ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/4318/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/35/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м.Харків апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Московського районного суду м.Харкова від 11 лютого 2022 рокуу кримінальному провадженні, внесеному 21 січня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000211, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Натанебі, Озургетського муніципалітету, Грузія, громадянина Грузії, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (без реєстрації), судимого:

- 11 червня 2012 року Московським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.122, ч.4 ст.296, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. 30 травня 2013 року Апеляційним судом Харківської області вирок змінено та призначено покарання за ч.1 ст.122, ч.4 ст.296, ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- 25 листопада 2014 року Фрунзенським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.186, ст.353, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільненого 25 листопада 2014 року від відбування покарання на підставі ч.2 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014року;

- 08 вересня 2020 року Московським районним судом м. Харкова за ст.128 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком 1 рік),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Московського районного суду м.Харкова від 11 лютого 2022 року ОСОБА_9 засуджено за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м.Харкова від 08 вересня 2020 року і визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 9 місяців.

Ухвалено рішення щодо долі речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 20 січня 2021 року у вечірній час доби, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_10 , куди він прийшов разом із раніше знайомим ОСОБА_11 , під час раптово виниклого конфлікту з останнім, внаслідок агресивної поведінки ОСОБА_11 , викликаної надмірним вживанням алкогольних напоїв, проявляючи злість на останнього, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх протиправних дій і наслідки, які можуть настати від їх здійснення, однак не передбачаючи можливості настання смерті ОСОБА_11 , діючи умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень, наблизився до ОСОБА_11 , штовхнув його обома руками, внаслідок чого останній впав спиною на стіл та наніс йому кулаком правої руки два удари в область голови, від чого ОСОБА_11 впав на підлогу зі столу. Після чого, ОСОБА_9 заспокоївшись, самостійно припинив наносити тілесні ушкодження ОСОБА_11 , який залишився лежати на підлозі, не маючи змогу підвестись самостійно внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, а ОСОБА_9 зник з місця вчинення кримінального правопорушення.

21 січня 2021 року о 10 год.50 хв. лікарем КНП «Центр екстреної медичної допомоги» за адресою: АДРЕСА_3 був виявлений труп ОСОБА_11 , у якого були виявлені наступні тілесні ушкодження:

- голови: синці обох параорбітальних (наколоочних) ділянок, перелом кісток носа, синець лівої скроневої ділянки з крововиливом м`яких покровів голови з боку їх внутрішньої поверхні, субдуральний крововилив (під тверду мозкову оболонку) зовнішньої поверхні скроневої частки лівої півкулі з розповсюдженням на базальну поверхню її та потиличну частку лівої півкулі, мозочок та стовбур головного мозку крововиливи та забиті рани слизових оболонок обох губ;

- тулуба (грудна клітка та поперекова ділянка): синець задньої поверхні грудної клітки справа. Ці ушкодження носять прижиттєвий характер, на що вказують наявність крововиливів у навколішні м`які тканини в ділянці ушкоджень, утворились від дії тупих твердих предметів, що не відобразили своїх індивідуальних та конструкційних особливостей в ушкодженнях або при ударі об них і могли виникнути незадовго перед смертю.

- важка черепно-мозкова травма з крововиливами м`яких покровів голови з боку їх внутрішньої поверхні та крововиливом під тверду мозкову оболонку (субдуральним крововиливом), що потягло за собою набряк-набубніння головного мозку, по ступеню тяжкості мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпечності для життя і стоять у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

- перелом кісток носа, крововиливи та забиті рани обох губ по ступеню тяжкості мають ознаки легких тілесних ушкоджень і не знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть ОСОБА_11 настала від закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під тверду мозкову оболонку лівої скроневої, потиличної часток лівої півкулі, мозочок та стовбур мозку, що призвело до набряку-набубніння головного мозку з дислокацією стовбура головного мозку, що і стало безпосередньою причиною смерті останнього.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі, за її змістом, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок щодо нього змінити та перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України.

Водночас просить застосувати до нього положення ст.616 КПК України, відповідно до яких у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ та/або інших держав проти України обвинувачений, який під час судового розгляду тримається під вартою, має право звернутися з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні просила апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін, оскільки вина обвинуваченого повністю підтверджується наявними та дослідженими судом доказами.

