Справа № 129/294/24
Провадження №11-кп/801/269/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2024 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з моменту його затримання на виконання вироку.

в с т а н о в и в :

ОСОБА_9 , відповідно до ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є військовозобов`язаним, солдатом запасу, у зв`язку з проведенням призову громадян за мобілізацією на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022, пройшов медичний огляд, за результатами якого визнаний військово-лікарською комісією обмежено придатним до військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії №107/3559 від 29.05.2023, а саме непридатним до служби в Десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Так, ОСОБА_9 в приміщенні службового кабінету ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , 21.08.2023 під особистий підпис отримав бойову повістку про явку на збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_2 05.10.2023 на 09 год 00 хв. для відправки до НОМЕР_1 окремої механізованої бригади військової частини НОМЕР_2 механізованих військ Сухопутних військ Збройних сил України.

ОСОБА_9 діючи всупереч вимогам ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», нехтуючи конституційним обов`язком громадянина України, спрямованим на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, військовим обов`язком громадянина України на проходження військової служби під час мобілізації та не маючи підстав для відстрочки від призову на військову службу, без поважних причин 05.10.2023 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим його не було відправлено до військової частини НОМЕР_2 для проходження військової служби в Збройних силах України, таким чином умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Дії ОСОБА_9 кваліфікуються за ст.336 КК України як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2024 року та призначити ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовий строк 3 роки.

Вимоги мотивує тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, що суттєво зменшує його суспільну небезпеку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, щиро розкаявся, вину визнав, давав під час досудового розслідування та у судовому засіданні зізнавальні показання, жалкує про вчинене, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, має на утриманні хвору матір.

До початку судового засідання прокурор Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 подав відмову від своєї апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просив закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у зв`язку із відмовою прокурора від апеляційної скарги та закрити в цій частині апеляційне провадження; думку захисника ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, просив задовольнити, не заперечував проти закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою сторони обвинувачення; перевіривши матеріали кримінального провадження, виконавши вимоги ч.3 ст.404 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2024 року відносно ОСОБА_9 доцільно закрити, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 - слід залишити без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ст. 336 КК України, - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, та підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами.

Щодо вимог апеляційної скарги в частині призначеного покарання.

В ч.2 ст..65 КК України зазначено «Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

Обираючи підсудному покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети -не тільки кари, а і виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості (ст.372 КПК України).

З огляду на вимоги закону, що стосується призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , то на думку апеляційного суду, воно призначене судом відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, врахувавши при цьому, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні матір, яка хворіє.

Також враховано пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обтяжуючих.

Суд вважає, що перелічені вище обставини, ніяким чином, не зменшують тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, вони не є визначальними для вирішення питання можливості застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

Апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_9 визнав вину та щиро розкаявся, що є пом`якшуючою обставиною, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_9 визнав вину, проте щиро, дійсно та відверто не розкаявся, в його виступах та поведінці відсутній осуд своїх дій, жодним чином не намагався виправити ситуацію, що склалася, до призовного пункту після вчинення злочину він не з`являвся. Зазначене свідчить про відношення обвинуваченого до скоєного, тобто відсутність щирого каяття як пом`якшуючої покарання обставини в розумінні КПК України. Не підтвердив обвинувачений та не висловив бажання з`явитись до призовного пункту РТЦК і в ході апеляційного розгляду справи.

Апеляційний суд звертає увагу на посилання обвинуваченого, що він злякався за своє життя, адже раніше у збройних силах не служив, відповідних навиків немає, на переконання апеляційного суду, не є поважними причинами для неявки на збірний пункт ТЦК та не звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності, оскільки чинним законодавством встановлено ряд поважних причин, за яких громадяни України можуть не з`явитися до ТЦК, за наявності підтверджуючих документів. Причина, зазначена ОСОБА_9 не може визнаватись поважною.

Окрім того, колегія суддів враховує, що у випадку звільнення осіб від покарання з випробуванням, останні підлягають звільненню і з військової служби, що є одним із способів ухилення від мобілізації, що фактично і є у випадку обвинуваченого, а тому застосування до нього ст. 75 КК України у воєнний час, коли держава перебуває в стадії активних військових дій, колегія суддів вважає такою, що не відповідає вимогам закону та меті покарання вцілому.

Згідно зі ст. 65 Конституції України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

На думку колегії суддів, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 листопада 2023 року справа № 641/1067/23, суд першої інстанції дійшов вірного переконання, що необхідною і достатньою мірою покарання для перевиховання обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів може бути покарання у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а також у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України та узгоджується із роз`ясненнями, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.403 КПК України якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 наголосив, що «…окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину…».

У справі «Скоппола проти Італії № 2» від 17.09.2009 р. Європейський суд з прав людини виклав правову позицію, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на суд покладається обов`язок, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників кримінального провадження.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає ,що юридично-правових чи процесуальних підстав для зміни чи скасування вироку районного суду не має.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти відмову від апеляційної скарги прокурора Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 , апеляційне провадження в цій частині,- закрити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ,- залишити без задоволення.

Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2024 року відносно ОСОБА_9 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального Суду в складі Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня її проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4