ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Провадження № 1-кс/201/5783/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000134, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.11.2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. П`ятихатки Кам`янського району Дніпропетровської області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, офіційно не одружений, на утриманні перебуває син ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період у військовому званні «солдат», колишній старший механік-водій ІНФОРМАЦІЯ_6 в/ч НОМЕР_1 , звільнений з займаної посади за наказом № 118 від 26.04.2024 командира в/ч НОМЕР_1 у зв`язку із самовільним залишенням військової частини 25.04.2024, про що 01.08.2024 внесені відомості до ЄРДР за № 0007452 за ч. 5 ст. 407 КК України, зі слів є учасником бойових дій, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

підозрюваний ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад клопотання.

Слідчим відділом ВП № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000134, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за яким 17.12.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри і ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просив застосувати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави із утриманням в умовах Дніпровського слідчого ізолятора.

Позиції учасників.

Під час розгляду клопотання прокурор клопотання підтримав.

Підозрюваний проти задоволення клопотання заперечив, повідомив про визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину, про бажання в подальшому проходити військову службу, просив застосувати йому домашній арешт.

Встановлені слідчим суддею обставини.

В проваджені СВ ВП №2 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області, перебувають матеріали досудового розслідування, відомості щодо якого 14.11.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000134 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на підставі ст. ст. 19, 20, 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ч. 2 п. 18, ч. 3 п. 42, ч. 4 п. 81 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», громадянин України ОСОБА_5 21.07.2022 призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу до Збройних Сил України.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 267 від 01.11.2023, солдата ОСОБА_5 з 01.11.2023 зараховано до списків особового складу та призначено на посаду старшого механіка-водія ІНФОРМАЦІЯ_6 військової частини НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, виконання службових обов`язків, доручених йому за посадою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі.

З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на 30 діб - до 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року введений воєнний стан.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 15 березня 2022 року № 2119-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 30 діб - з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року до 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 30 діб - з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року до 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 22 травня 2022 року № 2263-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року до 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року до 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року до 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 лютого 2023 року № 58/2023 затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року до 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01 травня 2023 року № 254/2023 затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року до 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 27 липня 2023 року № 3275-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року до 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.11.2023 № 731/2023, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 08.11.2023 № 3429-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року до 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05.02.2024 № 49/2024, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.02.2024 № 3564-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року до 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.05.2024 № 271/2024, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 08.05.2024 № 3684-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року до 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23.07.2024 № 469/2024, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23.07.2024 № 3891-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року до 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 28.10.2024 № 740/2024, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 29.10.2024 № 4024-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року до 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включають в себе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Згідно з положеннями ст. ст. 3, 28, 29, 41, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню. Кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Проте ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, встановлені зазначеними нормами законодавства, що визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України, їх взаємовідносини та регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, всупереч зазначених вимог законодавства, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини, в умовах воєнного стану, будучи раніше неодноразове притягнутим до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, та засудженим за деякі з них до покарання у виді позбавлення волі на певний строк, а отже, обізнаним про умови перебування та утримання в умовах ізоляції від суспільства в кримінально-виконавчих установах, процедуру судового розгляду, визначена кримінальним законом можлива міра покарання за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, незважаючи на погашені у встановленому порядку судимості, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив корисне кримінальне правопорушення проти власності.

Так, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що на всій території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, Указом Президента України введено воєнний стан, 09 листопада 2024 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, знаходячись за місцем реєстрації та проживання малознайомого йому потерпілого ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 , будучи обізнаним про наявність у потерпілого банківської картки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», якою останній розраховувався в магазині в присутності ОСОБА_5 , маючи прямий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, визначив предметом свого злочинного посягання грошові кошти ОСОБА_7 , які знаходились на рахунку№ НОМЕР_2 банківської картки НОМЕР_3 банка АТ КБ «ПРИВАТБАНК», реалізовуючи який ОСОБА_5 , переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, цілком усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, під приводом необхідності зателефонувати матері попросив у ОСОБА_7 його мобільний телефон, отримавши який за згодою потерпілого у розблокованому стані, вийшов з ним з будинку, після чого, впевнившись що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, ОСОБА_5 , діючи в умовах воєнного стану, використовуючи мобільний телефон потерпілого ОСОБА_7 , будучи за цивільною спеціальністю спеціалістом-обліковцем введення комп`ютерних даних та бухгалтером 1 розряду, змінив на мобільному телефоні ПІН-код для входу в застосунок «Приват24» особистого акаунту потерпілого, отримавши таким чином доступ від його імені до застосунку «Приват24» та банківських рахунків останнього, де побачивши на рахунку № НОМЕР_2 до банківської картки НОМЕР_3 в банку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» наявність грошових коштів у сумі 35 000 грн., перевів грошові кошти в зазначеній сумі з банківського рахунку потерпілого ОСОБА_7 НОМЕР_2 в банку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на свій власний рахунок № НОМЕР_4 в банку АТ «А-БАНК», отримавши таким чином можливість розпоряджатися викраденими грошовими коштами на власний розсуд, при цьому спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 35 000 гривень (тридцять п`ять тисяч гривень) 00 копійок.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