Обвинувачений та захисник в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, зваживши на доводи прокурора, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, з урахуванням положень ст.404 КПК України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає за таких підстав.

Мотиви суду

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_9 фактично не оскаржує встановлених судом фактичних обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , однак вважає, що його діям дана неправильна правова оцінка.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність перекваліфікації його дій з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного:

Проаналізувавши матеріали справи, а також зміст оскаржуваного вироку, колегія суддів дійшла висновку, що винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, повністю та об`єктивно підтверджується дослідженими у ході судового розгляду доказами, які, в свою чергу, є належними, достовірним і допустимими, а також взаємодоповнюючими та, при їх системному аналізі, достатніми для вирішення кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду судом першої інстанції було допитано та надано об`єктивну оцінку показанням, а саме:

-показаннями свідка ОСОБА_12 , наданими в судовому засіданні, що 20 січня 2021 року він разом із ОСОБА_13 та ОСОБА_10 знаходилися вдома у останнього за адресою: АДРЕСА_3 , приблизно о 18-00 год. до них у квартиру прийшов ОСОБА_11 , у нього була розсічена губа та текла кров. Приблизно, через 2 хвилини, до квартири зайшов ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_11 з ОСОБА_9 почали про щось розмовляти, ОСОБА_11 почав висловлюватися у відношенні ОСОБА_9 нецензурною лайкою та наближатися до нього впритул, на що останній штовхнув ОСОБА_11 двома руками в груди від чого він впав на стіл, піднімаючись став наближатися до ОСОБА_9 , як йому здалося битися. На що ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_11 спочатку однією рукою в обличчя, а потім другою рукою по обличчю. ОСОБА_11 від ударів впав на спину на підлогу та залишився лежати. ОСОБА_9 пішов з квартири. ОСОБА_11 заснув. О 10-00 год. він разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_10 прокинулися та виявили, що у ОСОБА_11 відсутній пульс.

-показаннями свідка ОСОБА_14 , наданими в судовому засіданні, згідно до яких приблизно о 19-34год. 19-36 год., ОСОБА_11 зателефонував йому та повідомив, що його побив ОСОБА_15 , прохав допомогти йому дійти додому та забрати з гуртожитку по АДРЕСА_4 , однак він йому відмовив, оскільки був не в стані йому допомогти.

- показаннями експерта ОСОБА_16 , наданими в судовому засіданні, який підтримав свій висновок експерта №10-14/1/10-12/180-С/21 від 05 лютого 2021року. Зазначив, що враховуючи динаміку клінічного прояву тілесних ушкоджень, наявність ударних дій по голові та розвиток в подальшому крововиливу головного мозку, треба вважати, що проміжок часу між тілесними ушкодженнями та смертю, це декілька годин до наступу розвитку набряку, а в подальшому набубніння головного мозку. Ці всі удари, найбільш можливо, були нанесені в короткий проміжок часу, одномоментно, по тілу постраждалого. Смерть настала в період часу приблизно за 6-8 годин до моменту огляду трупа на місці події.

Поряд з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені показання свідків об`єктивно підтверджуються, узгоджуються та доповнюються ще й наступними доказами:

- висновком судово-медичної експертизи №13/137-С/21 від 03 лютого 2021 року, відповідно до якого при дослідженні об`єктів від трупу ОСОБА_11 , в маркованих препаратах №1 («Правий скроневий м`яз з крововиливом») та №2 («Лівий скроневий м`яз з крововиливом») визначаються масивні деструктивні крововиливи з вираженими реактивними змінами у вигляді помірної лейкоцитарної інфільтрації перифокально. В маркованому об`єкті №1 «тверда мозкова оболонка з лівої потиличної області» - гострий субдуральний крововилив. У двох немаркованих ділянках півкулі головного мозку і мозочку субарахноїдальні крововиливи в стадії початкових реактивних змін, набряк їх речовини. Послідовні крововиливи в стовбурі мозку із вираженим порушенням мікроциркуляції в його речовині. Морфологічні ознаки кардіоміопатії. Розповсюджена фрагментація кардіоміоцитів. Вогнищева серозно-гнійна пневмонія. Дифузний жировий гепатоз. Хронічний індуративний панкреатит. Повнокров`я внутрішніх органів. Вогнищевий набряк легень.

