Провадження № 11-кп/824/1650/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника органу опіки

і піклування ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000555 від 31.01.2023 року, щодо ОСОБА_10 , за ознаками складу суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до ухвали суду першої інстанції, 30.01.2023 приблизно о 12 годині 50 хвилин, знаходячись на території Святошинського району міста Києва, не маючи постійного джерела доходів з метою покращення свого матеріального становища, вирішив вчинити злочин в умовах воєнного стану, пов`язаний з таємним викраденням чужого майна громадян.

Так, ОСОБА_10 , 30.01.2023, приблизно о 12 годині 50 хвилин перебуваючи за адресою: м. Київ, площа Героїв Бресту, 1 на території ресторану швидкого харчування «Макдональдз», з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, таємно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_11 , вартістю 9 604 гривні 92 копійки, завдавши останньому матеріальної шкоди на вказану суму.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_10 , 30.01.2023, приблизно о 12 годині 45 хвилин, перебуваючи за вищевказаною адресою, звернув увагу на ноутбук марки «Аsus X-507UB», cірого кольору з серійним номером J2N0CV00L555053 , який знаходився на столі в приміщенні «Макдональдз» на другому поверсі, та належить ОСОБА_11 .

З метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_10 , пересвідчившись у тому, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, взяв вказаний ноутбук марки «Аsus X-507UB», який взявши до рук, виніс з приміщення «Макдональдз» та в подальшому направився у невідомому напрямку, тим самим незаконно заволодів вищевказаним ноутбуком.

В подальшому, ОСОБА_10 , викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_11 , майнової шкоди на загальну суму 9 604 гривні 92 копійки

При цьому на період діянь, в яких підозрюється ОСОБА_10 та на теперішній час, останній за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також на те, що ОСОБА_10 , відповідно до висновку амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи № 675 від 05.07.2023 в момент вчинення суспільно-небезпечних діянь та на теперішній час страждає стійким хронічним психічним розладом: шизофренія, параноїдної форми, яке ускладнене психічними та поведінковими розладами внаслідок поєднаного вживання алкоголю та наркотиків. Синдром залежності (F20.09, F19.2 за МКХ 10), та потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь, тому сторона обвинувачення просить застосувати до нього примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.04.2024 задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000555 від 31.01.2023 відносно ОСОБА_10 , за ознаками складу суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Застосовано відносно неосудного ОСОБА_10 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, внаслідок вчинення ним у стані неосудності суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржувану ухвалу в частині викладення фактичних обставин вчинення суспільно небезпечних діянь у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Ухвалити нову ухвалу якою виключити з мотивувальної частини оскаржуваної ували твердження про вчинення ОСОБА_10 злочину з метою обернення чужого майна на свою користь та особистого збагачення, реалізуючи свій злочинний умисел. В іншій частині ухвалу залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд першої інстанції в своїй ухвалі помилково зазначив, що ОСОБА_10 вирішив вчинити злочин з метою обернення чужого майна на свою користь та особистого збагачення, реалізуючи свій злочинний умисел. Відтак, апелянт вказує, що виходячи із змісту ухвали суду першої інстанції в діях ОСОБА_10 начебто наявний умисел, мета і мотив, як складові суб`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Окрім того, апелянт вказує, що умисел, мотив та мета є ознакою усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушення психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними, тобто неосудною.

Прокурор, посилаючись на постанови суду касаційної інстанції, в яких зазначено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у таких кримінальних провадженнях, є час, місце, спосіб вчинення суспільно-небезпечного діяння та вчинення такого суспільно-небезпечного діяння саме цією особою, при цьому враховуються інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Крім того, апелянт зазначає, що як вказує суд касаційної інстанції на те, що стан неосудності пов`язаний з відсутністю в особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи, чітко сформованого умислу, мети й мотиву, як ознак суб`єктивної сторони злочину. Встановлення будь якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної, її мети та мотиву об`єктивно є не можливим.

Однак, прокурор зазначає, що враховуючи стан здоров`я ОСОБА_10 та його неосудність, наведені висновки є помилковими. Із зазначеним вище станом здоров`я ОСОБА_10 несумісні наявність у його свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КПК України, а також мети та мотиву, як ознак суб`єктивної сторони злочину. ОСОБА_10 перебуваючи у стані неосудності, не міг усвідомлювати суб`єктивну сторону вчинюваного ним суспільно небезпечного діяння, що свідчить про відсутність у нього умислу і мети, які відповідно до ст. 505 КПК України, в цьому випадку встановленню не підлягають.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення захисника ОСОБА_7 , який залишив вирішення даного питання на розсуд суду,

пояснення представника органу опіки і піклування ОСОБА_8 , яка також залишила вирішення даного питання на розсуд суду,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто має ґрунтуватися на зібраних доказах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію кримінального правопорушення, про винуватість або невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину та інші істотні питання, які виникли у кримінальному провадженні, мають з достовірністю випливати з матеріалів провадження.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності та відповідно до ч. 3 цієї статті, кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 505 КПК України під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру встановлюються час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру згідно ч. 1 ст. 513 КПК України суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_10 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за обставин, викладених в ухвалі суду, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованим та в апеляційній скарзі прокурором не оспорюється.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо виключення з мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції твердження про вчинення ОСОБА_10 злочину, з метою обернення чужого майна на свою користь та особистого збагачення, реалізуючи свій злочинний умисел, заслуговують на увагу з огляду на таке.

Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень ст.ст. 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Зокрема, при вчиненні крадіжки винний усвідомлює, що він порушує право власності, таємно викрадає чуже майно і тим самим завдає потерпілому майнової шкоди.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

За таких підстав, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа не здатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Відповідно до висновку амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи № 675 від 05.07.2023 в момент вчинення суспільно-небезпечних діянь та на теперішній час ОСОБА_10 страждає стійким хронічним психічним розладом: шизофренія, параноїдної форми, яке ускладнене психічними та поведінковими розладами внаслідок поєднаного вживання алкоголю та наркотиків. Синдром залежності (F20.09, F19.2 за МКХ 10), та потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що із наведеним вище станом здоров`я ОСОБА_10 несумісні наявність у його свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву, як ознак суб`єктивної сторони злочину. ОСОБА_10 , перебуваючи у стані неосудності, не міг усвідомлювати суб`єктивну сторону вчинюваного ним суспільно-небезпечного діяння, що свідчить про відсутність у нього умислу і мети, які відповідно до ст. 505 КПК України, в даному випадку встановленню не підлягають.

Отже, висновки місцевого суду про те, що ОСОБА_10 вирішив вчинити злочин, з метою обернення чужого майна на свою користь та особистого збагачення, реалізуючи свій злочинний умисел, що, в свою чергу свідчить про наявність умислу, мети і мотиву, як складової суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, беззаперечно є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Відтак, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а ухвала суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 512 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргузаступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_13 - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суд ум. Києва від 29 вересня 2024 року щодо ОСОБА_10 - змінити в частині викладення фактичних обставин вчинення суспільно небезпечних діянь.

Виключити з мотивувальної частини ухвали твердження про вчинення ОСОБА_10 злочину, з метою обернення чужого майна на свою користь та особистого збагачення, реалізуючи свій злочинний умисел.

В решті ухвалу залишити без змін.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4