Провадження по справі №1-кп/522/1010/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0001245 від 28.08.2024, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноярськ РФ, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-24.02.2021 Приморским районом судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185 КК України - позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.

-01.06.2021 Приморским районом судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185 КК України - позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці, звільненого 13.03.2024 по відбуттю покарання,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 достовірно знаючи про те, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IХ введено воєнний стан на всій території України, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 23.07.2024 № 3891-IX продовжено з 12.08.2024 строком на 90 діб, вчинив кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану за наступних обставин.

ОСОБА_3 , будучі раніше судимим за вчинення майнових злочинів, на шлях виправлення не став та знову повторно вчинив кримінальне правопорушення.

24.08.2024 о 11:00 годині ОСОБА_3 , переходив проспект Олександрівський у бік вул. М. Арнаутська в м. Одеса та помітив мотоциклетну куртку «Firefox Mesh Textile Jacket» червоно-чорного кольору, яка належить потерпілому ОСОБА_6 , яку останній залишив на своєму мотоциклі марки «Suzuki», а сам в цей час зайшов в магазин за адресою: м. Одеса М. Арнаустька буд.105. В цей час у ОСОБА_3 раптово виник умисел, направлений на таємне викрадення майна, а саме мотоциклетної куртки, яку він і визначив предметом свого злочинного посягання.

Надалі, маючи намір на привласнення майна, зупинився поруч із мотоциклом, реалізуючи корисливий умисел на таємне викрадення чужого майна, об 11:04 години підійшов до мотоцикла «Suzuki» та, користуючись тим, що його дії не помітні для оточуючих, умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, взяв мотоциклетну куртку червоно-чорного кольору, після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 4 500 грн.

Крім того, ОСОБА_3 достовірно знаючи про те, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IХ введено воєнний стан на всій території України, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 23.07.2024 № 3891-IX продовжено з 12.08.2024 строком на 90 діб, вчинив повторно кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану за наступних обставин.

11.09.2024 о 03:19 годин ОСОБА_3 , рухався по вулиці Пушкінська в м. Одеса та помітив припаркований навпроти будинку № 42 автомобіль марки «Fiat Grande Punto» білого кольору д.н.з НОМЕР_1 , на даху якого був прикріплений автобокс (багажник) «FirstBag» в корпусі чорного кольору на 250 літрів, що належить ОСОБА_7 . В цей час у ОСОБА_3 виник умисел, направлений на таємне викрадення майна, а саме вказаного автобоксу, який він і визначив предметом свого злочинного посягання.

Надалі, маючи намір на привласнення майна, реалізуючи корисливий умисел на таємне викрадення майна, об 03:22 години підійшов до автомобіля «Fiat Grande Punto» та, користуючись тим, що його дії не помітні для оточуючих, умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, рукою відкрутив кріплення багажнику від даху автомобіля та зняв з автомобіля автобокс «FirstBag» разом із кріпленнями до нього, після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 7 000 грн.

Крім того, ОСОБА_3 достовірно знаючи про те, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IХ введено воєнний стан на всій території України, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 23.07.2024 № 3891-IX продовжено з 12.08.2024 строком на 90 діб, вчинив повторно кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану за наступних обставин.

07.10.2024 о 09:17 годин ОСОБА_3 , перебуваючи у дворі одноповерхового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де побачив за зачиненим парканом велосипед марки «GIANT» чорного кольору, належний ОСОБА_8 . В той час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а предметом злочину він визначив вищевказаний велосипед.

У подальшому, маючи намір на привласнення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, реалізуючи раптово виниклий умисел на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, відчинив своєю рукою засувку калитки, яка веде до двору кв. АДРЕСА_4 , таким чином проникнув на чужу територію, де зберігалось майно мешканців вказаної квартири, яка огороджена від вільного доступу стороннім особам, та звідки викрав велосипед марки «GIANT» чорного кольору, який належить потерпілому ОСОБА_8 , після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

Викраденим майном ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 3 200 грн.

Позиція учасників судового засідання.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів визнав повністю, не оспорюючи при цьому обставини злочинів, які викладені в обвинувальному акті. У вчиненному щиро розкаявся, зазначивши, що на даний час він зробив для себе позитивні висновки та вирішив припинити злочинну діяльність.

Окрім цього, обвинувачений у судовому засіданні просив суд при призначенні покарання врахувати стан його здоров`я, через наявний ряд тяжких невиліковних захворювань.

Потерпілі будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. При цьому потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 подали до суду заяви про здійснення судового провадження за їх відсутності.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_3 доказів, що стосуються особи обвинуваченого, докуметів та доказів щодо речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження та процесуальних витрат. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Мотиви суду.

В судовому засіданні ОСОБА_3 дав суду показання, що він дійсно, будучи обізнаним про оголошений в Україні воєнний стан, у зазначені в обвинувальному акті час, дати та місці вчинив інкриміновані йому злочини.

