Справа № 573/2317/24
Провадження № 1-кп/592/333/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000364, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.08.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Антонівка Ямпільського району Сумської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, із професійно-технічною освітою, працює слюсарем аварійно-відновлювальних робіт 4 розряду служби водопровідних мереж в КВ «ДОНЕЦЬ» ВП КП «Харківводоканал» з 22.07.2024 ( АДРЕСА_3 ), паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Ямпільським РВ УМВС України в Сумській області 01.12.1998, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Білопільського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

установив:

Формулювання обвинувачення пред`явленого ОСОБА_3 , визнаного судом доведеним.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії № 917 на підставі графи II Розкладу хвороб, яка є додатком до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджену наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 за № 402, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (з наступними змінами) ОСОБА_3 , перебуваючи на військовому обліку, будучи військовозобов`язаним, у зв`язку із оголошенням загальної мобілізації і призовом на військову службу в Збройні Сили України за мобілізацією пройшов військово-лікарську комісію, за наслідками якої його визнано придатним для проходження військової служби.

11.07.2024 о 12:30 годині військовозобов`язаному ОСОБА_3 була вручена повістка про явку для відправки 29.07.2024 о 16:00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_2 та подальшого направлення у військову частину НОМЕР_2 дія проходження військової служби під час мобілізації, а також попереджено про кримінальну відповідальність у разі відмови від проходження військової служби.

В подальшому, достовірно знаючи про наявність повістки про явку для відправки 29.07.2024 о 16:00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_2 та подальшого направлення у військову частину НОМЕР_2 для проходження військової служби під час мобілізації, з метою ухилення від виконання свого конституційного обов`язку та ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ОСОБА_3 у точно не встановлений в ході досудового розслідування день та час прибув до АДРЕСА_3 , де не повідомив керівництво КВ «ДОНЕЦЬ» ВП КП «Харківводоканал» про наявність повістки про явку для відправки 29.07.2024 о 16:00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто приховав вказаний факт, та 22.07.2024, згідно з наказом №193-К від 19.07.2024, був прийнятий на посаду слюсаря аварійно-відновлювальних робіт 4 розряду служби водопровідних мереж до КВ «ДОНЕЦЬ» ВП КП «Харківводоканал».

Після того, діючи умисно, всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, положення ст. ст. 1,39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (з наступними змінами), ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (з наступними змінами) та Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України №2105-ІХ від 03.03.2022 (зі змінами, внесеними Указом Президента України від 17.05.2022 № 342/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2264-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 № 574/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2501-IX, Указом Президента України від 07.11.2022 № 758/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2739-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 № 59/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2915-ІХ, Указом Президента України від 01.05.2023 № 255/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 № 3058-IX, Указом Президента України від 26.07.2023 № 452/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 № 3276-IX, Указом Президента України від 06.11.2023 № 735/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 № 3430-IX; Указом Президента України від 05.02.2024 № 50/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 № 3565-IX, Указом Президента України від 06.05.2024 № 272/2024, затвердженим Законом України від 08.05.2024 за № 3685-ІХ), будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову за мобілізацією, ОСОБА_3 без поважних причин, не маючи права на відстрочку від призову за станом здоров`я та інших поважних причин, передбачених ст. 23 Законом України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (з наступними змінами), з метою ухилення від мобілізації, будучи ознайомлений з повісткою від 11.07.2024 про направлення 29.07.2024 у військову частину НОМЕР_2 для проходження військової служби під час мобілізації, не прибув 29.07.2024 о 16:00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_4 ) для подальшого направлення до вищезазначеної військової частини.

Виконуючи вищевказані дії ОСОБА_3 розумів суспільно-небезпечний характер своїх дій, бажав та передбачав настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій у вигляді ухилення від виконання свого конституційного обов`язку та ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто діяв з прямим умислом.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Таким чином, Внаслідок вчинення умисних протиправних дій, які виразились в умисному ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Позиція сторони захисту.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 по пред`явленому обвинуваченню за ст. 336 КК України свою вину за фактичних обставин, установлених під час досудового розслідування та викладених у обвинувальному акті визнав. Суду надав показання, відповідно до яких він дійсно 11.07.2024 пройшов медичну комісію і його було визнано придатним до військової служби. Після цього йому вручили «бойову» повістку на 29.07.2024 про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправки у «Третю штурмову», яку він отримав під підпис, коли та куди з`явитись він знав та розумів. В подальшому 15.07.2024 змінив місце проживання за сімейними обставинами (похорон родича) та почав проживати у с. Мартове Чугуївського району Харківської області у рідні. Потім влаштувався на роботу слюсарем аварійно-відновлювальних робіт 4 розряду служби водопровідних мереж в КВ «ДОНЕЦЬ» ВП КП «Харківводоканал» з 22.07.2024. Так як це підприємство критичної інфраструктури, на той час він вважав, що його не повинні були через це забирати на військову службу, він підлягав бронюванню.

