печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю захисників-адвокатів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , прокурора: ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на повідомлення про підозру від 31.07.2024 в рамках кримінального провадження № 0000016 від 20.01.2020,-

В С Т А Н О В И В :

07.11.2024 до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на повідомлення про підозру від 31.07.2024 в рамках кримінального провадження № 0000016 від 20.01.2020.

Захисник просив скасувати повідомлення старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України капітана поліції ОСОБА_8 про підозру від 31.07.2024 ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

У скарзі захисник посилається на незаконність та необґрунтованість повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вказаному кримінальному провадженні як таких, що не відповідають вимогам ст.ст.276, 277 КПК України.

З матеріалів скарги вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000016 від 20.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 31.07.2024 старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України капітаном поліції ОСОБА_8 за погодженням з прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 повідомлено про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

Так, згідно повідомлення про підозру ОСОБА_6 підозрюється в тому, що виконуючи роль виконавця злочину, у період часу з 01.01.2015 по 31.10.2018, перебуваючи на території ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», що знаходиться за адресою: вул. Будівельників, 16, м. Горішні Плавні, Полтавська обл., діючи із корисливим мотивом за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та іншими невстановленими під час досудового розслідування особами, усвідомлюючи, що згідно з умовами спеціальних дозволів на користування надрами №№ 1012, 1013 від 29.07.1997 товариство має право видобувати лише залізисті кварцити, порушуючи своїми умисними діями п. п. 3.1, 8.6, 8.7 статуту очолюваного ним товариства, ст. ст. 42, 175, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 626, 627 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 2, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. п. 1.3, 2.3, 2.12, 2.15 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 № 168/704, реалізував в адресу контрагентів-покупців незаконно видобуті корисні копалини загальнодержавного значення у вигляді щебню загальною масою 390 482,177 тон на суму 27 298 878,76 грн., порожньої породи загальною масою 322 916 тон на суму 4 180 345,08 грн. та відсіву нефракційного (щебінь з відходів сухої магнітної сепарації) загальною масою 172 222 тон на суму 2 075 330,40 грн., всього на загальну суму 33 554 554,24 грн. з ПДВ, яка перевищує вісімнадцять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, чим вчинив правочин з майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органом досудового розслідування підозрюється у розпорядженні майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, вчиненого особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великому розмірі, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України (в редакції КК України від 28.04.2020).

В подальшому, матеріали стосовно ОСОБА_6 були виділені в окреме кримінальне провадження № 0001868 від 11.09.2024.

Згідно ч. 1 ст. 209 КК України вона передбачає кримінальну відповідальність за легалізацію (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, а саме набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції, вчинення правочину з таким майном, або переміщення, зміна форми (перетворення) такого майна, або вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна або володіння ним, права на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом.

Як вказано вище ОСОБА_6 притягується до кримінальної відповідальності за подовжувальний злочин, вчинений у період з 01.01.2015 по 31.10.2018, передбачений ч. 3 ст. 209 КК України, а саме йому інкримінуються розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, вчиненого особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великому розмірі.

Водночас, Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" від 6 грудня 2019 року № 361-IX (далі - Закон № 361-IX) до Кримінального кодексу України внесено зміни в тому числі, ст. 209 КК України викладено в новій редакції. Закон № 361-IX набрав чинності 28.04.2020.

До внесення змін до КК України Законом № 361-IX диспозиція статті 209 була викладена в наступній редакції "Вчинення фінансової операції чи правочину з коштами або іншим майном, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчинення дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких коштів або іншого майна чи володіння ними, прав на такі кошти або майно, джерела їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набуття, володіння або використання коштів чи іншого майна, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів".

Як видно з внесених змін та викладення ст. 209 КК України Законом № 361-IX законодавцем внесено суттєві зміни до складу вказаного злочину, зокрема змінено предмет вказаного злочину з "кошти або інше майно, одержане внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів" на "майно, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі".

В даному випадку предмет кримінального правопорушення є обов`язковим елементом складу кримінального правопорушення та у разі його відсутності відсутня об`єктивна сторона злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційним Судом неодноразово надавалось офіційне тлумачення вказаної норми та виходячи з рішень Конституційного Суду вказана стаття закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акту (Рішеннях Конституційного Суду № 1-зп від 13.05.97, № 6-рп/2000 від 19.04.2000).