При цьому, на уточнюючи питання обвинувачений підтвердив, що злочини ним вчинені саме у ті дати, час та у місцях, як то вказано в обвинувальному акті. Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 пояснив суду, що повністю погоджується з оцінкою викраденого ним майна та завданою потерпілим шкодою.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Тому, суд з урахуванням того, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та продовжений і діє до наявного часу, вважає доведеною винність ОСОБА_3 у вчиненні ним злочинів, та кваліфікує його дії за епізодом відносно потерпілого ОСОБА_6 за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану; за епізодом потерпілої ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану; за епізодом відносно потерпілого ОСОБА_8 за ч.4 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у сховище, вчинена в умовах воєнного стану.

Суд, при обранні заходу примусу від імені Держави обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до вимог Закону України про кримінальну відповідальність, покарання має на меті не тільки кару, а повинне забезпечити перевиховання обвинуваченого, задля недопущення повторення протиправної поведінки з його сторони. Покарання повинно бути справедливим.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисні корисливі злочини проти власності, які у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Суд бере до уваги положення абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 (із змінами, внесеними згідно з Постановами Верховного Суду № 18 від 10.12.2004, № 8 від 12.06.2009, № 11 від 06.11.2009), згідно якому, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан, тощо.

В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_3 має постійні місце реєстрації та проживання, має намір щодо працевлаштування, дані щодо перебування на обліку у лікарів психіатра та нарколога відсутні, згідно наявної медичної документації, з 2007 року хворіє на ВІЛ-інфекцію, приймає АРТ з 2016 року (комбінація медичних препаратів, які використовуються для лікування ВІЛ-інфекції), хворіє на гепатит С, 24.10.2024 лікарем фтизіатром поставлений діагноз: IV клінічна стадія ВІЛ-інфекції, код В 20.0.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд відносить: щире каяття, яке полягало в критичному ставленні до своєї злочинної поведінки, її осуді, у тому числі шляхом повного визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, що виглядало перед судом правдиво та досить переконливо; вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, які полягали у скрутному матеріальному становищі, неможливості влаштуватись офіційно на роботу та наявність невиліковних тяжких захворювань, необхідність купляти медичні препарати для лікування, що певним чином могло стимулювати девіантну поведінку обвинуваченого.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_3 необхідно для його виправлення та запобігання вчиненних ним нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.185 КК України.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі саме у мінімальних межах санкції частини статті повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується практика Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві також було детально розкрито у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.02.2018 (справа №634/609/15-к), яке охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції, принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оцінюючі поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.66, ст.67 КК України), визначення «інші обставини справи», або ж «інші обставини кримінального провадження», можливості призначення більш м`якого покарання або виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.ст.69, 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчинених ОСОБА_3 злочинів, того факту що ОСОБА_3 є раніше судимою особою, усвідомлення останнім протиправності своєї злочинної поведінки, щире каяття, відсутність до обвинуваченого претензій з боку потерпілих, дані про особу обвинуваченого, те, що він заявив суду, що зробив для себе позитивні висновки та має намір виправитись і не вчиняти злочинів, що виглядало перед судом достатньо переконливо, має постійне місце проживання, до затримання не офіційно, але працював мийником автомийки № 2 яка розташована на вул. Інглезі поруч з авторинком «Успіх», тобто має посередні соціальні зв`язки, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_3 саме такого виду покарання.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

У зв`язку із звільненням ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробуванням та відсутністю ризиків, передбачених ст.ст.177, 178 КПК України, але існування ризику, в разі апеляційного оскарження вироку, неявки обвинуваченого до суду за першою вимогою, або зміни місця проживання без повідомлення суду, що може негативно вплинути на розумність строків апеляційного перегляду справи, суд вважає за можливе до набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинувачуваного ОСОБА_3 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати у кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання щодо речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними у ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 368-371, 373, 374, 376, 392, 393, 394, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановити йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ст.72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_3 зарахувати строк його попереднього ув`язнення у період з 18.10.2024 по 07.02.2025 із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, змінити на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_3 з-під варти в залі суду.

У відповідності до ч.5 ст.194 КПК України до набрання вироком законної сили покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися з місця проживання без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 витрати у зв`язку наданням послуг КУ «Центр-«077» у даному провадженні за № 01.1-13/307 з від 12.09.2024 на суму 240,99 гривень.

Речові докази:

- мотоциклетну куртку червоно-чорного кольору, передану під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_6 вважати повернутим потерпілому ОСОБА_6 за належністю;

- оптичний диск у кримінальному провадженні № 0001245 з КУ «Центр-077» щодо епізоду з потерпілим ОСОБА_6 , - зберігати при матеріалах кримінального провадження;

- оптичний диск у кримінальному провадженні № 0001308 з камер відеоспостереження за адресою: м.Одеса, вул. Пушкінська, 42, щодо епізоду з потерпілою ОСОБА_9 - зберігати при матеріалах кримінального провадження;

- оптичний диск у кримінальному провадженні № 0001407 з камер відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_3 , щодо епізоду з потерпілим ОСОБА_8 , - зберігати при матеріалах кримінального провадження;

- велосипед марки «GIANT» чорного кольору, переданий під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_8 , - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_8 за належністю.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя: ОСОБА_10