Справа № 154/1911/24 Провадження №11-кп/802/211/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000346 від 01.04.2024 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 грудня 2024 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соснина Іваничівського району Волинської області, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 27.04.2023 вироком Нововолинського міського суду Волинської області за ч. 2 ст. 185, ч.1 ст.310 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 5 місяців,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк покарання визначено рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 .

Вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат,

В С Т А Н О В И В

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 31 березня 2024 року о 15 год. 38 хв., перебуваючи у приміщенні кафе «Каскад», що розташоване за адресою вул. Луцька, буд.117, м. Володимир Волинської області, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, котрий введений Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан, який неодноразово безперервно продовжено та який діє по даний час, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав мобільний телефон марки «Аpple» моделі «Iphone XS 64 GB» вартістю 6833 грн. 33 коп., який знаходився на столі за барною стійкою даного закладу, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 , майнову шкоду на вказану суму.

Таким чином, суд кваліфікував дії ОСОБА_7 як викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Захисник обвинуваченого оскаржує вирок у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення, протягом довгого часу не вчиняє будь-яких правопорушень, лікується від наркоманії, має намір працевлаштуватися, а тому наявні підстави для звільнення від відбування покарання з випробуванням. Просить оскаржений вирок змінити та призначити покарання із застосуванням положень ст. 75, 76 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, яка вважала апеляційну скаргу сторони захисту безпідставною, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст.349 КПК України не досліджувалися, апеляційна скарга в цій частині, у відповідності з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно положень ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Приписами ч.1 ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно роз`яснень, викладених в п.п.1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до п.8 зазначеної Постанови, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02.11.2004, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не в повній мірі дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України.

Так, судом першої інстанції хоча і враховано, проте не надано належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений, хоча раніше неодноразово судимий, перебуває на обліку у лікаря нарколога з серпня 2023 року, однак, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував збитки та звернувся до БО БФ «Підтримка для України» за допомогою, а також з огляду на вартість викраденого.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував збитки, що свідчить про його дійсно щире каяття та готовність нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Перераховані вище обставини, які в силу положень ч.2 ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 та в сукупності з наведеними даними про його особу, на переконання апеляційного суду істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а тому дають обґрунтовані підстави суду апеляційної інстанції визначити обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України покарання нижче від найнижчої межі, встановленої даною нормою закону, у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

Враховуючи наведене, апеляційний суд переконаний, що призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, буде достатнім та необхідним для виправлення і перевиховання обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень і відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

На думку апеляційного суду, саме таке покарання у виді обмеження волі, яке необхідно відбувати реально, відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самими обвинуваченим, так і іншими особами.

Крім того, призначене покарання, на переконання апеляційного суду, відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також не є надто суворим чи м`яким.

Водночас, суд апеляційної інстанції, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, не вбачає законних дістав для призначення останньому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, як про це просить сторона захисту, з огляду також і на характеристику ОСОБА_7 (а.с.43).

З наведених підстав, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок стосовно ОСОБА_7 зміні в частині призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 грудня 2024 року, в частині призначеного покарання змінити.

Зменшити призначене ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України покарання, із застосуванням ст.69 КК України, до 3 (трьох) років обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді