Провадження №11-кп/801/391/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27.12.2024 року у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001003 від 24.10.2024 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вінниці, з середньою спеціальною освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

потерпілої: ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27.12.2024 року та ухвалити щодо ОСОБА_7 виправдувальний вирок, відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 в повному обсязі.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 27.12.2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України та призначено йому покарання у виді двохсот годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 30 000 грн. у відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

23.10.2022 близько 12 години 00 хвилин на сходах другого поверху під`їзду №3 багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 яка проживає в квартирі АДРЕСА_3 цього ж будинку, на ґрунті неприязних відносин відбувся незначний конфлікт про який ОСОБА_9 в телефонній розмові повідомила свого сина ОСОБА_10 .

Того ж дня, близько 12 години 15 хвилин, повертаючись із магазину додому ОСОБА_9 , піднімаючись сходами, на другому поверсі, біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 , в якій проживав ОСОБА_7 , побачила свого сина ОСОБА_10 , та почула суперечку яка переросла у штовханину між її сином ОСОБА_10 та ОСОБА_7 . З метою припинення конфлікту ОСОБА_9 встала між сином та ОСОБА_7 . В свою чергу, ОСОБА_7 із власної необережності, відштовхнув ОСОБА_9 у напрямку сходів, які ведуть донизу. Внаслідок його дій ОСОБА_9 збігаючи сходами втратила рівновагу та впала на сходовому майданчику між першим та другим поверхами під`їзду.

Дії ОСОБА_7 призвели до отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у вигляді закритого внутрішньо-суглобового перелому обох кісток правої гомілки у верхній третині зі зміщенням: зовнішнього виростка великогомілкової кістки та голівки малогомілкової кістки, які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що проаналізувавши хронологію подій, та час, за показами потерпілої та свідків, а також письмові докази, можна прийти до висновку, що після конфлікту з ОСОБА_7 , який стався 23.10.2022 року о 12:15, ОСОБА_9 жодних тілесних ушкоджень не зазнала, а спускаючись сходами через дві години, того ж дня о 14:30 разом із своїм сином, якимось чином впала та зазнала тілесних ушкоджень, очевидно від болю почала кричати, утворився шум, її голос почула сусідка ОСОБА_11 , та вийшла з квартири, побачивши ОСОБА_9 на сходах уже після падіння.

Натомість ОСОБА_9 , маючи тривалі неприязні стосунки із ОСОБА_7 , та враховуючи конфлікт, що стався о 12:15 год., повідомила сусідці, що це він її штовхнув. Жодних незацікавлених свідків, які б могли підтвердити слова ОСОБА_12 немає, та вона цим скористалась.

Натомість свідок ОСОБА_13 , який є сином ОСОБА_9 та також перебуває у неприязних стосунках із ОСОБА_7 підтвердив її слова. Їхні показання є ідентичними. Таким чином, матеріалами кримінального провадження доводиться лише факт наявності тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , однак жодним чином не доводиться факт заподіяння їй їх ОСОБА_7 . Суперечностей у викладі подій між допитом потерпілої та свідка ОСОБА_11 не усунуто ні досудовим розслідуванням, ні судом, однак за встановлення дійсних обставин обвинувачення не було б висунуто.

Надаючи оцінку обґрунтуванням цивільного позову та вироку суду щодо стягнення моральної шкоди, то слід прийти до висновку, що розмір моральної шкоди жодним чином належними і допустимим доказами не обґрунтовується.

В матеріалах справи відсутні докази (виписки з медичної картки, із встановленими діагнозами), з яких можливо було б визначити тривалість лікування потерпілої, її психологічний стан, наявність моральних страждань та їх тривалість, також відсутнє обґрунтування розміру моральної шкоди, врахування обставин справи.

Вирішуючи стягнути з ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди грошові кошти у сумі 30000,00 грн., суд послався на загальні критерії, врахування яких є необхідним при визначенні розміру моральної шкоди, без обґрунтування наявності кожного із них.

