Справа № 461/1218/25
Провадження № 1-кс/461/1207/25
Галицький районний суд м. Львова у складі:
слідчої судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Свидниця Яворівського району Львівської області, громадянина України, раніше не судимого, одруженого, який працює водієм у ТОВ "САВ.О.БУС", та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -
Слідчий звернувся до суду зі вказаним клопотанням, у якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з визначенням розміру застави - 170 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 401370,00 грн, та, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного обов`язки, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на 2 місяці.
У ході досудового розслідування, встановлено що ОСОБА_4 , згідно зі ст. 68 Конституції України, зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.
На підставі ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.
Так, відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05.30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, у зв`язку з триваючою військовою агресією російської федерації проти України, введений в Україні воєнний стан, який неодноразового продовжувався (Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №26/2025 від 14.01.2025), у зв`язку з чим заборонений виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років.
Згідно з Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 (зі змінами та доповненнями), у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану визначено перелік осіб, які мають право на перетинання державного кордону.
На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України №2105-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, оголошена та проводиться загальна мобілізація.
Разом з тим, ОСОБА_4 , діючи у порушення наведених вище вимог Закону, став на шлях злочинної діяльності при наступних обставинах.
Встановлено, що починаючи з 24.02.2022, попри встановлені режимом воєнного стану та оголошеною загальною мобілізацією заборони та обмеження щодо перетину державного кордону України на період військової агресії російської федерації проти України, у ОСОБА_7 виник намір виїхати за межі України для працевлаштування в країнах Європи.
У грудні 2024 року ОСОБА_7 дізнався, що є особи, які допомагають громадянам України у виїзді за кордон, серед яких громадянин ОСОБА_4 за грошові кошти допомагає військовозобов`язаним чоловікам призовного віку перетнути державний кордон України.
Так, в кінці грудня 2024 року ОСОБА_7 зідзвонившись з ОСОБА_4 , який у ході розмови повідомив, що може допомогти у перетині державного кордону України.
Так, одразу після цього, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та за невстановлених обставин, у ОСОБА_4 виник умисел на організацію незаконного переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України та сприяння у незаконному переправленні ОСОБА_7 через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод.
Для реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановлений час підшукав та залучив на даний час невстановлених осіб, яким повідомив про свій умисел та залучив їх для переправлення ОСОБА_7 в республіку Польща, через республіку білорусь в умовах воєнного стану.
06.02.2025, близько 13.00 год, за допомогою застосунку «WhatsApp» зателефонував ОСОБА_7 до ОСОБА_4 та запитав, чи його пропозиція ще в силі та яка вартість послуг щодо переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України, на що останній відповів, що пропозиція в силі, він має змогу переправити через державний кордон України, вартість такої послуги становитиме близько 8000 доларів США. Крім цього ОСОБА_4 запитав у ОСОБА_7 , на коли він готовий «їхати». На що ОСОБА_7 , відповів, що на наступному тижні буде готовий. ОСОБА_4 попросив скинути діючий закордонний паспорт ОСОБА_7 , у застосунку «WhatsApp», та домовились зустрітись на суботу 08.02.2025 року та обговорити всі деталі при зустрічі, на що ОСОБА_7 в мобільному додатку «WhatsApp» відправив фото свого паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
07.02.2025 близько 17.45 год. у ході телефонної розмови ОСОБА_7 з ОСОБА_4 зустріч була перенесена на 10.02.2025.