В той же час, виходячи зі змісту повідомлення про підозру ОСОБА_6 інкримінуються дії з предметом кримінального правопорушення, дії з яким визнанні злочином тільки Законом № 361-IX, який набрав чинності 28.04.2020.

Таким чином, ОСОБА_6 притягується до кримінальної відповідальності за дії, які на момент їх вчинення не були передбаченні Кримінальним кодексом України, як кримінальне правопорушення, оскільки діючий в період часу з 01.01.2015 по 31.10.2018 Кримінальний кодекс України не передбачав вчинення правочину з майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, як злочин.

Отже повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 31.07.2024 суперечить положенням ч. 2 ст. 58 Конституції України, п. 1 ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 9 КПК України.

У судовому засіданні захисники-адвокати: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скаргу підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладені в ній факти та обставини, просили її задовольнити, зазначивши, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні дій, які на момент їх вчинення не визнавались Кримінальним кодексом України кримінально караним діянням, тобто зазначає про невірне застосування стороною обвинувачення закону про кримінальну відповідальність, а саме редакції статті 209 КК України, яка не діяла на момент вчинення інкримінованих підозрюваному ОСОБА_6 дій згідно повідомлення про підозру, а також відсутність предикатного злочину (суспільно небезпечного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів), який згідно тексту повідомлення про підозру, ОСОБА_6 не інкримінують. Поряд із цим, вказує на відсутність доказів щодо наявності мети легалізації, як обов`язкової суб`єктивної ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 209 КК України. Крім того наголошує, що посилання у повідомленні про підозру на предмет легалізації, ознаки якого визначенні у ст. 209 в редакції від 28.04.2020, є необґрунтованим. У зв`язку з чим вважають повідомлення про підозру незаконним та необґрунтованим. Наведені обставини тягнуть за собою підстави для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_6 .

Крім того, під час судового розгляду захисниками підозрюваного надано пояснення та акцентовано увагу, що у період з 01.01.2015 по 31.10.2018, який інкримінується підозрюваному ОСОБА_6 діяла редакція ст. 209 КК України від 01.01.2015, яка не передбачала відповідальності за вказаний злочин. Зміна редакції вказаної статті відбулася 28.04.2020 року. Фактично новою редакцією вказаної статті криміналізоване діяння, за яке раніше кримінальної відповідальності не передбачалося, а згідно із ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Отже на час вчинення дій, в яких підозрюється ОСОБА_6 , вказані дії не були кримінальним правопорушенням.

Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав доводи своїх захисників та просив скасувати повідомлення про підозру від 31 липня 2024 року.

Прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги та вказав, що у зв`язку з набранням чинності 28.04.2020 змін до ст. 209 КК України не відбулось декриміналізації легалізації як злочину, а враховуючи, що нова редакція статті передбачає більш м`яке покарання ним застосовано зворотню дії закону у часі та у зв`язку з цим ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України саме в редакції від 28.04.2020. Крім того, прокурор повідомив, що ОСОБА_6 діяв у складі протиправної групи, яка діяла до 31.12.2021, тобто і після набрання чинності змін до ст. 209 КК України, а отже, на його думку, повідомлення про підозру відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства. Також прокурор повідомив, що повідомлення про підозру вручено ОСОБА_6 в порядку, передбаченому КПК України, є обґрунтоване, що підтверджується наданими ним суду доказами.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження, заперечення прокурора, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Cтаттею 21 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст.278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст.276, зміст повідомлення про підозру ст.277 вказаного закону.

Отже підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно із ст.277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (cт.278 КПК України). У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст.279 КПК України).

Судом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000016 від 20.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 31.07.2024 старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України капітаном поліції ОСОБА_8 за погодженням з прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 повідомлено про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