17.12.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Щодо обґрунтованої підозри.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованої підозри, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі "Murray v.United Kingdom", 14310/88, 28.10.94, п. 55).

Уявлення про "обґрунтовану підозру" має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка оголосила про підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні такого кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 крадіжки підтверджується наступними документами:

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- протоколом допиту матері потерпілого - свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_8 ;

-протоколом огляду оптичного диску та інформації на ньому, вилученого в ході проведення тимчасового доступу до речей та документів у АТ КБ «Приватбанк» на підтвердження належності банківської картки потерпілому, з якої відбувалося знаття коштів та належності банківської картки підозрюваному, на яку було здійснено перерахування коштів потерпілого;

-випискою по банківській картці підозрюваного ОСОБА_5 ;

-іншими зібраними доказами по кримінальному провадженню в їх сукупності.

З огляду на викладене, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років.

Вказані здобуті під час досудового розслідування докази є вагомими та свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою отримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Отже, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно такої особи запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, долученими доказами, обґрунтованість підозри щодо вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є підтвердженою.

При цьому, ОСОБА_5 не зазначено обставин та не надано доказів на підтвердження існування таких обставин, які б очевидно та беззаперечно свідчили про непричетність його до кримінального правопорушення, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, або вказували на необґрунтованість повідомленої підозри.

Щодо існування ризиків.

Слідчий вказує на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Так, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Як передбачено ст. 177 КПК України, підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

На переконання слідчого судді ризики, заявлені слідчим, є доведеними і полягають у наступному.

Ризик переховуватися від органу досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) підтверджується тим, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, санкція статті, якої передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. У зв`язку тим, що останній вчинив тяжкий злочин проти власності особи є підстави вважати, що ОСОБА_5 усвідомлюючи строк покарання, яке може йому загрожувати у разі визнання його винуватим вироком суду, набравшим законної сили, може переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду.

Оцінюючи ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід зазначити, що підозрюваний може переховуватися від суду, окрім цього існує певна ймовірність того, що підозрюваний з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії).

Вирішуючи питання про можливість обрання іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, слід взяти до уваги ті обставини, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який у разі доведеності його вини йому може загрожувати покарання від 5 до 8 років позбавленням волі і цей злочин має дуже високий ступінь суспільної небезпеки.

Вже лише ця обставина спонукає людину до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчиєв проти Молдови», «Панченко проти Росії»).

При цьому, не будучи самостійною підставою для утримання особи під вартою, тяжкість підозри (обвинувачення) у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, що ґрунтується на позиції в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», у відповідності з якою суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Доказом цього є також і кількість обвинувальних актів відносно ОСОБА_5 за останні чотири роки, які не розглянуті судами з причини неявки ОСОБА_5 до суду, а також і введення судів в оману стосовно своєї військової служби як поважної причини нез`явлення в судові засідання, з додаванням завідомо неправдивих довідок про службу, і це при тому, що ОСОБА_5 з 25 квітня 2024 року є особою, яка самовільно покинула частину, з наявним ЄРДР за ч. 5 ст. 407 КК України.