29.07.2024 був його робочий день, він не повідомляв керівництво про необхідність явки за повісткою, не збирався їхати до ІНФОРМАЦІЯ_2 , так йому порадили колеги по роботі, в додаток ще й не було транспорту для поїздки в м. Суми. Про причини своєї неявки 29.07.2024 ні ІНФОРМАЦІЯ_3 , ні ІНФОРМАЦІЯ_4 самостійно не повідомив. Дійсно мав телефонну розмову з представником ІНФОРМАЦІЯ_2 30.07.2024, якому повідомив про зміну місця проживання, влаштування на роботу та вирішення питання про відстрочку. В подальшому ним було отримано бронювання від призову на військову службу. Особисто не звертався, все робило підприємство.

В подальшому зрозумів, що порушив норми закону, вину визнає, вважає, що більше користі принесе, якщо буде працювати на цивільній роботі по забезпеченню населення водопостачанням. Просив суворо не карати. Запевняв, що зробив для себе висновки та більш не буде порушувати норми закону.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин в частині пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, визнаного судом доведеним. Мотиви суду.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд же відповідно до ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, а ч.1 ст.337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Доказуючи вину обвинуваченого, прокурором були надані суду письмові докази, які були ретельно досліджені та проаналізовані.

Судом досліджено:

- повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 від 01.08.2024 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КПК України ОСОБА_3 , що стало підставою для внесення відомостей до ЄРДР (т. 1 а.с. 66, 67);

- рапорт старшого офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 від 30.07.2024 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо військовозобов`язаного ОСОБА_3 , який 29.07.2024 не з`явився на відправку до військової частини НОМЕР_2 для проходження військової служби за мобілізацією (т. 1 а.с. 68);

- витяг з Книги запису відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_2 , розпочатої 14.07.2024, за 29.07.2024 у якій відсутній запис про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 військовозобов`язаного ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 69, 70);

- копія картки обстеження та медичного огляду № 917 від 11.07.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з діагнозом та постановою ВЛК: «здоровий», «Придатний до в/служби» (т. 1 а.с. 71);

- копія довідки військово-лікарської комісії № 917 ІНФОРМАЦІЯ_2 (від 12.07.2024 № 1/943/1), відповідно до якої 11.07.2024 проведено медичний огляд ВЛК майстер сержанта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який визнаний здоровим та придатним до військової служби (т. 1 а.с. 72);

- копія корінця розписки ОСОБА_3 про одержання о 12.30 год. 11.07.2024 повістки для прибуття 16.00 год. 29.07.2024, команда НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 73);

- лист начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 від 21.09.2024 № 3/3669, відповідно до якого ОСОБА_3 , зобов`язаний був з`явитися на визначену в отриманій повістці дату та час, тобто 29.07.2024, з метою подальшого направлення у військову частину НОМЕР_2 для проходження військової служби під час мобілізації.

Щодо питання «особливої відстрочки від мобілізації», ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначені категорії військовозобов`язаних громадян України, котрі не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Поняття «особливої відстрочки» чинним законодавством не передбачено, як не передбачено і надання відстрочки для отримання відстрочки (в тому числі бронювання).

Станом на 11.07.2024, а також станом на 29.07.2024 жодних документів на підтвердження відстрочки (в тому числі бронювання) від призову на військову службу під час мобілізації громадянина ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_7 не надходило (т. 1 а.с. 75-77);

- лист тимчасово виконуючого обов`язки начальника Головного управління військової юстиції МОУ ОСОБА_8 від 18.10.2024 № 17178, відповідно до якого, статтею 336 КК України встановлено кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації. Особи, які підлягають мобілізації та їх обов`язки визначені частиною третьою статті 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 559. Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (т. 1 а.с. 78, 79);

- лист тимчасово виконуючого обов`язки директора Департаменту мобілізації МОУ ОСОБА_9 , відповідно до якого згідно пункту 1 статті 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію громадянин зобов`язаний з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. Під час підготовки документів для бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час, відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації не надається, а надається громадянам відповідно до вимог статті 23 Закону України (т. 1 а.с. 80, 81);

- лист в.о. директора КНП «Амбулаторія загальної практики-сімейної медицини» Миколаївської селищної ради ОСОБА_10 від 04.11.2024 № 119, відповідно до якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_5 , уклав декларацію з лікарем ЗП-СЛ ОСОБА_11 ; в період з 29.07.2024 по 04.11.2024 до сімейного лікаря не звертався, на стаціонарному лікування не перебував, вузькими спеціалістами не консультований (т. 1 а.с. 82, 83);

- лист директора КНП Білопільської міської ради «Білопільська міська лікарня» ОСОБА_12 від 19.08.2024 № 11/668, відповідно до якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 звертався 11.07.2024 для проходження ВЛК до лікаря ОСОБА_13 та в період часу з 11.07.2024 по 29.07.2024 на амбулаторному та стаціонарному лікуванні не перебував. За медичною допомогою не звертався (т. 1 а.с. 84, 85);

- лист директора КНП «Білопільський ЦПМД» ОСОБА_14 від 19.08.2024 № 01/276, відповідно до якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ще не уклав декларацію з сімейним лікарем; в період часу з 11.07.2024 по 29.07.2024 за медичною допомогою до КНП «Білопільський ЦПМД» не звертався (т. 1 а.с. 86, 87);

- лист в.о. директора КНП «Амбулаторія загальної практики-сімейної медицини» Миколаївської селищної ради ОСОБА_10 від 13.08.2024 № 83, відповідно до якого пацієнт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 , має укладену декларацію з лікарем загальної практики-сімейним лікарем ОСОБА_15 ; в період з 11.07.2024 по 29.07.2024, пацієнт за медичною допомогою не звертався, на консультацію до вузьких спеціалістів не направлявся, лікування в амбулаторних та стаціонарних умовах не отримував (т. 1 а.с. 88, 89);

- лист директора КНП «Ямпільська лікарня» Ямпільської селищної ради ОСОБА_16 від 15.08.2024 № 01-09/1/379, відповідно до якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , задекларований в іншому медичному закладі. В період з 11.07.2024 по 29.07.2024 на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в нашому закладі не знаходився. Лікарями КНП «Ямпільська лікарня на консультацію до інших лікарів не направлявся (т. 1 а.с. 103, 104);

- лист директора Комплексу водопідготовки «ДОНЕЦЬ» Відокремленого підрозділу КП «Харківводоканал» ОСОБА_17 від 18.11.2024, відповідно до якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 прийнятий до КВ «ДОНЕЦЬ» ВП КП «Харківводоканал» 22.07.2024 згідно з наказом від 19.07.2024 № 193-К. Робочі дні в липні: 22.07-26.07.2024; 29.07-31.07.2024. Вихідні в липні: 27-28.07.2024. Робочі дні в серпні: 03.08-04.08.2024; 07.08-08.08.2024; 11.08-12.08.2024; 15.08-16.08.2024; 19.08-23.08.2024; 26.08-30.08.2024. 15 серпня Олександр ЧЕПІК був увільнений від роботи для прибуття до першого відділу Сумського РТЦК та. СП Сумської області. Вихідні в серпні: 01.08-02.08.2024; 05.08-06.08.2024; 10.08-11.08.2024; 13.08-14.08.2024; 17.08-18.08.2024; 24.08-25.08.2024; 31.08.2024. Робочі дні в вересні: 02.09.24-06.09.2024; 09.09.24-13.09.2024; 16.09.24- 18.09.2024; 20-21.09.2024; 24-25.09.2024; 28-29.09.2024. Вихідні в вересні: 01.09.2024; 07-08.09.2024; 14-15.09.2024; 19.09.2024; 22-23.09.2024; 26-27.09.2024; 30.09.2024. Робочі дні в жовтні: 02-03.10.2024; 06-07.10.2024; 10-11.10.2024; 14- 15.10.2024; 18-19.10.2024; 22-23.10.2024; 26-27.10.2024; 30-31.10.2024. Вихідні в жовтні: 01.10.2024; 04-05.10.2024; 08-09.10.2024; 12-13.10.2024; 16-17.10.2024; 20-21.10.2024; 24-25.10.2024; 28-29.10.2024. Робочі дні в листопаді: 03-04.11.2024: 07-08.11.2024; 11-12.11.2024; 15- 16.11.2024. Вихідні в листопаді: 01-02.11.2024; 05-06.11.2024; 09-10.11.2024; 13- 14.11.2024; 17-18.11.2024 (т. 1 а.с. 90, 91);