Згідно повідомлення про підозру ОСОБА_6 підозрюється в тому, що виконуючи роль виконавця злочину, у період часу з 01.01.2015 по 31.10.2018, перебуваючи на території ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», що знаходиться за адресою: вул. Будівельників, 16, м. Горішні Плавні, Полтавська обл., діючи із корисливим мотивом за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та іншими невстановленими під час досудового розслідування особами, усвідомлюючи, що згідно з умовами спеціальних дозволів на користування надрами №№ 1012, 1013 від 29.07.1997 товариство має право видобувати лише залізисті кварцити, порушуючи своїми умисними діями п. п. 3.1, 8.6, 8.7 статуту очолюваного ним товариства, ст. ст. 42, 175, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 626, 627 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 2, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. п. 1.3, 2.3, 2.12, 2.15 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 № 168/704, реалізував в адресу контрагентів-покупців незаконно видобуті корисні копалини загальнодержавного значення у вигляді щебню загальною масою 390 482,177 тон на суму 27 298 878,76 грн., порожньої породи загальною масою 322 916 тон на суму 4 180 345,08 грн. та відсіву нефракційного (щебінь з відходів сухої магнітної сепарації) загальною масою 172 222 тон на суму 2 075 330,40 грн., всього на загальну суму 33 554 554,24 грн. з ПДВ, яка перевищує вісімнадцять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, чим вчинив правочин з майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органом досудового розслідування підозрюється у розпорядженні майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, вчиненого особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великому розмірі, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України (в редакції КК України від 28.04.2020).

В подальшому, матеріали стосовно ОСОБА_6 були виділені в окреме кримінальне провадження № 0001868 від 11.09.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке згідно ч. 2 вказаної статті складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Вказана норма також закріплена в ч. 1 ст. 7 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, згідно якої нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом. Також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права.

Відповідно до ч. 3 вказаної статті кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно із ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, Кримінальний кодекс України однозначно визначає, що кримінальним правопорушенням може визнаватись тільки те діяння, яке закріплене в нормах цього Кримінального кодексу України і які діяли на час вчинення цього діяння.

Як вказано вище ОСОБА_6 притягується до кримінальної відповідальності за подовжувальний злочин, вчинений у період з 01.01.2015 по 31.10.2018, передбачений ч. 3 ст. 209 КК України, а саме йому інкримінуються розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, вчиненого особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великому розмірі.

Водночас, Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" від 6 грудня 2019 року № 361-IX (далі - Закон № 361-IX) до Кримінального кодексу України внесено зміни в тому числі, ст. 209 КК України викладено в новій редакції. Закон № 361-IX набрав чинності 28.04.2020.

До внесення змін до КК України Законом № 361-IX диспозиція статті 209 була викладена в наступній редакції "Вчинення фінансової операції чи правочину з коштами або іншим майном, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчинення дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких коштів або іншого майна чи володіння ними, прав на такі кошти або майно, джерела їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набуття, володіння або використання коштів чи іншого майна, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів".

Як видно з внесених змін та викладення ст. 209 КК України Законом № 361-IX законодавцем внесено суттєві зміни до складу вказаного злочину, зокрема змінено предмет вказаного злочину з "кошти або інше майно, одержане внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів" на "майно, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі".

В даному випадку предмет кримінального правопорушення є обов`язковим елементом складу кримінального правопорушення та у разі його відсутності відсутня об`єктивна сторона злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційним Судом неодноразово надавалось офіційне тлумачення вказаної норми та виходячи з рішень Конституційного Суду вказана стаття закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акту (Рішеннях Конституційного Суду № 1-зп від 13.05.97, № 6-рп/2000 від 19.04.2000).

В той же час, виходячи зі змісту повідомлення про підозру ОСОБА_6 інкримінуються дії з предметом кримінального правопорушення, дії з яким визнанні злочином тільки Законом № 361-IX, який набрав чинності 28.04.2020.

Отже, ОСОБА_6 притягується до кримінальної відповідальності за дії, які на момент їх вчинення не були передбаченні Кримінальним кодексом України, як кримінальне правопорушення, оскільки діючий в період часу з 01.01.2015 по 31.10.2018 Кримінальний кодекс України не передбачав вчинення правочину з майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, як злочин.

Таким чином, стаття 209 Кримінального кодексу України (легалізація) мала декілька редакцій, при цьому текст статті, в редакції яку вживає сторона обвинувачення, був введений Законом України 361-ІХ від 06.12.2019, положення якого набрали чинності 28.04.2020.

Фактично дії підозрюваного ОСОБА_6 повинні бути кваліфіковані за статтею 209 КК України в редакції до 28.04.2020, яка мала наступне викладення: «Вчинення фінансової операції чи правочину з коштами або іншим майном, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчинення дій, спрямованих на приховування чи маскування незаконного походження таких коштів або іншого майна чи володіння ним, прав на такі кошти або майно, джерела їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набуття, володіння або використання коштів чи іншого майна, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів».