Відтак, реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_4 діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою зі невстановленими досудовим розслідуванням особами, з метою реалізації вищевказаної змови та умислу щодо незаконного переправлення ОСОБА_7 , через державний кордон України, 10.02.2025, близько 12.10 год., відповідно до передньої домовленості ОСОБА_7 зустрівся на вулиці біля будинку №416 по вул. Шевченка у місті Львові із ОСОБА_4 . У ході зустрічі ОСОБА_4 повідомив, що організацію його незаконного переправлення через державний кордон України будуть здійснювати співробітники СБУ, що ОСОБА_4 повезе його до кордону, де ОСОБА_7 зустрінуть білоруські прикордонники, та здійснять його депортацію в республіку Польщу, та у подальшому, вже у Польщі, ОСОБА_7 зможе собі оформити документи, що нададуть йому статус біженця, та ОСОБА_7 необхідно мати при собі лише дійсний паспорт громадянина України для виїзду за кордон. В ході вказаної розмови, ОСОБА_4 повідомив, що вартість такої послуги становитиме вісім тисяч доларів США, частину із яких у сумі половини вартості послуги чотири тисячі доларів США необхідно надати водієві, який його буде везти, при посадці в автомобіль, а другу половину суми надати при безпосередньому перетині кордону.
13.02.2025 ОСОБА_4 при спілкуванні з ОСОБА_7 повідомив, що ціна зросла з 8000 доларів США до 9000 доларів США за незаконний виїзд за межі України.
16.02.2025 на месенджер «WhatsApp» до ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_4 та повідомив, щоб 17.02.2025 він підготував особисті речі та був готовим до перетину кордону.
17.02.2025 приблизно о 10:30 год ОСОБА_7 зідзвонився з ОСОБА_4 та домовився про зустріч на території ТРЦ «Кінг Крос», що за адресою: Львівська область с. Сокільники, вул. Стрийська о 14:05 год цього ж дня до ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_4 та повідомив, що з території ТРЦ «Кінг Крос», що по вул. Стрийській у с. Сокільники Львівської області його забере людина та привезе до нього. Через деякий час ОСОБА_7 зателефонував невідомий чоловік та повідомив, що о 16:30 год буде очікувати його на території ТРЦ «Кінг Крос» на автомобілі марки «Фольксваген», моделі «Гольф-5», сірого кольору, р.н. НОМЕР_1 . Після цієї розмови ОСОБА_7 одразу зателефонував ОСОБА_4 та повідомив про те, що узгодив зустріч з невідомим водієм, на що ОСОБА_4 сказав, що все добре, водій привезе його до нього.
Приблизно о 16:30 год ОСОБА_7 сів у автомобіль марки «Фольксваген», моделі «Гольф-5» та поїхав до ТЦ «Спартак», що на вул. Мазепи у м. Львів. Прибувши на територію підземного паркінгу ТЦ «Спартак», ОСОБА_7 зустрів ОСОБА_4 і вони сіли у автомобіль марки «Ауді Q7», р.н. НОМЕР_2 , за кермом якої був невідомий чоловік. ОСОБА_4 сів на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_7 ззаду, залишивши на поверхні сидіння 9000 доларів США. На що вони повідомили, що вони їдуть в м. Сарни Рівненської області, де переночують в готелі, після чого вирушать до кордону Білорусії та України, з метою подальшого незаконного перетину державного кордону України. Крім цього, з метою усунення перешкод при перетині ОСОБА_7 блок постів, ОСОБА_4 повідомив та показав що має незаповнені повістки видані ІНФОРМАЦІЯ_2 та в разі перевірки документів покаже їх. Їдучи в напрямку білоруського кордону у с. Великосілки Львівської області їхні дії були припинені.
Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється в організації незаконного переправлення особи через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
18 лютого 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Свидниця Яворівського району Львівської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , повідомлено про підозру в організації незаконного переправлення особи через державний кордон України та сприяння незаконному переправленню особи через державний кордон України порадами, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:
- протоколами допитів ОСОБА_7 ;
- протоколом ідентифікації грошових коштів від 17.02.2025;
- протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України;
- протоколом обшуку;
- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_4 обгрунтовано підозрюється у сприянні незаконному переправленню особи через державний кордон України порадами, наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненому з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, досудове слідство дійшло до наступних висновків:
- наявні докази вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення є вагомими, належними та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку;
- у разі визнання винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_4 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, що за ступенем тяжкості відноситься, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, до тяжкого злочину;
- вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 дозволяє застосування щодо нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування.