Зокрема суд послався на тривалість моральних страждань переживань потерпілої, однак якою саме є тривалість, якими доказами обґрунтовується їх наявність та тривалість, а також розрахунку розміру шкоди не зазначив.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , які просили задоволити апеляційну скаргу, потерпілу ОСОБА_9 , яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ст.128 КК України належним чином умотивував своє рішення, перевірив та дав оцінку показам обвинуваченого, потерпілої, свідкам, доказам.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції провів розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК у межах висунутого обвинувачення.

При цьому, суд першої інстанції дотримався приписів, установлених статтями 10, 22 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

Ретельно перевіривши надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції у вироку навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав їм у відповідності з вимогами ст. 94 КПК належну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів -з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В апеляційній скарзі сторона захисту ставить питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 27.12.2024 року та ухвалення виправдувального вироку суду, що виходить за межі повноважень апеляційної інстанції.

Так, вимоги апеляційної скарги про скасування вироку суду та постановлення виправдувального вироку не узгоджуються з положеннями ст. 407 КПК України, якою визначені повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги та яка не передбачає права ухвалювати виправдувальний вирок.

Суд апеляційної інстанції може ухвалити свій вирок відповідно до ст. 407, 420 КПК України лише у разі необхідності погіршення становища обвинуваченого.

Твердження апеляційної скарги захисника щодо невинуватості обвинуваченого ОСОБА_14 є безпідставними.

Як убачається з вироку, приймаючи рішення у даному провадженні, суд першої інстанції врахував покази обвинуваченого ОСОБА_14 , покази потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , докази: протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 23.10.2022, відповідно до якого ОСОБА_9 просила прийняти міри до ОСОБА_15 , який проживає у АДРЕСА_1 , який в ході словесної суперечки штовхнув її своїми руками, в результаті чого вона впала зі сходів та отримала тілесні ушкодження, у виді перелому;

- заяву ОСОБА_9 від 27.12.2022, відповідно до якої вона надала свої медичні документи;

- виписку №16073 від 23.10.2022, відповідно до якої у ОСОБА_9 встановлено діагноз у виді закритого перелому зовнішнього виростка великогомілкової кістки та голівки малогомілкової без зміщення;

- висновок судово-медичної експертизи №1044/1051 від 02.02.2023, відповідно до якого на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_9 , 1971 р.н., даних виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 13.12.22р. ЦПМСД №1, МСКТ правого колінного суглобу №55232 від 09.11.22р. (протокол обстеження, плівка, фотознімки на 3-х аркушах, диск), рентгенограм: кісток носа №9733 від 23.10.22р., ОГК №31618 від 23.10.22р., правого колінного суглобу №31618 від 23.10.22р. (2) з описанням рентгенолога на її ім`я: у ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження: закритий перелом обох кісток правої гомілки зі зміщенням зовнішнього виростка великогомілкової кістки та голівки малогомілкової кістки.

Вказані ушкодження у ОСОБА_9 за своїм характером належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (п.2.2.1. «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України 17.01.1995р.), виникли від травматичної дії тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо, в строк, вказаний в постанові про призначення експертизи 23.10.2022р.;

- відповідь КНП «ТМО «ВОЦЕМДМК ВОР» на запит від 20.02.2023 №1492/201/23, відповідно до якої зазначено, що 23.10.2022 о 14 год 48 хв в центральну оперативну диспетчерську надійшов виклик від гр. ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_5 , з приводу травматичних пошкоджень у сусідки. Після приїзду бригади екстреної медичної допомоги на місце виклику пацієнтку (гр. ОСОБА_9 ) було обстежено, встановлено попередній діагноз та надано медичну допомогу. О 15 год 24 хв гр. ОСОБА_9 , було доставлено у відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги»;

- протокол проведення слідчого експерименту від 19.06.2023, за участю потерпілої ОСОБА_9 відповідно до якого, остання, повідомила, про події які мали місце близько 12 год 00 хв 23.10.2022, а саме, про конфлікт, який виник між нею на ОСОБА_7 , а в подальшому продовжився за участю її сина;

