, як кваліфікуюча ознака, за епізодом від 04.02.2020, суд позбавлений можливості вийти за межі пред`явленого обвинувачення та визнати цю обставину такою, що обтяжує покарання.

При призначенні покарання суд обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до положень ст. 65-67 КК, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення останнім кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК належать до категорії кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів, відомості про особу обвинуваченого, зокрема, що ОСОБА_4 раніше судимий, визнав свою провину у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується посередньо.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК, суд відносить щире каяття та вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 наголошено, що „окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину" (абзац п`ятий підпункту 4.1); „правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям" (абзац четвертий підпункту 4.2).

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. (Постанова ККС ВС від 05.10.2023 у справі №542/26/23).

Таким чином, суд, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, характер та обставини їх вчинення, рівень його суспільної небезпеки, вказані вище дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, доходить висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових злочинів можливо досягти виключно в умовах ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, однак у мінімальному розмірі з застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК.

При цьому, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 162 КК 04 лютого 2020 року, а останній за часом злочин ОСОБА_4 вчинив 16 травня 2021 року, згідно вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2022 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 106 КК, звільнення від кримінальної відповідальності та відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у віці до вісімнадцяти років, застосовується відповідно до статей 49 та 80 цього Кодексу з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 106 КК, щодо осіб, зазначених у частині першій цієї статті, встановлюються такі строки давності в два роки - у разі вчинення кримінального проступку.

З огляду на вказані приписи закону України про кримінальну відповідальність, а також враховуючи вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, перебіг строків давності притягнення ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 162 КК розпочався 04 лютого 2020 року, переривався вчиненням нового злочину 16 травня 2021 року та закінчились, з урахуванням п. 1 ч. 2 ст. 106 КК 17 травня 2023 року.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 74 КК, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Враховуючи викладене та оскільки зміна правової кваліфікації дій ОСОБА_4 відбулась під час ухвалення вироку та суд об`єктивно позбавлений можливості роз`яснити обвинуваченому положення ст. 49, 106 КК, 285 КПК, та не маючи згоди обвинуваченого на звільнення від кримінальної відповідальності, вважає за необхідне звільнити ОСОБА_4 від покарання за ч. 1 ст. 162 КК на підставі ч. 5 ст. 74 КК у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 106 КК.

Аналогічні висновки викладені в постанові ККС ВС від 10.12.2024 у справі №225/5571/19.

Крім того, суд процесуально обмежений закрити кримінальне провадження на підставі ст. 49, 106 КК, 284, 285 КПК, оскільки у такому випадку судом має постановлюватись ухвала, в той час, як за наслідками розгляду кримінального провадження суд ухвалює вирок.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, у відповідності до положень ст. 65-67 КК, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК належать до категорії кримінальних проступків та тяжких злочинів, відомості про особу обвинуваченого, зокрема, що ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, в тому числі й за вчинення аналогічних злочинів, хоча і визнав свою провину, однак щиро не розкаявся, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога.

Обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК, суд визнає рецидив кримінальних правопорушень.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурором в судовому засіданні було змінено обвинувачення ОСОБА_3 та доповнено його такою обставиною, що обтяжує покарання, як вчинення кримінального правопорушення стосовно особи похилого віку (за епізодом від 14.02.2023).

В той же час, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких належних даних, в тому числі й доказів, які б свідчили про те, що крадіжка речей у потерпілої ОСОБА_17 охоплювалась умислом обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме даних, які б підтверджували ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_3 був обізнаний з тим, що за місцем викрадення майна проживає саме особа похилого віку та що він цілеспрямовано стежив за її відсутністю у домоволодінні та мав намір викрасти майно саме у неї, а тому правові підстави для врахування передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 67 КК обставини, яка обтяжує покарання, відсутні.

Аналогічні висновки міститься в постановах ККС ВС від 02.03.2023 у справі №570/32/18, від 25.09.2024 у справі №513/1028/23 та ін.

Суд зауважує на тому, що хоча обвинувачений ОСОБА_3 і частково визнав свою провину у вчиненні інкримінованих злочинів, однак його поведінка свідчить про те, що він щиро не покаявся, а визнання ним своєї провини суд розцінює як спосіб пом`якшити свою відповідальність під тягарем доказів його винуватості, а тому суд не може визнати таку обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 як щире каяття.

Таким чином, суд, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, характер та обставини їх вчинення, рівень його суспільної небезпеки, вказані вище дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжують покарання у виді рецидиву кримінальних правопорушень, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження нових злочинів можливо досягти виключно в умовах ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі з застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК.

Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_3 04.02.2020 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК, яке, відповідно до положень ст. 12 КК є кримінальним проступком та з моменту вчинення цього кримінального правопорушення пройшло більше трьох років. В цьому контексті суд враховує положення ч. 3 ст. 49 КК та зазначає про відсутність підстав для звільнення його від покарання за вказаним Законом, оскільки строки давності переривались вчиненням ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК (за епізодом від 11.01.2021) та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК (за епізодом від 14.02.2023), а тому підстав для застосування положень ст. 49, 74 КК у даному випадку судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування залучався експерт для проведення судових товарознавчих експертиз, судової дактилоскопічної експертизи суд вважає за необхідне стягнути з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 витрати на їх проведення на користь держави.

В той же час, суд не знаходить підстав для стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 процесуальних витрат на залучення експерта для проведення судових трасологічних експертиз №СЕ-19/104-23/9465-Д від 13.03.2023 та №СЕ-19/104-23/10344-ТР від 20.03.2023, оскільки зазначені експертизи є неналежними доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки не містять обставин, що входять в предмет доказування у даній справі.

Питання речових доказів у цьому кримінальному провадженні вирішуються в порядку ст. 100 КПК.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 лютого 2025 року.

У зв`язку з ухваленням судом обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 та призначення йому покарання у виді позбавлення волі, яке останній має відбувати реально, суд вважає за доцільне продовжити строк дії вказаного запобіжного заходу до набрання вироком законної сили з метою забезпечення виконання обвинувального вироку суду.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 162 КК у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

На підставі положень статей 49, 106, 74 КК звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 162 КК, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 106 КК.

за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2022, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання цим вироком законної сили.

У строк відбування покарання за цим вироком зарахувати ОСОБА_4 частково відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2022 року, починаючи з 16 травня 2021 року по день набрання цим вироком законної сили.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 162 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки;

-за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

-за ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня набрання цим вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК, зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення дорівнює один день позбавлення волі, з 14 березня 2023 року по день набрання цим вироком законної сили.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили залишити без змін.

На підстав ч. 2 ст. 124 КПК, стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта за проведення судових товарознавчих експертиз №4307-19 від 23.09.2019 у розмірі 157 гривень 00 копійок, №3416 від 17.12.2019 у розмірі 170 гривень, №1839-20 від 23.04.2020 у розмірі 653 гривні 76 копійок, за проведення судової трасологічної експертизи №19/104-7/3/659 від 22.05.2020 у розмірі 980 гривень 70 копійок.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК, стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта за проведення судових товарознавчих експертиз №133-21 від 11.02.2021 у 326 гривень 88 копійок та №1092 від 08.03.2023 у розмірі 200 гривень, а також за проведення судової трасологічної експертизи №Се-19/104-23/10342-Д від 20.03.2023 у розмірі 755 гривень 12 копійок.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК, стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта за проведення судової товарознавчої експертизи №768-20 від 20.02.2020 у розмірі 326 гривень 88 копійок, тобто по 163 гривні 44 копійки з кожного обвинуваченого.

Процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта за проведення судових трасологічних експертиз №СЕ-19/104-23/9465-Д від 13.03.2023 у розмірі 755 гривень 12 копійок та №Се-19/104-23/10344-ТР від 20.03.2023 у розмірі 1132 гривні 68 копійок - віднести на рахунок держави.

Речові докази, яким визнано:

?сумку марки Адідас, шкіряний гаманець червоного кольору, грошові кошти в сумі 262 гривні, 3 банківські картки, зв`язку ключів, мобільний телефон марки Нокіа А105, які передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_10 - вважати повернутими за належністю;

?дитячий велосипед з рамою жовтого кольору з горохом чорного кольору, який передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_12 - вважати повернутими за належністю;

?металеву рейку, металеву трубу, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_15 - вважати повернутим за належністю;

?металевий гвоздодер, штикову лопату, рюкзак, білий мішок з металевими банками, які зберігаються в камері схову ВП №1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області - повернути потерпілому ОСОБА_15 за належністю;

?велосипед «Hiland Ardis 26», який передано на відповідальне зберігання потерпілого ОСОБА_13 - вважати повернутим за належністю;

?заставний білет №Т00056774/04 від 16.03.2020, заставний білет №Т00056775/04 від 16.03.2020 та заставний білет №Т00056871/04 від 21.03.2020 на ім`я ОСОБА_23 - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження;

?змив рбк у паперовому конверті, який зберігається в камері схову ВП №1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області - знищити;

?ноутбук Lenovo idepol320-15ISK сріблястого кольору, який передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_16 - вважати повернутим за належністю;

?два сліди пальців рук, які відкопійовані на 2 липкі стрічки, два сліди низу взуття, які відкопійовані на 1 темну та 1 світлу дактилокарти - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження;

?компакт диск DVD-R диск «Philips» 1-16х, speed 4.7 GB 120 min з відеозаписом з камер спостереження у приміщенні ломбарду «ИМПЕРИАЛЬ» за адресою: м. Дніпро, пров. Парусний, 10К за 15.02.2023, договір про надання фінансового лізингу під заставу №DP-99/72465/0 від 15.02.2023 - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження;

?дві липкі стрічки у паперовому конверті, одну дактилокарту на ім`я ОСОБА_3 , пакет з об`єктами дослідження, які зберігаються в камері схову ВП №1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області - знищити;

Вирок суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК.

Копії вироку вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1