- висновком судово-медичної експертизи №10-12/180-С/21 від 04.02.2020року та фототаблицею до нього, згідно якого при дослідженні трупа ОСОБА_11 виявлені наступні ушкодження: голови: синці обох параорбітальних (навколоочних) ділянок, перелом кісток носа, синець лівої скроневої ділянки з крововиливом м`яких покровів голови з боку їх внутрішньої поверхні, субдуральний крововилив (під тверду мозкову оболонку) зовнішньої поверхні скроневої частки лівої півкулі з розповсюдженим на базальну поверхню її та потиличну частку лівої півкулі, мозочок та стовбур головного мозку, крововиливи та забиті рани слизових оболонок обох губ; тулуба (грудна клітка та поперекова ділянка): синець задньої поверхні грудної клітки справа. Ці ушкодження носять прижиттєвий характер, на що вказують наявність крововиливів у навколишні м`які тканини в ділянці ушкоджень, утворились від дії тупих твердих предметів, що не відобразили своїх індивідуальних конструкційних особливостей в ушкодженнях або при ударі об них і могли виникнути незадовго перед смертю. Механізм утворення усіх ушкоджень - безпосередня ударна дія в ділянку локалізації цих ушкоджень. Важка черепно-мозкова травма з крововиливами м`яких покровів голови з боку їх внутрішньої поверхні та крововиливом під тверду мозкову оболонку (субдуральним крововиливом), що потягло за собою набряк-набубніння головного мозку, по ступеню тяжкості мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпечності для життя і стоять у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

- висновком судово-медичної експертизи №10-14/1/10-12/180-С/21 від 05.02.2020року та висновком №10-14/2/10-12/180-С/21 від 05.02.2020року, згідно якому при дослідженні трупа ОСОБА_11 виявлені наступні ушкодження: голови: синці обох параорбіталних (навколоочних) ділянок, перелом кісток носа, синець лівої скроневої ділянки з крововиливом м`яких покровів голови з боку їх внутрішньої поверхні, субдуральний крововилив (під тверду мозкову оболонку) зовнішньої поверхні скроневої частки лівої півкулі з розповсюдженням на базальну поверхню її та потиличну частку лівої півкулі, мозочок та стовбур головного мозку, крововиливи та забиті рани слизових оболонок обох губ; тулуба (грудна клітка та поперекова ділянка): синець задньої поверхні грудної клітка справа. Ці ушкодження носять прижиттєвий характер, на що вказують наявність крововиливів у навколишні м`які тканини в ділянці ушкоджень, утворились від дії тупих твердих предметів, що не відобразили своїх індивідуальних конструкційних особливостей в ушкодженнях або при ударі об них і могли виникнути незадовго перед смертю. Смерть настала від закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під тверду мозкову оболонку лівої скроневої, потиличної часток лівої півкулі, мозочок та стовбур мозку, що призвело до набряку-набубніння головного мозку з дислокацією стовбура головного мозку, що і стало безпосередньою причиною смерті. Враховуючи характер, локалізацію та тяжкість тілесних ушкоджень у вигляді внутрішньочерепної травми, травматичного субдуральногокрововилива встановлені при експертизі трупа ОСОБА_11 відомості, на які вказують свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , не протирічать і відповідають судово-медичним даним по механізму утворення внутрішньочерепної травми.

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 та спеціаліста судово-медичного експерта ХОБСМЕ ОСОБА_16 у присутності понятих від 27.01.2021року, в ході якого свідок ОСОБА_12 вказав на обставини події, механізми та послідовність дій, внаслідок яких ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження 20.01.2021року від ОСОБА_9

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 та спеціаліста судово-медичного експерта ХОБСМЕ ОСОБА_16 у присутності понятих від 27.01.2021року, в ході якого свідок ОСОБА_17 вказав на обставини події, механізми та послідовність дій, внаслідок яких ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження 20.01.2021року від ОСОБА_9

