Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/700/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2024 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відео конференції у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000340 від 08.08.2023, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2024 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Добровеличківка, Добровеличківського району, Кіровоградської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньо спеціальною освітою, не одруженого, проживаючого із співмешканкою та маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Звільнено ОСОБА_6 на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Кіровоградського НДЕКЦ МВС України процесуальні витрати у зв`язку з проведенням судово-товарознавчої експертизи в сумі 1434 (одна тисяча чотириста тридцять чотири) гривні 00 копійок.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання щодо речових доказів.

За участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки) в умовах воєнного стану - за таких обставин.

В кінці червня 2023 приблизно о 15 годині ( точної дати та часу не встановлено) ОСОБА_9 прийшла в гості до ОСОБА_10 , домоволодіння якої розташоване за адресою АДРЕСА_2 , де на той час тимчасово проживав ОСОБА_6 та ОСОБА_11 . По проханню останніх ОСОБА_9 погодилася допомогти перенести їм переставити деякі меблі в будинку, при цьому остання залишила у веранді свою сумку, в якій знаходився її мобільний телефон «Xiaomi Redmi 5 Plus /32 GB Gold» імеі: НОМЕР_1 , імеі: НОМЕР_2 .

В цей час у ОСОБА_6 раптово виник умисел на крадіжку вищевказаного мобільного телефону із сумки ОСОБА_9 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений та таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 незважаючи на військовий стан, введений на території України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, користуючись неуважністю ОСОБА_9 , зайшов до приміщення веранди вищевказаного будинку, де таємно, шляхом вільного доступу, викрав із сумки ОСОБА_9 належний їй мобільний телефон «Xiaomi Redmi 5 Plus /32 GB Gold» імеі: НОМЕР_1 , імеі: НОМЕР_2 , вартістю 2033 (дві тисячі тридцять три гривні) 33 копійки, після чого вимкнув його та поклав до кишені свого одягу.

З викраденим майном ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, внаслідок чого спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на вищевказану суму.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість та призначити покарання, яке є спів розмірним його діянням та особі обвинуваченого.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначаючи остаточне покарання, суд не в повному обсязі врахував особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який має постійне місце проживання, характеризується посередньо, на спеціальних обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину та потерпіла жодних претензій не має, крім цього, призначаючи неспіврозмірне за своєю суворістю покарання.

Захисник ОСОБА_8 звернулась з клопотанням про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на підставі п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння

Клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - у таємному викраденні чужого майна (крадіжка) в сумі 2033.33 гривень, вчинене в умовах воєнного стану. Враховуючи вартість викраденого майна, яка є меншою ніж 2 неоподатковуваних мінімумів, який за нормами кримінального законодавства для кваліфікації злочинів встановлюється виходячи з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги (для 2023 року 1342 грн. х 2 неоп. мін. = 2684 гривні), обвинувачений підпадає під дію Закону України № 3886-ІХ, яким фактично декриміналізовано його кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити клопотання про закриття кримінального провадження, думку прокурора, яка також не заперечувала проти задоволення клопотання та закриття кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та клопотання про закриття кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а вирок скасувати, з таких підстав.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі - Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09 серпня 2024 року, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Згідно з п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ч.3 ст.479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до зазначених норм Податкового кодексу України платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684, 00 грн. на місяць, а 50 відсотків від його розміру становили 1342 грн.

Судом встановлено, що за пред`явленим ОСОБА_6 , обвинуваченням датою вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, є червень 2023 року.

Враховуючи, що Законом №3886-ІХ ст.51 КУпАП була викладена в новій редакції, що передбачає вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення у розмірі, який не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 2684, 00 грн., чинність попередньої редакції, як правової норми була припинена, що, як наслідок, виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності за діяння, яке станом на дату судового розгляду не є кримінально-караним.

Подібний висновок щодо таємного викрадення майна, вчиненого в умовах воєнного стану, як такого, що не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України, з огляду на набуття чинності 09 серпня 2024 року Закону України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», викладений в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2024 року у справі №567/507/23.

Згода обвинуваченого ОСОБА_6 на закриття кримінального провадження стосовно нього з підстави втрати чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, була безпосередньо підтверджена ним в судовому засіданні.

З огляду на викладене, судом встановлена передбачена законом сукупність умов, достатніх для закриття кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме: 1) наявність відповідної норми, яка передбачає таке закриття (п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України); 2) клопотання захисника, як сторони кримінального провадження, про закриття кримінального провадження; та 3) згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Отже, враховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_6 майна становила 2033 грн. 33 коп., тобто була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2684, 00 грн., колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлено кримінальну протиправність діяння.

Процесуальні витрати це передбачені кримінальним процесуальним законом затрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, понесені органами досудового розслідування, прокуратури і суду та іншими учасниками кримінального провадження. Умовно їх можна поділити на: витрати, які учасник кримінального провадження несе самостійно та витрати, які здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Компенсація процесуальних витрат особам, які залучаються у кримінальне провадження, перш за все є важливою гарантією повноти встановлення обставин справи, забезпечує реалізацію принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, захищає права осіб, що здійснюють у кримінальному судочинстві покладені на них процесуальні обов`язки.

В основі механізму відшкодування процесуальних витрат лежать правовідносини між суб`єктами, що в різних процесуальних статусах залучаються у провадження та несуть у зв`язку з цим витрати, і посадовими особами та органами, які зобов`язані компенсувати зазначені витрати за рахунок публічних або приватних коштів.

При цьому питання розподілу таких витрат повинно вирішуватися індивідуально у кожному кримінальному провадженні з урахуванням всіх обставин їх виникнення, підстав завершення кримінального провадження та судового розгляду.

Так, положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК.

Приписами ст. 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються із 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 122 КПК витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат, слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 126, п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК).

Виходячи з викладеного, стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення спеціаліста/експерта саме стороною захисту.

Разом з цим, кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку із закриттям кримінального провадження через втрату чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Частиною 2 ст. 479-2 КПК України передбачено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

При цьому закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу є безумовним, оскільки приводом для нього є саме скасування кримінальної протиправності діяння в якому обвинувачується особа.

Враховуючи викладене, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) у разі залучення експерта саме стороною захисту.

Таким чином, оскільки судом кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрито, при цьому ініціатором проведення судових експертиз у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування, а сторона захисту не залучала жодних експертів, тому відповідно до приписів ч. 2 ст. 122, ст. 124 КПК України витрати на проведення судової товарознавчої експертизи не підлягають стягненню з ОСОБА_6 та покладаються на державу.

Вказаний висновок також узгоджується з позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному в постанові від 12.09.2022 у справі № 203/241/17.

В той же час оскільки вирок суду першої інстанції скасовується повністю, долю речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції необхідно скасувати, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 слід закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, долю речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , - задовольнити частково.

Вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2024 року щодо ОСОБА_6 , скасувати.

Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № №0000340 від 08.08.2023, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, - закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 1434 (одна тисяча чотириста тридцять чотири) гривні 00 копійок , - віднести за рахунок держави.

Речові докази у кримінальному провадженні: мобільний телефон «Xiaomi Redmi 5 Plus /32 GB Gold» імеі: НОМЕР_1 , імеі: НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання до камери речових доказів ВП №2 ( смт Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області - повернути власниці ОСОБА_9 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4