- лист директора Комплексу водопідготовки «ДОНЕЦЬ» Відокремленого підрозділу КП «Харківводоканал» ОСОБА_17 від 09.09.2024 № 27-01/08/644, відповідно до якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 прийнятий до КВ «ДОНЕЦЬ» ВП КП «Харківводоканал» згідно з наказом від 19.07.2024 № 193-К. Бронювання здійснено з 06.09.2024 (т. 1 а.с. 92, 93);

- військово-обліковий документ «Резерв+», сформовано 18.09.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовозобов`язаний, бронювання до 13.06.2025, ІНФОРМАЦІЯ_8 (Білопілля), 29.06.2023 визнаний придатним, звання прапорщик, ВОС 886113, місце проживання АДРЕСА_5 (т. 1 а.с. 107);

- копія довідки Виконкому Печенізької селищної ради від 28.10.2024 № 17-15/2610, відповідно до якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 108);

Копія Довідки від 29.10.2024 № 6335- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 109);

- копія повідомлення про зміну облікових даних за підписом директора Комплексу водопідготовки «ДОНЕЦЬ» Відокремленого підрозділу КП «Харківводоканал» ОСОБА_17 відносно ОСОБА_3 , який прийнятий на роботу слюсарем аварійно-відновлювальних робіт 4 розряду Служби водопровідних мереж 22.07.2024 згідно наказу № 193-к від 19.07.2024, перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 111);

- копія Посвідчення від 06.09.2024 про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та воєнний час, видане ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_9 на дванадцять місяців (т. 1 а.с. 112).

Судом за клопотанням прокурора допитаний свідок сторони обвинувачення.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні суду надав показання, відповідно до яких, він проходить службу в ІНФОРМАЦІЯ_10 ., ОСОБА_3 знає виключно в зв`язку зі своєю службовою діяльністю. ОСОБА_3 пройшов 11.07.2024 ВЛК, був визнаний придатним для проходження військової служби, йому була призначена дата 29.07.2024 відправки для проходження служби у військову частину. За клопотанням ОСОБА_3 йому було надано час до 29.07.2024 для вирішення питання проходження ним служби в ДФТГ, в зв`язку з чим військово-обліковий документ залишився у нього. 11.07.2024 ОСОБА_3 особисто під розпис було отримано повістку для явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 29.07.2024 для відправки у військову частину. 29.07.2024 ОСОБА_3 за повісткою не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 . На виконання службових обов`язків свідком було здійснено телефонний дзвінок на телефон ОСОБА_3 30.07.2024 для з`ясування причин не явки за повісткою. В телефонному режимі ОСОБА_3 не повідомив, про наявність будь-яких поважних причин, через які він 29.07.2024 не зміг приїхати до м. Суми в ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою для відправки у військову частину, додатково повідомив, що він змінив місце проживання, влаштувався на підприємство критичної інфраструктури та вирішується питання про його бронювання. В подальшому до ІНФОРМАЦІЯ_2 прийшло повідомлення про працевлаштування ОСОБА_3 та його бронювання.

Піддавати сумніву показання свідка щодо обставин вчинення кримінального правопорушення у суду підстав немає, оскільки вони підтверджуються зібраними по справі доказами, тому є логічними і послідовними, суд також покладає їх в основу вироку.

Відповідно до пунктів 1-3 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчинені цього кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 5 ч. 2 КПК України допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинними на момент їх отримання.

