Справа № 446/333/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2025 м. Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області у складі

головуючого-судді ОСОБА_1 ;

за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

прокурора ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ;

захисника ОСОБА_6 ;

потерпілого ОСОБА_7 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000284 від 27 грудня 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Кам`янка-Бузька Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, одруженого, у якого на утриманні є одна неповнолітня дитина, з середньою освітою, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2023 року приблизно о 21:15 год. ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем ведення господарської діяльності ФОП ОСОБА_8 , а саме: у приміщенні кафе-бару «Озон», що за адресою: вул. Незалежності, 16, м. Кам`янка-Бузька, Львівський район, Львівська область, знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи цілеспрямовано, протиправно, умисно, та з метою завдання шкоди здоров`ю, реалізуючи свій злочинний намір на заподіяння тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_7 , сидячи на дивані за столиком, схопив останнього за верхній одяг та наніс приблизно 4 удари правою та 3 удари лівою руками в область голови та тулуба ОСОБА_7 .

В подальшому потерпілий ОСОБА_7 встав з-за столу, а ОСОБА_5 піднявся вслід за ним та продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заподіяння тілесних ушкоджень підійшов до останнього та ще наніс приблизно 2 удари правою рукою по обличчі, внаслідок чого ОСОБА_7 втратив рівновагу та впав спиною до підлоги. Після того, ОСОБА_5 скориставшись тим, що потерпілий перебуває в лежачому положенні на спині, не міг чинити активного опору, підійшов до нього та наніс приблизно 11 ударів правою ногою у взутті по обличчі та тулубу ОСОБА_7 .

В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_5 піднялись, після чого останній наніс приблизно 1 удар по обличчі потерпілого, штовхнув його, внаслідок чого той впав на підлогу. Після чого ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_7 , скориставшись тим, що потерпілий перебуває в лежачому положенні на спині, не міг чинити активного опору наніс останньому удар правою ногою по тулубу, після якого також впав. Одразу ж після цього, ОСОБА_5 піднявся та продовжив вчиняти протиправні дії, зокрема підійшов до лежачого ОСОБА_7 та наніс удар правою рукою по обличчі останнього, а також приблизно 9 ударів правою ногою по обличчі та тулубі.

Після цього ОСОБА_5 продовжуючи свої дії взяв рукою за ногу лежачого потерпілого та відтягув його на середину залу кафе - бару «Озон» де наніс приблизно 3 удари ногою по обличчі та тулубі, потім знову відтягув на середину залу кафе - бару «Озон» та наніс 1 удар ногою по обличчі, сів на лежачого ОСОБА_9 та наніс йому приблизно 14 ударів рукою по обличчі.

В подальшому, ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_7 взяв лівою рукою за верхній одяг, а правою наніс останньому удар по обличчі, відпустив та наніс ще 3 удари правою рукою по обличчі, в цей час ОСОБА_7 сів на диван, а ОСОБА_5 підійшов до нього та наніс останньому приблизно 8 ударів по обличчі, а також 3 удари правою рукою по тулубу.

В результаті нанесених ОСОБА_5 ударів потерпілому ОСОБА_7 , останній отримав тілесні ушкодження у виді: «Незначного розриву печінки. Гемоперитонеум», які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, яке передбачене у ч. 1 ст. 121 КК України заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 12 КК України визнав та пояснив, що дійсно 26.12.2023 він перебував у кафе-барі «Озон» де розпивав спиртні напої і де в подальшому зустрів раніше знайомого йому потерпілого ОСОБА_7 , який є військовослужбовцем, і який також перебував у стані алкогольного сп`яніння. Вказав, що ОСОБА_7 підійшов до нього та почав чіплятися у відповідь на що, він ОСОБА_5 , наніс йому тілесні ушкодження кількість та локалізація яких відповідає тим, що описані у обвинувальному акті. Обвинувачений вказав, що він не може пояснити на даний час чому так вийшло, однак шкодує про вчинене і повністю визнає свою вину та просить його суворо не карати. Вказав, що з потерпілим він примирився, але відшкодувати йому завдану шкоду він не може у повному обсязі, бо не працює.

Потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що він є військовослужбовцем, який мобілізований та 07.01.2023 у м. Бахмуті отримав поранення виконуючи бойові завдання, а саме травму голови та плеча. З цього часу проходив лікування та згодом перебував на реабілітації вдома і повинен був відбувати до місця проходження служби. Вказав, що 26.12.2023 він дійсно перебував у кафе-барі «Озон» в стані алкогольного сп`яніння де зустрів раніше знайомого ОСОБА_5 і у них почався конфлікт, однак через що він не може пригадати. Вказав, що пам`ятає лише перший удар в обличчя від якого він упав, а далі нічого вже не пам`ятає, однак знає, що ударів було дуже багато. Після цього, він викликав таксі та поїхав додому і ліг спати. На рано він зрозумів, що йому дуже погано і він на прохання мами поїхав до лікарні, згодом у лікарні йому констатували розрив внутрішніх органів та внутрішню кровотечу, а згодом прооперували. Вказані оперативні втручання мали наслідком захворювання «гепатиту С». Потерпілий зазначив, що він не має до обвинуваченого ані негативного, ані позитивного ставлення, не хоче, щоб він відбував покарання у місцях позбавлення волі. Разом з тим зазначив, що з часу виникнення цієї ситуації, по даний час, йому не було відшкодовано жодних коштів, хоча його мати на лікування витрачала кошти.

Свідок ОСОБА_10 суду повідомила, що вона є мамою потерпілого і повідомила, що її син є військовослужбовцем та виконував бойові завдання в районі населених пунктів Соледар та Бахмут де отримав важку травму голови, після чого довго лікувався та проходив реабілітацію. Внаслідок такої травми у нього постійні головні болі, він багато чого забуває. Свідок зазначила, що 26.12.2023 її син був дома, збирався до відправлення на військову службу, так як закінчив реабілітацію після отриманого поранення. В цей день, він пішов у місто купити собі необхідні речі для поїздки і повернувся вже близько 22:00 год. на таксі. Коли прийшов то нічого не хотів розповідати, але тримав руками голову і дуже хотів лягати спати, з чим вона йому допомогла. Коли рано вона зайшла до нього у кімнату, то побачила, що він не спить, а на її запитання відповів, що його все болить і він не може встати, тому вона наполягла на тому, щоб поїхати у лікарню. Коли вже він був у лікарні, то розповів, що його вечором побив знайомий у кафе-барі «Озон». В лікарні йому було проведено ряд обстежень та виявлено внутрішню кровотечу, де він був негайно прооперований, а згодом проходив лікування у місті Львові. В процесі лікування йому було ще додатково діагностовано «гепатит С». Свідок вказала, що обвинувачений жодного разу не прийшов до них, не допомагав ніяким чином, а все лікування вона оплачувала самостійно, а частково йому було проведено лікування за рахунок держави як військовослужбовцю. Розповіла, що одного разу до неї приїжджав брат обвинуваченого, який просив закрити справу, однак вона відмовилася, бо не розуміла, що буде далі з її сином. На даний час вона має фінансові претензії до обвинуваченого, а саме щодо відшкодування коштів, які вона понесла на лікування сина орієнтовною вартістю 40 тисяч гривень.

Свідок ОСОБА_11 в суді пояснила, що вона працює офіціантом у кафе-барі «Озон» і у цей день вона була на роботі, бачила там і обвинуваченого і потерпілого. Самої бійки вона особисто не бачила, лише потім дізналася про неї від співробітників.

Свідок ОСОБА_12 суду розповів, що 26.12.2023 він працював таксистом у м. Кам`янка-Бузька і близько 21:00 він отримав виклик і забрав потерпілого, якого відвіз спочатку у магазин, а згодом додому десь на вул. Мазепи-Виговського. Зазначив, що він чув від потерпілого запах алкоголю, однак він нормально рухався та поводився, нічого зайвого не говорив. Жодних слідів крові чи синців він не бачив.

Дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами встановлено таке.

Так, відповідно до витягу з ЄРДР від 27.12.2023, а також рапортів працівників поліції від 27.12.2023 дане кримінальне провадження розпочато на підставі повідомлення лікарської установи про те, що в супроводі матері за наданням медичної допомоги звернувся ОСОБА_7 і у нього діагностовано: тупа травма живота, внутрішньо-черевна кровотеча, розрив селезінки. Стан важкий, госпіталізований у реанімацію (том 1, а.с. 79-82).

Відповідно до протоколу затримання від 27.12.2023 ОСОБА_5 було затримано за підозрою у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України о 22:40 год. (том 1, а.с. 83-86).