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 , спеціаліста судово-медичного експерта ХОБСМЕ ОСОБА_16 у присутності понятих від 23.01.2021року, результати якого були зафіксовані та відображені на оптичному диску до протоколу слідчого експерименту, який було переглянуто у судовому засіданні, в ході якого ОСОБА_9 показав механізм заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Із стенограми до протоколу слідчого експерименту від 23.01.2021 року вбачається, що ОСОБА_9 розташовує макет людини навпроти себе, показує як він двома руками взяв ОСОБА_11 за плечі і штовхнув спиною на стіл. Після цього розташовує макет таким чином, що він лежить на столі на спині і показує як він правою рукою (вказує на великий палець) завдав ОСОБА_11 два удари в обличчя в область щелепи. При цьому ОСОБА_9 пояснив, що вдарив ОСОБА_18 по зубах і поранив великий палець правої руки. Далі ОСОБА_9 пояснив, що після ударів по обличчю ОСОБА_11 впав на підлогу і розташовує макет на підлозі обличчям вгору.

Поряд з цим, відповідно до правових позицій, що містяться у п.26 Постанови Верховного суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» дії особи слід розглядати, як убивство через необережність і кваліфікувати відповідно за ст.119 КК України у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість). При цьому Верховний Суд висловив правовий висновок про ознаки розмежування умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК України) і вбивства через необережність (ст.119 КК України):

Так, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

При цьому, Верховний Суд наголосив, що розмежування цих складів злочинів здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною. Зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій.

Відповідно до п.27 роз`яснень Пленуму ВСУ № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» висновки судово-медичних експертиз містять лише медичну оцінку наслідків злочинного діяння і саме в такому розумінні вони повинні оцінюватись судами при вирішенні питання про доведеність винуватості особи у злочині, обставини його вчинення та про його кримінально-правову кваліфікацію.

Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2019 року (справа № 689/332/18), незалежно від того, чи є умисел прямим або непрямим, особа повинна нести відповідальність за фактично заподіяну шкоду.

Окрім цього, якщо особа бажала заподіяти потерпілому будь-які тілесні ушкодження, в тому числі й ті, що фактично настали, але при цьому не бажала смерті, хоча мала б її передбачити, такі дії охоплюються складом злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст.94 КПК України, критерію «поза розумним сумнівом» оцінив усі наявні докази, прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення та цілком вірно кваліфікував його дії саме за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, а доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про неправильну кваліфікацію його дій не є слушними і не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, порушень вимог ст.290 КПК України колегією суддів не встановлено, а тому суд обґрунтовано взяв до уваги та поклав в основу вироку ті докази, які були відкриті сторонам та безпосередньо досліджені у судовому засіданні.

Посилання обвинуваченого про те, що у нього не було умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, та він не наносив ОСОБА_11 удари кулаком в голову, а тілесні ушкодження ОСОБА_11 могли бути нанесені раніше іншими особами, не є слушними та спростовуються показами свідка ОСОБА_19 , який зазначав, що саме ОСОБА_9 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_11 спочатку однією рукою в обличчя, а потім другою рукою по обличчю. ОСОБА_11 від ударів впав на спину на підлогу та залишився лежати. ОСОБА_9 пішов з квартири. ОСОБА_11 заснув. О 10-00 год. він разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_10 прокинулися та виявили, що у ОСОБА_11 відсутній пульс. При цьому, свідок попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та вище наведеними письмовими доказами. Підстав для обмовлення свідком обвинуваченого встановлено не було.

Також не є слушними доводи обвинуваченого про те, що суд безпідставно не взяв до уваги покази свідків сторони захисту - ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , оскільки вказані свідки не були очевидцями події злочину та їх покази не мають відношення до встановлення обставин у справі.

Щодо апеляційних доводів обвинуваченого про застосування до нього положень статті 616 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини 1 статті 616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 КК України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості вирішити питання про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу для проходження ним військової служби у зв`язку з тим, що дане питання вирішується за спеціальною процедурою та наявності відповідного клопотання прокурора, який є єдиним ініціатором вирішення цього питання.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено в межах санкції та правил закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_9 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України, підстав для його зміни та скасування, як на тому наполягає обвинувачений в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Московського районного суду м.Харкова від 11 лютого 2022 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4