Згідно ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Оцінюючи здобуті у справі та безпосередньо досліджені, оцінені у судовому засіданні докази, суд визнає належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі, зокрема ними встановлюється подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та інші обставини які підлягають доказування відповідно до ст. 91 КПК України та становлять предмет доказування. Вказані докази передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством. При цьому досліджені докази є узгодженими між собою та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають, а їх сукупність та взаємозв`язок є достатнім для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд дотримується ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.201, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Судом дотримано норми, установлені статтями 10, 22 КПК України, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу суд розглянув відповідно до вимог закону.

Суд приходить до висновку, що надані стороною обвинувачення докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі, сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, та у всій своїй сукупності безсумнівно поза розумним сумнівом доводять вину обвинуваченого ОСОБА_3 за ст. 336 КК України.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 є його участь в добровольчому формуванні Миколаївської селищної територіальної громади.

Судом констатовано, що в цьому провадженні у обвинуваченого відсутнє щире каяття, так як таке каяття, про яке зазначив ОСОБА_3 , носить формальний характер і не може бути визнане обставиною, яка пом`якшує його покарання, оскільки окрім визнання особою лише очевидного факту вчинення кримінального правопорушення, розкаяння передбачає ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків правопорушення, намаганні відшкодувати завдані збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Проте, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_3 намагався виправити наслідки вчиненого, які конкретні дії для цього вживав, а тому визнання ним своєї винуватості під тиском неспростовних доказів є формальним і таким, що зроблене з метою уникнення справедливого покарання.

Обставин, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

При призначенні обвинуваченому покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, дані про особу обвинуваченого, який офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, не судимий, на обліку у лікаряпсихіатра, лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується формально позитивно, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, також враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин, тієї обставини, що ОСОБА_3 на даний час наміру проходити військову службу не має, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 , покарання в межах санкції ст. 336 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09.10.2018 у справі № 56/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування (ст. 74 і ст. 75 КК). Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, згідно якої якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цієї правової норми дозволяє дійти висновку, що питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети кримінального покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених (засуджених), запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими (засудженими), так і іншими особами.

Суд зазначає, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами. Наслідки ухилення осіб від військової служби в цих умовах через призначене їм покарання мають досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. В інакшому ж випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання із випробуванням сформує негативну думку інших військовослужбовців щодо своєї діяльності, матиме вплив на їх бойовий дух та мотивацію, а також жодним чином не сприятиме дотриманню мети та принципів призначення покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. В умовах збройної агресії з боку іншої держави захист Вітчизни набуває особливого значення, тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання, повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, про що зазначено в ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 50 КК.

Встановлені у кримінальному провадженні обставини не дають підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 75 КК та його звільнення від відбування покарання з випробуванням, адже у такому разі буде досягнуто мету злочину, якої прагне досягнути особа, що ухиляється від призову.

Визначена ОСОБА_3 форма відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства є співмірною із вчиненим ним злочинним діянням, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення обвинуваченого та буде ефективним в аспекті превенції вчинення ним чи іншими особами аналогічних злочинів, тоді як звільнення від відбування покарання з випробуванням не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також призведе до збільшення свідомого та відвертого ігнорування особами, які підлягають мобілізації, отриманого письмового повідомлення про необхідність несення військової служби, що може стати наслідком неможливості боротьби з подальшим вчиненням таких кримінальних правопорушень.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2.11.200 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Дана позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09.04.202), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16.07.2020), де зазначено, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13.12.2016) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11.07.201) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Вирішення цивільного позову.

Цивільний позов не заявлено.

Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження.

Процесуальні витрати за твердженням прокурора відсутні.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Стороною обвинувачення не заявлялось клопотання про застосування запобіжного заходу до обвинуваченого, тому відсутні підстави для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відповідно до вимог ст. 331 КПК України.

Керуючись статтями 368, 371, 374, 376, 392, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 336 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід до ОСОБА_3 не обирати.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 на виконання вироку суду.

Речові докази:

- копія розписки ОСОБА_3 про отримання повістки від 11.07.2024;

- копія картки № 917 обстеження та медичного огляду ОСОБА_3 ;

- копія довідки № 917 військово-лікарської комісії ОСОБА_3 ;

- копія аркушів «Книги запису відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_2 за 29.07.2024 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд міста Суми протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1