Протоколом від 28.12.2023 прийнято усну заяву від ОСОБА_7 , який повідомив, що 26.12.2023 близько 18:40 год. у кафе-барі «Озон» у м. Кам`янка-Бузька, знайомий ОСОБА_5 в ході конфлікту спричинив йому тілесні ушкодження шляхом нанесення ударів по тілу (том 1, а.с. 87-89).

Протоколом огляду предмета та перегляду відеозапису від 28.12.2023 встановлено, що на відповідних файлах міститься відеозапис із камери відоспостереження у приміщенні кафе-бару «Озон», що на другому поверсі будівлі за адресою: м. Кам`янка-Бузька, вул. Незалежності, 16. Під час перегляду відеозапису встановлено, що двоє чоловіків, які сидять за столом в подальшому починають шарпанину, а згодом як один з них наносить удар правою рукою в обличчя. Згодом зафіксовано, як ці особи перебувають у лежачому положенні і триває бійка та один з них наносить удари іншому. Такі удари наносяться руками та ногами у такі частини тіла як голова та живіт. Відеозапис також зафіксував момент припинення бійки (том й, а.с. 95-124).

Оглянути в судовому засіданні відеозаписом подій, що мали місце 26.12.2023 у кафе-барі «Озон» встановлено, що на ньому зафіксовано спілкування обвинуваченого та потерпілого, які себе опізнали при перегляді відео в судовому засіданні. З вказаного відео чітко видно, як обвинувачений ОСОБА_5 наносить удари потерпілому ОСОБА_7 . Такі удари є численними, наносяться у різні ділянки тіла руками та ногами. З відео видно, що процес є триваючим, а потерпілий практично протягом усього часу інциденту не чинить жодного опору (том 1, а.с. 125).

З медичної карти стаціонарного хворого №6319 від 27.12.2023 видно, що потерпілий ОСОБА_7 поступив у медичний заклад з діагнозом: тупа травма живота, внутрішня черевна кровотеча, розрив печінки, розрив селезінки. Цього дня йому проведено оперативне втручання, виписаний з діагнозом «Незначний розрив печінки, гемоперитонеум» (том 1, а.с. 127-144).

Відповідно до висновку експерта №10/2024 від 12.02.2024, при судово-медичній експертизі встановлено, що потерпілому ОСОБА_7 діагностовано «Незначний розрив печінки, гемоперитонеум». Вказані тілесні ушкодження могли утворитися незадовго до госпіталізації по механізму ударів від дії тупого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, яким, зокрема, могли бути руки, зведені у кулак, ноги у взутті та інші предмети, тобто можуть відповідати вказаному часу та обставинам виникнення, на які вказує потерпілий, а саме при побитті 26.12.2023 та за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Згідно встановленого діагнозу у потерпілого ОСОБА_7 діагностовано внутрішньо черевну кровотечу, впродовж розвитку якої потерпілий міг вчиняти активні дії та пересуватися (том 1, а.с. 147-150).

Усі досліджені в судовому засіданні письмові докази є належними, допустимими і достовірними, такі, що зібрані в порядку, встановленому КПК України, жодної підстави, передбаченої ст.87 КПК України для визнання вказаних доказів недопустимими, судом не встановлено.

Так, під час судового розгляду сторона обвинувачення довела, що ОСОБА_5 заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , тобто завдав умисно тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя потерпілого в момент їх заподіяння.

Такі обставини повністю доводяться дослідженим у судовому засіданні відеозаписом цих подій, де обвинувачений тривалий час наносить тілесні ушкодження потерпілому, а останній не чинить достатнього опору. Такі ж обставини нанесення тілесних ушкоджень підтверджує потерпілий, визнає обвинувачений і їхні покази співвідносяться з показами свідків, які допитані судом.

Також, на підставі зібраних медичних документів, а також висновку судово-медичної експертизи судом встановлено, що нанесені тілесні ушкодження потерпілому обвинуваченим за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При призначенні покарання суд враховує положення ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якого покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні по справі №1-33/2004 від 2 листопада 2004 року серед іншого вказав, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, одружений, на його утриманні перебуває одна неповнолітня дитина, яка проживає з матір`ю за межами держави, за місцем проживання згідно характеристики скарг на нього не надходило, не має місця праці, перебуває на військовому обліку, до лав ЗСУ не призивався. Згідно досудової доповіді має середній ризик вчинення кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України є тяжким злочином.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Причому суд відхиляє покликання захисниці на наявність таких обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Як вказав ВС у постанові від 27.04.2021 № 520/16394/16-к, той факт, що засуджений визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки.