Оцінюючи особу підозрюваного та вчинене ним кримінальне правопорушення, його значну суспільну небезпеку, орган досудового розслідування вбачає наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, яким неможливо запобігти у разі перебування підозрюваного на волі, а саме те, що він може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків ОСОБА_7 та інших учасників у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення.
Враховуючи викладені вище обставини, можливо зробити висновок, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, у тому числі домашній арешт та особисте зобов`язання, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків, а тому орган досудового розслідування звертається до слідчого судді з клопотанням про обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Окрім цього, застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту стосовно підозрюваного ОСОБА_4 не суперечитиме п.2 ч.3 ст.132 КПК України, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання підозрюваного покладених процесуальних обов`язків.
Згідно зі ст. 183 КПК України, заборон щодо застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає.
Виходячи з вищенаведених обставин, зокрема того, що ОСОБА_4 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, за вчинення якого йому загрожує покарання у виді позбавлення волі, вказане кримінальне правопорушення вчинено з корисливих мотивів, вчиненого групою осіб у своїх інтересах, орган досудового розслідування прийшов до висновку, що розмір застави, який повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним для нього, є 125 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 378500,00 гривень, що зможе достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1-4, 8 ч. 5 ст. 191 КПК України.
Саме такий розмір застави та покладення указаних вище обов`язків, на думку органу досудового розслідування забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України, та зможе запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
У зв`язку з вище викладеним, а також з огляду на необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, оцінюючи особу підозрюваного та вчинене ним кримінальне правопорушення, його значну суспільну небезпеку, а також на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ст.177 КПК України, вбачається необхідність у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання за вищевказаними підставами та просив його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечили проти клопотання, вважають підозру ОСОБА_4 в інкримінованому йому правопорушенні необґрунтованою. Також вважають, що прокурор та слідчий не довели наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Просять у разі обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначити мінімальний розмір застави, оскільки на його утриманні є двоє малолітніх дітей 2022 та 2023 року народження, одна з яких інвалід, а також дружина та батько інваліди ІІ групи. Окрім цього зазначають, що підозрюваний недавно переніс черепно-мозгову травму, що унеможливлює його утримання під вартою. На підтвердження вказаного надали відповідні документи, які слідча суддя долучила до матеріалів справи.
Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши доводи учасників провадження, слідча суддя приходить до такого висновку.
17 лютого 2025 року о 19:26 год. ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
17 лютого 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
Мотиви і оцінка слідчої судді щодо клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 КПК строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.
Щодо обґрунтованості підозри.
Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді на даному етапі кримінального провадження доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.
У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.
Слідча суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, вказаного у клопотанні, слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є його причетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:
- протоколами допитів ОСОБА_7 ;
- протоколом ідентифікації грошових коштів від 17.02.2025;
- протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України;
- протоколом обшуку;
- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
Сторона обвинувачення дотримала вимогу розумної підозри, оскільки наявні на теперішній час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 зі вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому кримінальному провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.
Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності у діях ОСОБА_4 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.
Щодо наявності ризиків та їх обґрунтованість.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
У статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
З огляду наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, оцінюючи особу підозрюваного, слідча суддя приходить до переконання у наявності передбачених ст. 177 КПК України ризиків, зокрема:
1) п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та/або суду. Вказаний ризик підтверджується тим, що у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину ОСОБА_4 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна і це може стимулювати підозрюваного до втечі, у тому числі з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин підозрюваний може незаконно перетнути державний кордон України. Водночас, суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Окрім цього, тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом для підозрюваного ОСОБА_4 до втечі.
2) п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідка ОСОБА_7 та інших учасників у вказаному кримінальному провадженні шляхом їх переконання та залякування, з метою надання ними неправдивих показань, які б виправдовували ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, що підтверджується, зокрема, характером та способом вчинення кримінального правопорушення, що інкримінується підозрюваному. Також слідча суддя враховує ту обставину, що на теперішній час у рамках кримінального провадження не допитані усі свідки, показання яких будуть мати важливе значення для встановлення усіх обставин вчинення кримінального правопорушення, а також не встановлені усі особи, які можуть бути причетними до вчинення злочину. Відповідно, ОСОБА_4 може намагатись вплинути на таких осіб з метою надання показань, які б виправдовували його у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також узгоджувати з ним свої показання та створювати штучні докази непричетності до вчинення інкримінованого злочину.
4) п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Цей ризик обґрунтовується тим, що для закінчення досудового розслідування та прийняття остаточного рішення у вказаному кримінальному провадженні необхідно провести низку слідчих (розшукових) та процесуальних дій, а перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може перешкоджати їх проведенню, зокрема, може негативно впливати на хід досудового розслідування, узгоджувати свої показання з показаннями свідків та осіб, які ще не допитані у ході досудового розслідування, давати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань у ході досудового розслідування з метою створення собі штучного алібі щодо його непричетності до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню.
5) п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Вказаний ризик полягає у тому, що, враховуючи обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_4 злочину, корисливі мотиви, обізнаність у методах незаконного переправлення осіб через державний кордон, є всі підстави вважати, що підозрюваний може надалі займатися злочинною діяльністю та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Таким чином, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Метою застосування на стадії досудового розслідування запобіжного заходу, відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, про які зазначав прокурор у клопотанні.
Підозрюваний, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, відноситься до осіб, до яких можливо бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідча суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , обставини вчинення злочину та його наслідки, суспільну небезпеку, особу підозрюваного, а також те, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, зазначених у клопотанні, для запобігання яких слідча суддя вважає недостатнім застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
У зв`язку з наведеним, клопотання слідчого є обґрунтованим, прокурор у судовому засіданні довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 ЦПК України, та наявність яких встановлена у судовому засіданні.
Таким чином, слідча суддя дійшла до висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення у частині застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Щодо розміру застави.
Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначає розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.
Вирішуючи питання про визначення розміру застави, слідча суддя виходить з того, що відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, становить від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
У клопотанні слідчий вказує, що ОСОБА_4 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, за вчинення якого йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, вказане кримінальне правопорушення вчинено з корисливих мотивів, а також зважаючи на значну суспільну небезпеку інкримінованого йому злочину, орган досудового розслідування прийшов до висновку, що розмір застави, який повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним для нього, є 125 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 378500,00 гривень.
За таких обставин, на думку органу досудового розслідування, такий розмір застави, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, та є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, запобігання ризикам та не порушує права підозрюваного.
Виходячи зі встановлених під час розгляду цього клопотання обставин, слідча суддя переконана, що розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки. З іншого боку, розмір застави не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов застави, це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке перетворилося б на безальтернативне.
Слідча суддя переконана, що застава застосовується не з метою забезпечити відшкодування шкоди, а, зокрема, задля належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Визначаючи розмір застави, слідча суддя приймає до уваги доводи захисника про те, що вказаний у клопотанні розмір застави є необґрунтованим та непомірним для підозрюваного. Враховуючи тяжкість злочину, його суспільну небезпечність та наслідки, особу підозрюваного, зокрема те, що ОСОБА_4 має утриманні двоє малолітніх дітей 2022 та 2023 року народження, одна з яких інвалід, дружину та батька інваліда ІІ групи, матеріальний стан підозрюваного, а також те, що підозрюваний є раніше не судимим,обставини вчинення злочину, слідча суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави - 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Цей розмір застави слідча суддя вважає достатнім та таким, що забезпечить виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.
За наведених вище обставин, слідча суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.
При цьому, слідча суддя вважає за необхідне відзначити, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 176, 177,178, 182, 183 КПК України, слідча суддя
Клопотання задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19», строком на 60 діб, тобто до 17 квітня 2025 року включно, із можливістю внесення застави у розмірі 60 (шістдесять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.
У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 строком на 2 місяці, тобто до 17 квітня 2025 року включно, обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;
- не відлучатися з Львівської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
У задоволенні решти клопотання відмовити.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 .
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений та оголошений 20.02.2025 о 09:00 год.

Слідча суддя ОСОБА_9