Справа № 296/3713/25
УХВАЛА

Іменем України

14 квітня 2025 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м.Житомира ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на рішення слідчого судді, розгляд скарги від 23.01.2025

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира зі скаргою на рішення слідчого судді ОСОБА_3 від 17.02.2025 справа № 296/872/25, якою повернуто його скаргу від 24.01.2025. Також просить розглянути його скаргу від 23.01.2025.

09.04.2025 слідчим суддею заявлено відвід від розгляду скарги у справі № 296/3713/25.

Ухвалою слідчого судді ОСОБА_4 від 11.04.2025 відмовлено у задоволенні заяви про відвід слідчого судді ОСОБА_1 Справу № 296/3713/25 передано слідчому судді ОСОБА_1 .

Дослідивши зміст скарги ОСОБА_2 , слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Можливість особи звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є її невід`ємним правом. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України).

Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

При цьому, у пунктах 1-11 частини першої статті 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні.

Зазначені у ч.1 ст.303 КПК України положення щодо можливості оскарження конкретних дій, бездіяльності слідчого, прокурора не дають жодних підстав для різного (неоднозначного) їх тлумачення.

Наведений у даній статті перелік рішень, дій або бездіяльності, що може бути предметом оскарження, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 26 березня 2019 року у справі за №807/1456/17, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_2 подає скаргу на рішення слідчого судді ОСОБА_3 , однак оскарження рішення слідчого судді можливо шляхом звернення до суду апеляційної інстанції, а не шляхом звернення до слідчого судді зі скаргою.

Крім цього, у скарзі ОСОБА_2 просить розглянути скаргу від 23.01.2024, яку додає до даної скарги. У скарзі від 23.01.2025 ОСОБА_2 просить продовжити всі терміни звернення зі скаргою та розглянути скаргу від 25.11.2024та задовільнити таку.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Приписами ч.ч.6, 7 ст.304 КПК України також передбачено, що ухвала про повернення скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку. Повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Враховуючи зміст вищевказаних положень КПК України слід вказати, що питання про поновлення /продовження терміну оскарження рішення слідчого судді віднесено до повноважень апеляційного суду. Разом з тим ОСОБА_2 не позбавлений права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому ст.303, 304 КПК України зі скаргою на бездіяльність слідчого або прокурора.

З огляду на вищезазначене, слідчий суддя не уповноважений вирішувати питання порушені у скарзі ОСОБА_2 від 09.04.2025, а тому в прийнятті до розгляду такої слід відмовити.

Керуючись статтями 303, 304, 306, 307, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у прийнятті до розгляду скарги ОСОБА_2 поданої на рішення слідчого судді, розгляд скарги від 23.01.2025.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її підписання.

Слідчий суддя ОСОБА_1