Справа № 314/1030/25
Провадження № 1-кс/314/408/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2025 м. Вільнянськ

Слідчий суддя Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000160 від 04.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: м. Запоріжжя, громадянина України, освіта вища, не одруженого, перебуває на посаді водія-радіотелефоніста, військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

встановив:

З наданих суду матеріалів вбачається, що в провадженні клопотання слідчого СВ ВП № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000160 від 04.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 03 березня 2025 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «INFINITI G35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проїзній частині вул. Миру, в межах населеного пункту с. Петро-Михайлівка, Запорізького району, Запорізької області, зі сторони автодороги Харків-Сімферополь, в напрямку с. Дніпровка, зі швидкістю 120 км/год., що перевищує максимально допустиму швидкість руху в населеному пункті.

В салоні вищевказаного автомобіля «INFINITI G35», в якості пасажирів перебували ОСОБА_7 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні та ОСОБА_8 який знаходився на задньому пасажирському сидінні за водієм.

Під час руху по проїзній частині вул. Миру в с. Петро-Михайлівка, Запорізького району Запорізької області, в районі будинку № 156, проїжджаючи заокруглення проїзної частини вправо, водій ОСОБА_5 у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушення координації дії, викликаних вживанням алкогольних напоїв, діючи зі злочинною недбалістю, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість для руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого автомобіля, в результаті чого допустив занос керованого транспортного засобу, який в стані заносу перетнув зустрічну смугу руху та виїхав на ліве узбіччя за напрямком свого руху, де допустив наїзд на бетону опору лінії електромережі.

Своїми діями водій ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 2.9 а), 12.1, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

2. Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів

- п. 2.9 а): «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин»;

- п. 12.1: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

- п. 12.4: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;

- п. 12.9 б) «Водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6, 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил».

Невиконання водієм автомобіля «INFINITI G35» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , вимог пп. 2.9 а), 12.1, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «INFINITI G35» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток основи черепу, які знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті останнього та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження.

27.03.2025 ОСОБА_5 повідомлено про обґрунтовану підозру по кримінальному провадженню № 0000160 від 04.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час проведення досудового розслідування встановлено наявність наступних ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 :

- може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

- може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

На підставі вищезазначеного органом досудового розслідування відповідно до положення п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування.

Зокрема, вищевказаний ризик підтверджуються тим, що ОСОБА_5 усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, та невідворотності покарання за його вчинення, є ризик того, що підозрюваний може залишити своє місце проживання і таким чином буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим перешкоджатиме встановленню істини у справі.

В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, просили його задовольнити на підставах, які викладені в клопотанні.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив суд обрати більш м`який запобіжний захід.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення учасників процесу, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ ВП № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000160 від 04.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Стороною обвинувачення у клопотанні та доданих документах доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі „Ілійков проти Болгарії Європейський суд з прав людини зазначив, що „суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Виходячи з того, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до десяти років, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КК України, зазначених у клопотанні слідчого та наведених прокурором у судовому засіданні.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Виходячи з інкримінованого ОСОБА_5 злочину, при вирішенні даного клопотання, слідчий суддя враховує його суспільну небезпеку, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її підозрюваним.

В ході розгляду клопотання підозрюваним не надано слідчому судді доказів про відсутність у підозрюваного наміру вчинити дії, направлені на переховування від органу досудового розслідування, а також не доведено відсутності у підозрюваного наміру вчинити інший злочин, та враховуючи, що матеріали клопотання не містять даних про міцність соціальних зв`язків підозрюваного, а також даних про джерело його доходу, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним, у сукупності із даними про особу підозрюваного, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу свідків у провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, підтверджує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та можливість застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, слідчим суддею не встановлено .

Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від органів розслідування й суду, оскільки протягом розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та наявність обставин, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, слідчий суддя вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу,

За викладених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Виходячи з вимог ст. 115 КПК України, строк дії запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання з 04.04.2025, та у відповідності до ст. 197 КПК України, згідно якої строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, слідчий суддя вважає за необхідне визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 до 27.05.2021 включно.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 192-194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який обчислювати з 04.04.2025.

Встановити строк дії даної ухвали до 27.05.2025 включно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1

04.04.2025