Провадження № 1-кп/337/79/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта професійно технічна, офіційно не працевлаштованого, одруженого, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, у зв`язку з прийняттям Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію», 06 грудня 2023 року пройшов військово-лікарську комісію, за результатами якої був визнаний обмежено придатним до військової служби (непридатним для служби у Десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті (за винятком підрозділів забезпечення), придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, установах, організаціях, навчальних закладах). Приблизно о 18-00 годин 08.12.2023 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_2 , отримав повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 (для уточнення облікових даних).

12.12.2023 року ОСОБА_4 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 та отримав повістку на 12.12.2023 року про явку для відправлення на збірний пункт.

В подальшому, діючи умисно, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, будучи обмежено придатним до військової служби, 12.12.2023 року ОСОБА_4 , без поважних на те причин покинув приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , після цього 12.12.2023 року для відправлення на збірний пункт, до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розташований за адресою АДРЕСА_2 , не прибув, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення повністю визнав, та пояснив суду, що він пройшов військово лікарську комісію і був визнаний обмежено придатним. 08.12.2023 року він за повісткою та з висновком військово лікарської комісії прийшов до ІНФОРМАЦІЯ_3 де йому вручили повістку для явки на 12.12.2023 року для уточнення даних. 12.12.2023 року він з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 і йому виписали повістку на той же день для відправки до війська. Але ОСОБА_4 відмовився від відправки підписавши відмову від мобілізації у зв`язку зі станом здоров`я, та пішов з РТЦК та СП.

Також вказав, що повністю визнає фактичні обставини викладені в обвинувальному акті, висновок військово лікарської комісії не оскаржував, та бажає після розгляду справи добровільно піти до війська. У скоєному розкаюється, просить суворо не карати.

Окрім пояснень обвинуваченого ОСОБА_4 , провина обвинуваченого підтверджується наданими стороною обвинувачення і дослідженими судом письмовими доказами:

-поіменний список військовозобов`язаних які призвані і відправлені ІНФОРМАЦІЯ_4 до НОМЕР_1 від 12.12.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_4 вказаний таким, що відмовився;

-аркуш журналу перепусток до ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого ОСОБА_4 перебував у ІНФОРМАЦІЯ_4 12.12.2023 року;

-аркуш журналу перепусток до ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого ОСОБА_4 перебував у ІНФОРМАЦІЯ_4 08.12.2023 року;

-аркуш журналу відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого ОСОБА_4 12.12.2023 року прибув до кабінету №4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та перебував у період з 09-20 годин до 12-44 годин;

-аркуш журналу відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого ОСОБА_4 08.12.2023 року прибув до кабінету №4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та перебував у період з 10-22 годин до 11-05 годин;

-лист ознайомлення щодо кримінальної відповідальності від 12.12.2023 року, підписаний обвинуваченим, відповідно до якого ОСОБА_4 ознайомлений зі ст. 336 КК України і добре розуміє наслідки щодо ухилення від мобілізації і вказав, що стан його здоров`я не підходить до військової служби;

-довідка військово лікарської комісії від 06.12.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_4 визнано обмежено придатним до військової служби, з придатністю до служби у частинах забезпечення, ТЦК та СП, установах, організаціях, навчальних закладах;

-розписка від 08.12.2023 року про отримання ОСОБА_4 повістки до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 12.12.2023 року;

-розписка від 12.12.2023 року про отримання ОСОБА_4 повістки про явку для відправлення на збірний пункт на 12.12.2023 року;

-бланк професійно - психологічного вивчення кандидата на військову службу у Збройних Силах України від 12.12.2023 року відповідно до якого ОСОБА_4 погодився виконувати заходи професійно - психологічного відбору на службу у Збройних Силах України;

-карта професійно - психологічного відбору кандидата від 12.12.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_4 рекомендовано для проходження військової служби за мобілізацією;

-формуляром засвідчення згоди кандидата на військову службу щодо виконання ним заходів професійно - психологічного відбору від 12.12.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_4 рекомендовано для проходження військової служби за мобілізацією;

-військовий квиток НОМЕР_2 , відповідно до якого ОСОБА_4 взято на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_3 06.12.2023 року.

Оцінивши на основі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх наданих доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вказані докази є допустимими, належними, достовірними і достатніми для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , узгодженими між собою і не викликають сумнівів, тому суд кладе їх в обґрунтування вироку.