- висновок судово-медичної експертизи №437 від 29.12.2023, відповідно до якої на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_9 , 1971р.н. («Висновок експерта» №1044/1051 від 15.12.22р.-02.02.23р.), даних виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 13.12.22р. ЦПМСД №1, МСКГ правого колінного суглобу №55232 від 09.11.22р. (протокол обстеження, плівка, фотознімки на 3-х аркушах, диск), рентгенограм: ОГК №31618 від 23.10.22р., правого колінного суглобу №31618 від 23.10.22р. (2) з описанням рентгенолога на її ім`я та протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої з відеозаписом на диск від 19.06.23р., встановлено у ОСОБА_9 тілесні ушкодження: закритий внутрішньо-суглобовий перелом обох кісток правої гомілки у верхній третині зі зміщенням: зовнішнього виростка великогомілкової кістки та голівки малогомілкової кістки, які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (п.2.2.1. «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України 17.01.1995р.).

Характер, локалізація і морфологічні особливості переломів (внутрішньо-суглобовий, у верхній третині) у ОСОБА_9 свідчать про травматичну дію тупого твердого предмету (предметів), за механізмом удару/співударяння, з прикладанням травматичної сили в ділянку колінного суглобу, що не виключає можливості їх утворення внаслідок співударяння при падінні з положення стоячи на площину без надання тілу прискорення так і з прискоренням (протокол проведення слідчого експерименту від 19.06.23р.).

Статтею 128 КК України передбачено відповідальність за необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

З показів обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду вбачається, що під час суперечки він штовхнув потерпілу до дверей сусідньої квартири, після чого, вона різко побігла вниз по сходах. В подальшому, його забрала дружина, завела у квартиру.

Потерпіла ОСОБА_9 під час судового розгляду пояснювала, що від поштовху ОСОБА_7 вона пробігла декілька сходинок і впала. На шум у під`їзді вийшла сусідка ОСОБА_16 , яка допомогла їй підвестися. В подальшому, було викликано швидку допомогу та працівників поліції.

Свідок ОСОБА_10 підтвердив, що ОСОБА_7 взяв ОСОБА_9 за одяг та штовхнув вниз на сходи, а ОСОБА_9 під поштовху впала зі сходів. На шум у під`їзді вийшла сусідка, яка допомогла ОСОБА_9 , тому що вона не могла йти, він підняв її та завів додому, як в подальшому з`ясувалося матір від падіння зламала ногу.

Свідок ОСОБА_11 пояснювала, що в день подій вона перебувала за місцем свого проживання та, почувши крики у під`їзді, вийшла подивитися, що відбувається та побачила ОСОБА_9 та її сина. Вона допомогла потерпілій підвестися.

Свідок ОСОБА_14 , пояснювала, що вона з ОСОБА_7 поверталася додому та у під`їзді на зустріч їм йшла ОСОБА_9 , яка спочатку штовхнула її, а потім і чоловіка, в зв`язку з чим між ними розпочався словесний конфлікт, однак вони його не продовжували та пішли до своєї квартири. Через деякий час до них у дзвінок, хтось подзвонив, це був син ОСОБА_9 , який почав спілкуватися з її чоловіком, а далі вона почула удар та підійшла до дверей. Син ОСОБА_9 почав тікати, чоловік вийшов у під`їзд де на нього ззаду наскочила сама ОСОБА_9 , тому він відштовхнув її до дверей сусідської квартири, потім ОСОБА_9 пішла вниз по сходах, а чоловік зачинив двері до квартири. В подальшому, вона викликала працівників поліції, тому що від завданого чоловіку удару йому стало погано, а також, викликала швидку медичну допомогу.

Перевіривши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дослідивши всі обставини кримінального провадження, суд належним чином умотивував своє рішення, щодо визнання винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України .

З показань обвинуваченого, потерпілої, свідків судом встановлено, що дійсно між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 була суперчека , а також те, що він її штовхнув, в результаті чого потерпіла, збігаючи сходами втратила рівновагу та впала на сходовому майданчику між першим та другим поверхами під`їзду.

Характер та локалізація тілесних ушкоджень за механізмом утворення відповідають показанням потерпілої ОСОБА_9 , які узгоджуються з висновком судово- медичних експертиз №1044/1051 від 02.02.2023, №437 від 29.12.2023 згідно яких характер, локалізація і морфологічні особливості переломів (внутрішньо-суглобовий, у верхній третині) у ОСОБА_9 свідчать про травматичну дію тупого твердого предмету (предметів), за механізмом удару/співударяння, з прикладанням травматичної сили в ділянку колінного суглобу, що не виключає можливості їх утворення внаслідок співударяння при падінні з положення стоячи на площину без надання тілу прискорення так і з прискоренням, протоколом слідчого експерименту за участі потерпілої від 19.06.2023 року, під час якого потерпіла вказала обставини вчинення кримінального правопорушення.

Сторона захисту ставить під сумнів виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 внаслідок дій обвинуваченого, посилаючись на те, що під час конфлікту з ОСОБА_7 , який стався 23.10.2022 року о 12:15 год. ОСОБА_9 жодних тілесних ушкоджень не зазнала, а спускаючись сходами через дві години, того ж дня о 14:30 разом із своїм сином, якимось чином впала та зазнала тілесних ушкоджень.

Аналізуючи твердження захисника суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що як під час судового розгляду так і під час апеляційного розгляду в останньому слові обвинувачений ОСОБА_7 вказував, що штовхнув ОСОБА_9 , після чого вона побігла по сходах.

Той факт, що швидка медична допомога була викликана потерпілою ОСОБА_9 через дві години після самої події, не спростовує того, що обвинувачений ОСОБА_7 штовхнув потерпілу, внаслідок чого вона отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, що підтверджується показаннями свідків та дослідженими доказами.

Те, що на думку захисника тілесні ушкодження у потерпілої мали місце о 14-30 год. спростовуються показами потерпілої ОСОБА_9 ,яка пояснила, що викликала швидку допомогу через дві години, оскільки була в стресі, показами обвинуваченого, свідків щодо обставин, які мали місце між обвинуваченим та потерпілою о 12-00 год.

Перевіривши висновки суду з урахуванням доводів апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу , що судом першої інстанції встановлено, шо потерпілу обвинувачений штовхнув, через що вона побігла по сходах донизу, втратила рівновагу та впала на сходовому майданчику, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Отримані тілесні ушкодження були результатом падіння, яке сталося після того, як ОСОБА_7 повинен був і міг передбачити, що внаслідок поштовху потерпіла, збігаючи по сходах втратить рівновагу та впаде.

Отже мало місце необережне заподіяння тілесного ушкодження середньої тяжкості.

В апеляційній скарзі захисник ставить питання про відсутність підстав для стягнення 30 000 грн. моральної шкоди з обвинуваченого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілою ОСОБА_9 був заявлений цивільний позов про стягнення на її користь з ОСОБА_7 500 000 грн. моральної шкоди.

Суд першої інстанції, розглянувши цивільний позов потерпілої в дотримання вимог ст. 128 КПК України, з урахуванням положень ст. 1167 ЦК України врахував характер кримінального правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої ОСОБА_9 , їх тривалість, стан здоров`я, прийняв рішення про стягнення із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди.

На думку суду апеляційної інстанції, розмір моральної шкоди визначений судом відповідає характеру та обсягу моральних переживань потерпілої у зв`язку з ушкодженням здоров`я потерпілої, враховуючи їх доведеність, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості.

Судом вірно стягнуто заподіяну моральну шкоду в сумі 30 000 грн., оскільки саме ця сума адекватно відображає ступінь страждань потерпілої ОСОБА_9 , які настали внаслідок кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

постановив :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27.12.2024 року щодо ОСОБА_7 за ст. 128 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4