Справа № 308/116/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальну справу №308/116/19 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001488 від 12.12.2018 року , про обвинувачення,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Батьово, Берегівського району, Закарпатської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20.10.2021 року вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років і 1 (одного) місяця позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення :

прокурора ОСОБА_4

сторона захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення:

11 грудня 2018 року близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи таємно, повторно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого, скориставшись відсутністю очевидців в кімнаті будинку за адресою: АДРЕСА_2 , викрав з гаманця, який лежав на кухонному столі, грошові кошти в сумі 1 тис. 900 гривень, які належали ОСОБА_6 , чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 1900, 00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому. По суті фактичних обставин справи пояснив, що 11 грудня 2018 року ввечері, близько 21 -22 год. викрав з гаманця, який належав ОСОБА_6 , яка являється його рідною сестрою 1900, 00 гривень.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просила проводити розгляд справи без її участі.

Враховуючи,що потерпіла не була свідком, очевидцем вказаної події, з огляду на наявність заяви потерпілої про розгляд без участі, зважаючи на відсутність заперечень зі сторони інших учасників процесу, суд, керуючись ст. 325 КПК України, ухвалив рішення про проведення судового розгляду за її відсутності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Після роз`яснення учасникам судового розгляду наслідків застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, вони підтвердили відсутність оспорюваних ними обставин по справі та погодилися, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 КК України крадіжка, вчинена повторно або за попередньою змовою групою осіб карається пробаційним наглядом на строк від трьох до п`яти років або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Кримінальна відповідальність передбачає законно обґрунтований обов`язок обвинуваченого ОСОБА_3 , який вчинив кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, піддатися осуду з боку держави і бути покараним у повній відповідності із законом.

Обвинувачений на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності на той час не страждав, не страждає на такі і в теперішній час, поводиться адекватно. Тому суд визнає його осудним та відповідальним за скоєне.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів ( ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд відповідно до статті 66 КК України відносить щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до статті 67 КК України не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 185 КК України відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, вчинене умисно та особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_3 всі пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання на певний строк у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими встатті 72 цього Кодексу.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_3 засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2021 року за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років і 1 (одного) місяця позбавлення волі.

У даному випадку підлягає застосуванню положення ч. 4 ст. 70 КК України при визначенні остаточного покарання обвинуваченому, так як злочин вчинений до винесення вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2021 року.

При призначенні покарання суд враховує вирок Ужгородського міськрайонного суду від 20.10.2021 р. яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України, та призначає покарання за правилами ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 20.10.2021 року, зарахувавши йому відбуту ним частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2021 року - повністю.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Дане остаточне покарання (позбавлення волі), на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 р.).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 вимог ст. 75 КК України суд не вбачає.

Запобіжний захід не застосовувався.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази і арешт майна

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Процесуальні витрати

Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.

Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.

У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Матеріали кримінального провадження не містять документально підтвердженні витрати держави на проведення експертиз.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та 2 (два) місяці;

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених за даним вироком та за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, за який його засуджено вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2021 року, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_3 остаточно до відбуття призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири)роки та 2 (два) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , рахувати з моменту його фактичного затримання в рамках кримінальної справи №308/13703/21 за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2021 року з 07 години 00 хвилин 24 серпня 2021 року (ухвала суду від 14.02.2022 року справа №308/13703/21).

Зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання, відбуту ним частину строку покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2021 року - повністю.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 - не обирати.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк із моменту отримання його копії. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1