При розгляді справи, з огляду на визнання обвинуваченим своєї провини, сторона обвинувачення вказала на відмову у допиті свідків обвинувачення вказаних в реєстрі до обвинувального акту.

Від сторони захисту клопотань про допит свідків, не надходило.

При встановлених обставинах, оцінивши надані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена і наданих доказів достатньо для визнання його винуватим.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом визнається активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Верховний Суд у своїх рішеннях (ЄУН справ 199/6365/19, 643/13256/17, 166/1065/18, 629/847/15-к) неодноразово зазначав про те, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Щире каяття слід відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності.

Отже, той факт, що обвинувачений визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого, оскільки щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль із цього приводу та осуд своєї поведінки і відповідне суб`єктивне ставлення до вчиненого.

Незважаючи на те, що, як видно з обвинувального акту, під час досудового розслідування було встановлено у ОСОБА_4 таку пом`якшуючу обставину, як щире каяття, на переконання суду, у цьому випадку наявність у ОСОБА_4 такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття є сумнівним і носить формальний характер, а поведінка обвинуваченого, а саме його визнання винуватості у вчиненому злочині, свідчить лише про усвідомлення ним факту вчинення самого кримінального правопорушення та намагання пом`якшити кримінальну відповідальність.

До того ж, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості, що обвинувачений намагався вжити певних заходів та змінити свою поведінку, зокрема з`явитися до РТЦК та СП для проходження військової служби.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, враховує повне визнання своєї провини, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винуватого, має постійне місце проживання, одружений, не перебуває під наглядом лікаря психіатра та лікаря нарколога, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 , суд приймає до уваги, що санкція ст. 336 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років.

Відповідно до ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості винуватого.

Справедливість розглядається як рівновага між вчиненим кримінальним правопорушенням і наслідками для особи, яка його вчинила, тобто між вчинком і покаранням.

Відповідно до положень ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є обґрунтоване переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на відомостях про вчинене кримінальне правопорушення, характер суспільно небезпечного діяння та обстановку його вчинення, зміст протиправної поведінки та інші обставини, які впливають на встановлення його тяжкості. Крім того, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватої особи в головних сферах життєдіяльності, спосіб життя, соціальні зв`язки, посткримінальну поведінку, наскільки її ціннісні орієнтири збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі, соціально-психологічну характеристику тощо.

Враховуючи фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення та дані про особу ОСОБА_4 , який в силу ст. 89 КК України вважається не судимим, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, підстав передбачених законодавством на відстрочку від призову чи інших поважних причин не мав, проте, в період воєнного стану при оголошеній загальній мобілізації умисно знехтував своїм конституційним обов`язком по захисту Батьківщини, суд дійшов переконання, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не можна вважати обґрунтованим і таким, що є достатнім для досягнення мети покарання, а саме запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.

З дня вчинення кримінального правопорушення 12.12.2023 року та до дня ухвалення вироку, ОСОБА_4 не вжив жодних заходів для того, щоб довести перед судом факт усвідомлення своєї провини (не подав заяву про намір проходити військову службу), а навпаки довів свою свідому відмову від виконання конституційного обов`язку по захисту своєї Батьківщини, її територіальної цілісності та недоторканості, а отже, навіть за наявності факту каяття та визнання своєї вини, немає обґрунтованих підстав для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Суд наголошує на тому, що відповідно до ст.65 Конституції України захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Ці положення основного закону відображені в статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Відповідно до ст.2 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. В умовах збройної агресії з боку іншої держави, захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання, повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, про що зазначено у ст. 50 КК України.

ОСОБА_4 вчинив умисний нетяжкий злочин, але який створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя, безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації, що свідчить про значну суспільну небезпечність самого злочину.

Наведене унеможливлює виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання в умовах ізоляції від суспільства.

З огляду на викладене, суд вважає, що звільнення обвинуваченого від покарання, із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Підстави для переходу до іншого більш м`якого виду покарання у даному кримінальному провадженні, відсутні.

За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ст. 336 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, та підстав для його обрання судом не вбачається.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, процесуальні витрати відсутні. Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Визнати винуватим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Речовий доказ: відеозапис розмови, який знаходиться у матеріалах кримінального провадження № 0000070 залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1