При цьому, в даному випадку, редакція статті 209 КК України передбачала наявність предикатного злочину (суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів), який згідно тексту повідомлення про підозру, у даному кримінальному провадженні № 0000016 від 20.01.2020 підозрюваному ОСОБА_6 не інкримінують.

У зв`язку із цим, стороною обвинувачення застосовано правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка не підлягала застосуванню стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки формулювання диспозиції ч. 1 ст. 209 КК в редакції закону від 06.12.2019 «майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом» та формулювання… «якщо ці діяння вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом» розширюють межі криміналізації відповідного діяння, а тому в силу ч. 2 ст. 5 КК України не мають зворотної дії в часі.

Також, наведений у повідомленні про підозру перелік листів, які засвідчують вчинення правочинів, свідчить, що всі вони були укладенні до 28.04.2020, тобто до набуття чинності новою редакцією ст. 209 КК України. У той же час, поняття предмету легалізації у виді «майно, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом», у новій редакції ст. 209 КК України за своїм обсягом є ширшим, ніж поняття майна, одержаного «внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння», що містилось у попередній редакції цієї статті. У зв`язку з цим нова редакція ст. 209 КК України порівняно з попередньою, передбачає інший вид легалізації (відмивання), який певним чином погіршує становище особи. Отже, в цій частині нова редакція ст. 209 КК України не може мати зворотної дії у часі відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України. Звідси, посилання у повідомленні про підозру на предмет легалізації, ознаки якого визначенні у ст. 209 КК України в редакції від 28.04.2020, є необґрунтованим.

Крім того, у повідомленні про підозру наведено лише перелік укладених договорів-поставки, проте які з них були спрямовані на приховання чи маскування незаконного походження коштів або майна не зазначено. Таким чином, у повідомленні про підозру не наведено доказів щодо наявності мети легалізації, як обов`язкової суб`єктивної ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 209 КК України.

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_6 діяв у складі протиправної групи, діяльність якої припинена у 2021 році, тобто коли вже набрала чинності редакція ст. 209 КК України від 28.04.2020, суд не бере до уваги, оскільки у повідомленні про підозру чітко зазначено період часу з 01.01.2015 по 31.10.2018, коли ОСОБА_6 був співучасником злочину, крім того усі фактичні обставини справи викладенні у повідомленні про підозру ОСОБА_6 з посиланням на конкретні докази: договори-поставок та листи свідчать, що всі вони були укладені до 28.04.2020, тобто до набуття чинності новою редакцією ст. 209 КК України. Інших даних з посиланням на конктертні докази вчинення ОСОБА_6 злочину після 20.04.2020 повідомлення про підозру не містить.

Доводи прокурора про те, що нова редакція статті 209 КК України передбачає більш м`яке покарання і саме тому ним застосовано зворотню дії закону у часі та ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України саме в редакції від 28.04.2020 суд не бере до уваги, оскільки поняття предмету легалізації у виді «майно, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом», у новій редакції ст. 209 КК України за своїм обсягом є ширшим, ніж поняття майна, одержаного «внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння», що містилось у попередній редакції цієї статті. У зв`язку з цим нова редакція ст. 209 КК України порівняно з попередньою, передбачає інший вид легалізації (відмивання), який певним чином погіршує становище особи. Отже, в цій частині нова редакція ст. 209 КК України не може мати зворотної дії у часі відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України. Тому, посилання у повідомленні про підозру на предмет легалізації, ознаки якого визначенні у ст. 209 в редакції від 28.04.2020, є необґрунтованим.

З огляду на вище викладене, слідчий суддя знаходить слушними доводи сторони захисту щодо необґрунтованості пред`явленої ОСОБА_6 підозри.

За наведених вище обставин, враховуючи, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 31.07.2024 суперечить положенням ч. 2 ст. 58 Конституції України, п. 1 ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 9 КПК України, слідчий суддя дійшов до переконання, що скаргу слід задовольнити, а повідомлення про підозру скасувати.

Керуючись ст.ст. 111-135, 277-278, 303, 305-307, 309, 371-372 КПК України, слідчий суддя, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на повідомлення про підозру від 31.07.2024 в рамках кримінального провадження № 0000016 від 20.01.2020 - задовольнити.

Скасувати повідомлення про підозру від 31 липня 2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, у кримінальному провадженні № 0000016 від 20.01.2020.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1