490/3225/24 19.12.2024
н/п 1-кс/490/4472/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/3225/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 року м.Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м.Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва заяву прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді Центрального районного суду м.Миколаєва ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Центрального районного суду м.Миколаєва знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001028 від 11 липня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.3 ст.307 КК України (судова справа №490/3225/24 провадження №1-кп/490/687/2024), яке передане на розгляд судді ОСОБА_4

15 жовтня 2024 року на електронну пошту Центрального районного суду м.Миколаєва надійшла заява прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про відвід судді Центрального районного суду м.Миколаєва ОСОБА_4 від участі у розгляді вказаного кримінального провадження на стадії судового провадження.

В обґрунтування поданої заяви прокурор зазначив, що на стадії підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні №0001028 від 11.07.2023 року стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.3 ст.307 КК України, ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 07.08.2024 року прокурорам окружної прокуратури м.Миколаєва відмовлено, як прокурорам, у допуску до участі у справі. Вказане рішення прийнято суддею ОСОБА_4 з підстав того, що заступник Генерального прокурора не має жодних повноважень щодо визначення прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у кримінальному провадженні, здійснення процесуального керівництва, у якому належить до повноважень Одеської обласної прокуратури. На думку суду, постанова заступника Генерального прокурора ОСОБА_7 не надає, зокрема, прокурорам окружної прокуратури м.Миколаєва, повноважень прокурора у цьому кримінальному провадженні, як така, що винесена особою, яка не має повноважень визначити прокурора для здійснення кримінального провадження. З рішення від 07.08.2024 року вбачається упереджене та необ`єктивне ставлення судді до сторони обвинувачення, що згідно п.4 ч.1 ст.75 КПК України, є підставою для його відводу.

Крім цього, в своїй заяві прокурор зазначає, що суддею ОСОБА_4 надано оцінку постанові заступника Генерального прокурора ОСОБА_7 від 26.04.2024 року, якою змінено та визначено групу прокурорів у кримінальному провадженні. При цьому, в мотивувальній частині вказаного рішення вказується про те, що заступник Генерального прокурора не має жодних повноважень щодо визначення прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у кримінальному провадженні, здійснення процесуального керівництва, у якому належить до повноважень Одеської обласної прокуратури.

Прийняття вказаного рішення суддею ОСОБА_4 свідчить про його упереджене ставлення, як до сторони обвинувачення в цілому, так і до окремих прокурорів, які входять до складу групи прокурорів у кримінальному провадженні №0001028.

Посилаючись на викладені вище обставини, просив відвести суддю Центрального районного суду м.Миколаєва ОСОБА_4 від участі у розгляді кримінального провадження №0001028 по справі №490/3225/24.

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, провести судове засідання за його участю у режимі відеоконференції не виявилось можливим у зв`язку з технічною неможливістю останнього підключитись через підсистему відеоконференцзв`язку ЄСІТС. Однак, прокурор у телефонному режимі повідомив секретарю судового засідання, що не заперечує проти розгляду заяви без його участі, подану заяву про відвід судді ОСОБА_4 підтримує та просить задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, 18.12.2024 року подав через систему "Електронний суд" заяву про проведення судового розгляду заяви прокурора про відвід судді за відсутності ОСОБА_5 та його захисника. При розгляді відводу судді ОСОБА_4 покладаються на розсуд суду.

Інші учасники судового провадження та суддя, якому заявлено відвід, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду заяви повідомлялись належним чином, однак їх неявка не перешкоджає розгляду заяви про відвід.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось.

Суд, дослідивши заяву прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 та матеріали судової справи №490/3225/24 провадження №1-кп/490/687/2024, дійшов наступних висновків.

Так, згідно частин 4, 5 ст.80 КПК України, заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду.

Відповідно до ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого ч.3 ст.35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відповідно до ст.55 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді та правил суддівської етики.

Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п.1 ст.6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

Конкретизуючи суб`єктивний критерій, суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді (рішення ЄСПЛ від 23.06.1981 року у справі «Le Compte, Van Leuven и De Meyere проти Бельгії»), як наслідок таку презумпцію спростувати досить складно, адже критерієм суб`єктивної безсторонності є відсутність з боку судді умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в його неупередженості.

При вирішенні питання про відвід судді (складу суду) необхідно перевірити додержання як об`єктивного, так і суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, в тому рахунку надати оцінку доводам заявника на предмет недодержання вимог щодо особистої безсторонності суду (суб`єктивний критерій).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна встановлюватися згідно з:

(І) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та

(ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (пп. 28, 30 рішення у справі "Фей проти Австрії? (Fey v. Austria) від 24.02.1993 та "Веттштайн проти Швейцарії?, заява N 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

За суб`єктивним критерієм "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного" (п.п. 49, 50 рішення у справі "Білуха проти України", заява № 33949/02, рішення від 09.11.2006).

