ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/883/25 Справа № 182/2711/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за№0000136 від 28.01.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із неповною вищою освітою, одруженого, на утриманні має дитину 2017 року народження та дитину 2023 року народження, офіційно не працевлаштованого, який є інвалідом з дитинства ІІІ групи, який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 ( чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 , звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю два роки із покладенням на нього обов`язків передбачених ч.1 ст. 76 КК України, вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Згідно з вироком суду, 28.01.2023 приблизно о 18.00 годині ОСОБА_9 керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки «ChevroletLacetti» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині дороги вул. Електрометалургів зі сторони вул. 50 років НЗФ у напрямку вул. Героїв Чорнобиля в м. Нікополь, Дніпропетровської області зі швидкістю 80 км/год.

Під час керування транспортними засобом, автомобілем марки «ChevroletLacetti» д.н.з. НОМЕР_1 водій ОСОБА_9 , не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки, її змінам не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не маючи будь-яких перешкод технічного характеру, допустив наїзд передньою правою частиною автомобіля марки «ChevroletLacetti» д.н.з. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_11 , який перетинав проїзну частину вул. Електрометалургів в районі перехрестя з вул..Некрасова в м. Нікополь, Дніпропетровської області по нерегульованому пішохідному переходу позначеною розміткою 1.14.1 «Пішохідний перехід» та дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» Правил дорожнього руху України зліва на право по напрямку руху вищевказаного транспортного засобу-автомобіля.

Внаслідок наїзду автомобілем марки «ChevroletLacetti» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2 ступеня, перелому лобної кістки справа, перелому правої клиноподібної кістки, перелому кісток правої очниці, гематом навколо обох очей, контузії правого ока 2 ступеня, субконьюктювального крововиливу правого ока, забитої рани лобу, саден лиця та голови, закритого перелому правої малогомілкової кістки в середній третині, які відповідно до висновку судово-медичного експерта №105 від 27.02.2023 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя (згідно пункту 2.1.3 підпункту б Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).

Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів або їх частин, або від ударів об такі предмети, можливо в умовах дорожньо-транспортної пригоди при зіткненні пішохода з рухаючимся транспортним засобом. Давність спричинення тілесних ушкоджень може відповідати строку, вказаному у постанові, тобто 28.01.2023 року.

Своїми діями водій ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п.п. 1.3; 1.5; 18.1 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

-п.1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими».

-п.1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

- 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Відповідно до висновку судово - автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-23/5055-ІТ від 13.02.2023 року невиконання вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Короткий зміст вимог апеляційних скарги і узагальненні доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 2 роки. Звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю два роки із покладенням обов`язків передбачених ч.1 ст. 76 КК України.

В іншій частині вирок залишити без змін.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставне незастосування додаткового покарання.

Зазначає, що призначення такого покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання та не є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та просила задовільнити з підстав зазначених в ній.

Захисник ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_9 просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Висновки суду:

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не дотримано цих вимог закону.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильне засстосування кримінального закону України про кримінальну відповідальність, згідно п. 1 ч.1 ст. 413 КПК України, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі, зокрема, необхідності застосування більш суворого покарання.

Окрім того, згідно з положеннями ч. 1 ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, обґрунтованим і в цій частині ніким не оспорюється

Переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі не оспорюється законність вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного покарання в частині непризначення додаткового покарання, колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі доводи є слушними, зважаючи на наступне.

Як убачається зі змісту вироку, призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, і дійшов необґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання без позбавлення права керування транспортними засобами, а тому доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання та необґрунтованості звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, заслуговують на увагу.

Оскільки саме порушення обвинуваченим правил ПДР України призвело до тяжких наслідків, а також той факт, що ОСОБА_12 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил ПДР України спростовує висновки суду першої інстанції щодо непризначення додаткового покарання.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачене покарання від трьох до восьми років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_9 в 2023 році притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та у 2024 році до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, що свідчить про систематичне порушення обвинуваченим правил ПДР України.

Враховуючи систематичне порушення обвинуваченим правил ПДР України, зокрема:керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння та керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування транспортним засобом, що в подальшому призвело до тяжких наслідків, не призначення додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення керування транспортними засобами, не відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення та його наслідкам.

Колегія суддів зазначає, що порушення особою правил дорожнього руху, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення, створює реальну небезпеку для життя та здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода. Тому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкодиздоров`ю іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому.

Щодо посилання суду першої інстанції на ту обставину, що ОСОБА_9 вже позбавлений права керування транспортним засобом внаслідок притягнення його до адміністративної по справі про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 126 КУпАП, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до рішення об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено відповідною частиною ст. 286, 286-1 КК України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

Враховуючи зазначене, виходячи із аналізу положень статей 1, 50, 55, 65, 286, 286-1 КК, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення прав керувати транспортними засобом.

Позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Враховуючи наведене, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_9 підлягає скасуванню на підставі ст. 413 КПК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вирокув частині призначеного покарання, за яким обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_9 необхідно призначити основне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з додатковим покаранням у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки зі звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420, 615 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_13 - задовольнити.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.11.2024 щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 (два) роки

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції.

Судді: