Номер провадження: 11-сс/813/532/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

законного представника підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в рамках кримінального провадження № 0001489, внесеного до ЄРДР 21 грудня 2024 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши підозрюваному залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 за виключенням часу, необхідного для здійснення стаціонарного лікування, а також відвідування медичних закладів та залишати житло під час оголошення повітряної тривоги строком до 14 квітня 2025 року включно.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного, які не зменшилися та продовжує існувати.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що сторона захисту повністю не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її необґрунтованою, безпідставною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне:

- повідомлення про підозру необґрунтоване належними доказами та ґрунтується лише на припущеннях, оскільки, наразі достеменно не відомо, що саме відбувалось в автомобілі, оскільки, на даний час допит неповнолітнього ОСОБА_7 є неможливим у зв`язку із частковою амнезія. Крім того, до матеріалів клопотання про продовження запобіжного заходу органом до судового розслідування надано лише протокол допиту свідка ОСОБА_10 та протокол допиту потерпілої ОСОБА_11 , інших матеріалів, на які, як на підставу обґрунтованості повідомлення про підозру посилається прокурор не долучено, що в свою чергу позбавляє можливості слідчого суддю в повній мірі дослідити обставини, якими обґрунтоване клопотання та прийняти законне рішення;

- слідчий суддя при постановленні оскаржуваної ухвали не прийняв до уваги, той факт, що прокурором не надано жодного доказу, того, що підозрюваний може вчиняти дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України;

- слідчий суддя залишив поза увагою, що ОСОБА_7 постійно потребує медичної допомоги лікарі психологів, та психіатрів та перебуває під наглядом вказаних лікарів. У нього відмічаються порушення сну, знижений настрій, тривожність, безсоння, плаксивість, дратівливість, суіцидальні думки, прийом ліків, продовжується без позитивної динаміки. Лікарі одностайні у рекомендація щодо щоденного знаходження ОСОБА_7 на свіжому повітрі, йому рекомендовано щоденні прогулянки у продовж не менш 2-4- х годин, плавання. Крім того, наразі у зв`язку з продовженням навчання та вступом до вищого навчального закладу, ОСОБА_7 потребує додаткової підготовки до вступних екзаменів та відвідання відповідних курсів і роботи з викладачами. Таким чином, застосування одного з найсуворішого запобіжних заходів до неповнолітнього ОСОБА_7 не тільки не відповідає меті забезпечення кримінального провадження, а й порушує невід`ємні конституційні права останнього.

Посилаючись на викладене захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою у задоволені клопотання прокурора відмовити.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник та підозрюваний апеляційну скаргу підтримали, наполягали на її задоволенні.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав ухвалу слідчого судді такою, що відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Заслухавши доповідь головуючого, доводи та пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви суду.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався зазначених вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п.9 ч.2 ст.131 КПК України).

Згідно з ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст.177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ч.2 ст.177 КПК України).

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до клопотання у провадженні СУ ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001489 від 21 грудня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

24 грудня 2024 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_7 , 20.12.2024 у другій половині дня (точний час органами досудового розслідування не встановлений), не маючи при собі посвідчення водія, оскільки на курсах підготовки водіїв він ніколи не навчався, достеменно знаючи, що керування транспортними засобами без відповідного посвідчення заборонено, знаходячись по вулиці Медична, 408 в селищі Таїрове Одеського району Одеської області, приступив до керування автомобілем «CITROEN С3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить його матері ОСОБА_12 , чим грубо порушив вимоги пункту 2.1. а) «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі Правила).

У той же день, близько 23 години 20 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи цим транспортним засобом, здійснював рух у темний час доби по автомобільній дорозі загального користування міжнародного значення М-27 сполученням «Одеса-Чорноморськ», що має відповідне обладнання дорожнього покриття та придорожньої зони, на якій організований двосторонній рух і проїзна частина має по одній (місцями дві) смуги для руху у протилежних напрямках, що позначені відповідною горизонтальною дорожньою розміткою 1.1. (вузька суцільна лінія, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено) і 1.5. (переривчаста лінія, яка позначає межі смуг руху, за наявності двох і більше смуг, призначених для руху в одному напрямку).

Рухаючись на 10 км + 150 м цієї автодороги, поза населених пунктів, на території Таїровської територіальної громади в Одеському районі Одеської області, зі сторони міста Одеса у напрямку міста Чорноморськ, на неосвітленій штучними джерелами освітлення ділянці, де установлений дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості до 50 км/год», що вимагав від водіїв особливої уваги, ОСОБА_7 , здійснюючи рух з перевищенням цієї швидкості руху (фактична швидкість руху органами досудового розслідування не встановлена), вкрай уважним не був, за дорожньою обстановкою постійно не стежив, не переконався, що обрана ним швидкість руху забезпечить постійний контроль за траєкторією руху цього автомобіля і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, чим проявив кримінальну протиправну недбалість, тобто не передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті іншій особі, як наслідку своєї дії, що утворювала реальну загрозу для життя і здоров`я цієї особи, хоча повинен був і міг передбачити ці наслідки, якщо б діяв більш обачливо.

Не маючи тривалого водійського стажу і досвіду керування транспортом, ОСОБА_7 позбавив себе можливості адекватно сприймати навколишню дорожню обстановку, своєчасно реагувати на її зміну, контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним, не вжив своєчасних заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації, на прямій рівній, асфальтованій, сухій ділянці горизонтального профілю, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, через перевищення допустимої швидкості, не впорався з керуванням, допустив занос задньої частини автомобіля, що призвело до втрати його курсової стійкості і некерованого виїзду за межі проїзної частини на праве за ходом руху узбіччя, з наїздом на нерухомі перешкоди у вигляді: придорожніх дерев, залізобетонної опори ліній електромереж, з подальшим перекиданням транспортного засобу.

Своїми необережними діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги пунктів 1.5.; 2.3. б); 12.1.; 12.9.; дорожнього знаку 3.29 Правил.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру цього автомобіля ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяні ТЯЖКІ тілесні ушкодження, що призвели до його смерті на місці пригоди.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 січня 2025 року до ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 20 лютого 2025 року.

Відповідно до ч.1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим (ч.6 ст.181 КПК України).

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку домашнього арешту для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час розгляду зазначеного клопотання слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Також, слідчим суддею перевірено клопотання прокурора на відповідність вимогам закону, з`ясовано питання про те, чи підтверджується наявність, зазначених у клопотанні прокурора, підстав для продовження стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та постановлено ухвалу про його задоволення.

З таким висновком слідчого судді погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки наявність обґрунтованість підозри підтверджується доданими до клопотання доказами, їм надана правильна оцінка слідчим суддею.

Апеляційний суд погоджується із мотивами ухвали слідчого судді щодо висновку про те, що не зменшилися та продовжують існувати ризики (1) переховування від органів досудового розслідування та/або суду, (2) незаконно впливати на свідків, які обумовлені: характером та тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення - ймовірне вчинення підозрюваним злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі від 3-х до 8-ми років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до 3-х років; підвищеною суспільною небезпечністю інкримінованого кримінального правопорушення, яке зазіхає на суспільну складову безпечного життя, оскільки формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них злочинних дій у сфері безпеки дорожнього руху; а також фактичні обставини справи смерть потерпілого; а також дані про особу підозрюваного, який є молодою особою - 18 років, проживає разом з матір`ю ОСОБА_9 , раніше не судимий, неодружений, який не працює і не навчається, неповнолітніх дітей на утриманні немає, що свідчить про відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, які можуть утримати останнього за місцем свого проживання.

Ураховуючи, що в оскаржуваному рішенні слідчий суддя, виходячи з доводів сторони обвинувачення, зазначив достатні підстави, наявність яких підтверджується дослідженими доказами, продовження існування встановлених при застосуванні та продовженні запобіжного заходу ризиків підтвердилося. Адже, як вважає колегія суддів, ймовірність настання наведених ризиків не зазначена абстрактно, а переконливо продемонстрована.

Вказане не свідчить, що поза всяким сумнівом ОСОБА_9 здійснюватиме відповідні дії. Але наведені факти, котрі підтверджують, що підозрюваний має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, сторона захисту в ході апеляційного перегляду не спростувала, тому колегія суддів погоджується зі слідчим суддею щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу підозрюваному у вигляді домашнього арешту.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У той же час, в апеляційній скарзі сторона захисту наводить перелік обставин, які слідчий суддя в мав би врахувати при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , зокрема, захисник посилається на те, що у підозрюваного незадовільний стан здоров`я, та за рекомендаціями лікарів ОСОБА_7 рекомендовано щоденні прогулянки на свіжому повітрі у продовж не менш 2-4- х годин та плавання. Крім того, наразі, у зв`язку з вступом до вищого навчального закладу, ОСОБА_7 потребує додаткової підготовки до вступних екзаменів та відвідання відповідних курсів і роботи з викладачами. Все це у сукупності, за переконанням захисника, мало б переконати слідчого суддю про необхідність відмовити у продовженні запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 .

Колегія суддів, безумовно, сприймає такі доводи сторони захисту, втім у світлі інкримінованих обставин справи, зазначене не є настільки переконливими обставинами, що могли б знизити встановлені ризики до маловірогідних чи до їх виключення.

Порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, які б могли вплинути на законність судового рішення, колегією суддів також не встановлено.

Згідно з ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право, у тому числі, залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст. 131, 132, 176, 177, 181, 193, 194, 309, 370, 376, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в рамках кримінального провадження № 0001489, внесеного до ЄРДР 21 грудня 2024 року,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4