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів:

чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див. пп. 27, 28, З0 рішення у справі "Фей проти Австрії? (Fey v. Austria) від 24.02.1993; п. 42 рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії? (Wettstein v. Switzerland, N 33958/96, ЄСПЛ 2000-ХІІ);

чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі (п.64 рішення у справі "Бочан проти України", N7577/02 від 03.05.2007);

окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли би викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (п.п. 29, 31 рішення ЄСПЛ від 15.07.2010 у справі "Газета "Україна-центр" проти України");

чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (п.38 рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullarv. United Kingdom) від 10.06.1996).

Втім, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. п.119 рішення у справі "Кіпріану проти Кіпру" [ВП], заява N 73797/01, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. п.32 рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства"(Pullarv. United Kingdom) від 10.06.1996).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії?, від 26.10.1984, А, N 86).

Суд наголошує, що істинність твердження про упередженість та/чи небезсторонність судді має бути доведена за вказаною обставиною саме заявником, адже суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних та фактичних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Крім цього, суд додатково наголошує, що при розгляді вказаної заяви, судом перевіряються лише наявність чи відсутність фактів упередженої поведінки судді ОСОБА_4 , чи проявів небезсторонності.

Питання можливого порушення суддею вимог Кодексу суддівської етики та/або Закону України "Про судоустрій і статус суддів" виходить за межі повноважень суду. Встановлення наявності чи відсутності в діях того чи іншого судді дисциплінарного проступку належить до виключної компетенції дисциплінарної (них) палати Вищої ради правосуддя у порядку визначеному Законом України "Про Вищу раду правосуддя" з урахуванням вимог Закону "Про судоустрій і статус суддів".

Як вбачається з матеріалів справи, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 квітня 2024 року суддю ОСОБА_4 обрано головуючим з розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001028 від 11 липня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.3 ст.307 КК України (судова справа №490/3225/24 провадження №1-кп/490/687/2024).

З ухвали Центрального районного суду м.Миколаєва від 07 серпня 2024 року вбачається, що головуючим по справі суддею ОСОБА_4 було прийнято рішення про відмову прокурорам окружної прокуратури м.Миколаєва у допуску до участі у кримінальному провадженні №0001028, як прокурорам.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості та об`єктивності, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас, як указано у Бангалорських принципах поведінки судді від 19.05.2006 р., схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 р. №2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це, навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід судді ОСОБА_4 , суд також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу "a priori" не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Зокрема, суд звертає увагу, що процесуальні рішення судді, їх зміст та форма, не можуть бути підставою для відводу судді. Незгода з рішеннями судді має здійснюватись у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням по кримінальному провадженню з наведенням мотивів такої незгоди, а заперечення на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18).

В ухвалі від 18 грудня 2018 року у справі №910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення зловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті "є висловленням незгоди з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення".

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Тобто, незгода з судовим рішенням має втілюватися у його апеляційному оскарженні або, якщо рішення окремому оскарженню не підлягає, у включенні заперечень проти таких рішень до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Таким чином, незгода учасника кримінального провадження із судовим рішенням не може бути розцінена, як прояв упередженості суду, а тому не може бути підставою для його відводу.

Водночас суд зауважує, що у заяві про відвід судді ОСОБА_4 не доведені будь-які факти прояву ним поведінки, яка б свідчила про його упередженість чи порушення принципу безсторонність у цій справі.

З огляду на що, аргументи, якими прокурор ОСОБА_8 мотивує свою заяву про відвід судді ОСОБА_4 у справі №490/3225/24 провадження №1-кп/490/687/2024 не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цього судді.

Інших обставин, визначених статтею 75 КПК України, які б свідчили про особисту упередженість судді ОСОБА_4 у справі №490/3225/24 провадження №1-кп/490/687/2024 або прояв небезсторонності під час розгляду вказаної справи не доведено і суд під час розгляду відповідної заяви таких обставин не встановив.

З огляду на викладене, суд вважає, що в розумінні, зокрема, пункту 4 частини першої статті 75 КПК України, зазначені прокурором ОСОБА_11 в заяві підстави для відводу судді ОСОБА_4 не є "іншими обставинами, які викликають сумніви у його неупередженості".

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.75, 80, 81 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 про відвід судді Центрального районного суду м.Миколаєва ОСОБА_4 від участі у розгляді кримінального провадження, відомості про яке внесено 11 липня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001028 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.3 ст.307 КК України (судова справа №490/3225/24 провадження №1-кп/490/687/2024) відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1