Так, підозра у даному кримінальному провадженні пред`явлена ОСОБА_5 , відносно якого, окрім вищевказаних фактів притягнення до кримінальної відповідальності та засудження, протягом 2020-2024 років в районних судах м. Дніпра та Дніпропетровської області перебувають на розгляді сім обвинувальних актів за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінальних правопорушень проти власності, зокрема:

- 29.05.2020 року за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України (ЄРДР № 0000057 від 01.02.2020 року, Солонянський районний суд Дніпропетровської області);

- 17.07.2023 року за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення ч.2 ст. 190 КК України (к/с №0000762 від 16.06.2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська);

- 30.08.2023 року за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення ч. 2 ст. 190 КК України (к/с №0001006 від 09.08.2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська);

- 30.10.2023 року за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення ч. 4 ст. 185 КК України ( к/с №0000593 від 07.09.2023 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області);

- 21.11.2023 року за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення ч. 2 ст.190 КК України (к/с №0000700 від 29.10.2023 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області);

- 30.08.2024 року за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення ч. 4 ст. 185 КК України ( к/с №0000501 від 10.08.2024 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області)

- 30.11.2024 року за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення ч. 2 ст. 190 КК України (к/с №0000570 від 03.10.2024 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська).

У п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України прямо вказано, що при оцінці відповідних ризиків (перелічених у ч. 1 ст. 177 КПК) слід враховувати й, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною в інкримінованому правопорушенні. Подібна орієнтація законодавців та правозастосувачів зустрічається й у міжнародному праві. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Отож, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин, вчинений обвинуваченим. Тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), про це може свідчити те, що ОСОБА_5 усвідомлюючи, що вручене йому письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, базується на доказах, якими насамперед є показання потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, з якими він хоча й малознайомий, проте обізнаний про їх місце проживання, роботи, звичкі, міста відвідування, оскільки проживав разом з ними певний час, що свідчить про наявність ризику можливості впливу на них шляхом вмовляння, підкупу, психологічними чи фізичними методами тиску, з метою схилити до зміни показань, «помилки» впізнання, викривлення фактів та обставин тощо.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід також враховувати, що на теперішній час не всі можливі свідки за даним кримінальним провадженням допитані органом досудового розслідування, деякі обставини потребують уточнення шляхом проведення додаткових допитів, тому ризик впливу на свідків, а також потерпілого, існує і буде існувати до моменту безпосереднього отримання їх показань судом та їх дослідженні;

Ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) підтверджується насамперед даними щодо притягнення ОСОБА_5 , до кримінальної відповідальності, «кримінальний стаж» якого розпочинається ще з 2009 року, потім один в 2015 році, один - в 2016 році та один - у 2017 році, в якому ОСОБА_5 був засуджений до 5 (п`яти) років та 5 (п`ять) днів позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 71 та 72 КК України, звільнившись після чого умовно-достроково у 2019 році, в лютому 2020 року знову вчиняє новий корисливий злочин проти власності, потім ще чотири у 2023 році, та два (не враховуючи теперішнє провадження) у 2024 році, і це не додаючи кримінальне правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України.

Аналізуючи зазначене, цілком можна стверджувати, що «перешкодою» вчинення ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень є його ізоляція від суспільства, шляхом засудження до реальної мірі покарання.

Висновки.

Слідчим суддею встановлена обґрунтованість підозри та ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на сьогоднішній день існують.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, встановлено, що органу досудового розслідування дійсно необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій та враховується, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), в умовах воєнного стану.

Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.178 КПК України, однією з обставин, що враховується судом при застосуванні запобіжного заходу є вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, на теперішній час зібрані докази, які мають суттєве значення для доказування вини ОСОБА_5 по вказаному кримінальному провадженню, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, тому вказана обставина може бути врахована судом, при застосуванні підозрюваному запобіжного заходу.

До того ж, слідчий суддя звертає увагу на обставини, передбачені ст. 178 КПК України, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу.

Так, підозрюваний ОСОБА_5 є молодим чоловіком, стан його здоров`я не потребує додаткового нагляду, не має постійне місце проживання, роботи, не має постійне джерело прибутку, не має тісні соціальні зв`язки, раніше судимий, у відношенні нього перебуває на розгляді в судах 7 кримінальних проваджень.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, однією з обставин, що враховується судом при застосуванні запобіжного заходу є тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчинені кримінального правопорушення в якому він підозрюється. Вказана обставина може бути врахована судом при застосуванні до ОСОБА_5 запобіжного заходу, оскільки останній підозрюється у вчинені тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 8 років.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від З0.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007).

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Щодо строку дії запобіжного заходу.

У відповідності до ст. 219 КПК України досудове розслідування може бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

В подальшому згідно з ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 115 КПК України при обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку. Відповідно до ч. 5 ст. 115 КПК України, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою.

Тому, оскільки 17.12.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру, то досудове розслідування має бути закінчено 17.02.2025, а тому саме до цього строку в межах 60 днів слідчий суддя може застосувати запобіжний захід.

Щодо застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Частиною 4 статті 183 КПК України передбачений вичерпний перелік, коли суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

Однак, суд звертає увагу на те, що вищевказаною статтею законодавець надає право суду при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи його продовження не визначати розмір застави, однак дана стаття не є нормою прямої дії, тобто не містись обов`язкового характеру, а тому враховуючи те, що ОСОБА_5 хоча підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, втім, застосування ч. 4 ст. 183 КПК України є правом, а не обов`язком суду, суд, з урахуванням вищенаведених ризиків, вважає за доцільним визначити йому заставу у межах, встановлених у п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Мангурас проти Іспанії», ухваленому Великою Палатою від 28 вересня 2010 року за №12050/04, сума застави за звільнення з-під варти заявника не була надмірною. У рішенні, у справі «Мангурас проти Іспанії», Європейський суд з прав людини постановив, що не було порушено ч. 3 ст. 5 (право на свободу та особисту недоторканість) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за наступних підстав: «Відповідно до ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи. Органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більш того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується».

Отже, розмір застави повинен, головним чином, визначатися виходячи з особи підозрюваного/обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховуючи той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки підозрюваного/обвинуваченого до слідчого або до суду суд достатнім стримуючим фактором для нього, щоб не здійснити втечу.

При цьому Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою.

Визначаючи відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави, а також виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися, враховуючи матеріальний стан підозрюваного, тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, дані, що характеризують його способу і наявність вищезазначених ризиків, суд вважає, що застава у зазначених розмірах здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, тому у співставленні з існуючими ризиками призначає заставу.

Так, на думку суду, застава у зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмірах цілком здатна забезпечити виконання належної процесуальної поведінки підозрюваним та може гарантувати виконання ним покладених на нього обов`язків і зазначений розмір застави буде належною гарантією того, що, у разі сплати його, підозрюваний вирішить не зникати через побоювання втратити цю заставу.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене та особу підозрюваного, а також обґрунтованість підозри і встановлені ризики, наявність сімох кримінальних проваджень щодо нього в інших судах, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу у максимальному розмірі, зазначеного у п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, тобто 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яку підозрюваний чи інша особа має право у будь-який момент внести на спеціальний рахунок у порядку, визначеному КМУ, після чого може бути звільнений з-під варти, при цьому у випадку внесення застави суд покладає на нього певні обов`язки.

Щодо визначення місця утримання підозрюваного, слідчий суддя виходить з того, що діючий кримінально-процесуальний закон, у тому числі, з метою проведення ефективного досудового розслідування, надає право слідчому визначати місце перебування підозрюваного, у зв`язку з чим, клопотання сторони обвинувачення щодо чіткого визначення в увалі слідчого судді місця утримання підозрюваного, є таким, що не в повній мірі відповідає процесуальному закону.

Керуючись ст. ст. 110, 131-132, 176-178, 183-187, 193-194, 196-197, 205, 369-372, 392-393 КПК України -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19 години 40 хвилин 15 лютого 2025 року.

ОСОБА_5 взяти під варту в залі суду негайно.

ОСОБА_5 визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240,00 грн, за умови внесення якої на призначений для цього депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, його слід негайно звільнити з-під варти.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою-заставодавцем.

У разі внесення вказаної застави покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- не відлучатися зі свого місця мешкання без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання та роботи, залежно від стадії кримінального провадження;

- за наявності здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватись від спілкування зі свідками, потерпілим і експертами у цьому кримінальному провадженні.

Вказані обов`язки, в разі внесення застави, покладаються на ОСОБА_5 строком на 2 місяці, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

У разі невиконання вище перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовуються у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України (застава, домашній арешт, тримання під вартою) та може бути накладено грошове стягнення.

Роз`яснити, що за умисне невиконання ухвали суду передбачена відповідальність за ст. 382 КК України.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 .

В задоволенні інших вимог клопотання - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, але може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1