З обставин справи видно, що ОСОБА_5 не проявляв будь-якої поведінки, яка б була характерна для щирого каяття. Зокрема він не висловлював будь-якого жалю щодо вчиненого починаючи з моменту його затримання і до моменту закінчення судового розгляду, він не вчинив жодних активних дій, які б могли слугувати підставою для висновку, що він справді шкодує про вчинене (вибачення, відшкодування шкоди тощо). Поведінка обвинуваченого в судовому засіданні, яке тривало більше року, свідчила, що він не переймався станом здоров`я потерпілого чи наслідками його протиправних дій, а виключно переймався питаннями його можливого покарання.

Суд також не вбачає підстав для висновку про те, що обвинувачений активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину (постанова ВС у справі № 263/15605/17).

Оскільки будь-яких описаних вище дій обвинуваченим не було вчинено, то суд вважає, що сам факт визнання вини у суді і надання правдивих показів обвинуваченим не може бути витлумачено як активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням усіх обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, суд вважає, що покарання обвинуваченому необхідно обрати у виді позбавлення волі на строк в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки саме такий вид покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами.

Оцінюючи прохання обвинуваченого та його захисниці про необхідність звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд вважає, що таке звільнення від відбуття покарання не може мати місця у даному випадку з огляду на таке.

Згідно положень ст. 75 КК України, якщо суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За змістом кримінального закону ступінь тяжкості вчиненого злочину передбачає не тільки врахування самої категорії тяжкості, визначеної ст. 12 КК України, а й індивідуальних особливостей злочинного діяння.

Так, вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є тяжкими, а обставини його вчинення свідчать, що обвинувачений абсолютно ігнорував норми моралі та закону, зокрема вчинив публічне побиття потерпілого, який практично не чинив йому опору, причому достименно знаючи, що обвинувачений є військовослужбовцем і перебуває на реабілітації.

Суд вважає, що та обставина, що цей злочин вчинено в умовах воєнного стану відносно діючого військовослужбовця, який пройшов реабілітацію після важкого поранення, вказує власне на неможливість застосування статті 75 КК України та неможливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.

А враховуючи те, що покарання має на меті запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, то призначення покарання за вчинення даного кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, на переконання суду, сприятиме недопущенню протиправної поведінки відносно військовослужбовців, які постраждали внаслідок бойових дій.

Приймаючи таке рішення, суд бере до уваги думку потерпілого, який просив не позбавляти волі обвинуваченого, однак вважає, що таке прощення настало з огляду на позитивні індивідуальні риси характеру потерпілого та його життєвий досвід, однак таке прощення не є наслідком будь-яких позитивних дій обвинуваченого, з яким закон пов`язує можливість звільнення від покарання (щире вибачення, відшкодування шкоди тощо).

Суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання в межах санкції статті кримінального закону, без прийняття рішення про звільнення його від відбуття покарання з випробуванням, забезпечить справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи обвинуваченого.

Тому, суд погоджується з думкою прокурора, що обвинуваченому необхідно обрати покарання без застосування положень статті 75 КК України.

Строк обраного раніше запобіжного заходу сплив і прокурор не клопотав про його продовження чи обрання, а тому підстав для вирішення запобіжного заходу немає.

Цивільний позов заявлено не було.

Речові докази по справі слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29.12.2023 скасувати на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання.

Згідно частини п`ятої статті 72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_5 у строк покарання його попереднє ув`язнення з 27.12.2023 до 30.01.2024.

Арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29.12.2023 скасувати.

Речові докази:

- куртку чорного кольору на засувку з капюшоном, джинсові штани чорного кольору з маркуванням «Baron jns», шкіряний ремінь з маркуванням «Armani», кофту чорного кольору з маркуванням «Puma» на замок білого кольору повернути ОСОБА_5 ;

- DVD-R диск наданий ФОП ОСОБА_8 залишити при матеріалах кримінального провадження;

- медичну карту стаціонарного хворого №6319 на ім`я ОСОБА_7 на 35 аркушах повернути до КНП «Кам`янка-Бузька ЦРЛ».

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок ухвалено в нарадчій кімнаті 31.03.2025.

Суддя ОСОБА_1