ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/452/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2,3,4 ст.190 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 грудня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

з участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши в рамках матеріалів кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - ОСОБА_11 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2024 року, клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018), ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018), ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018) та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання:

- за ч. 2 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018) - у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018) - у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

- за ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018) - у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018), ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018), ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018), шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

На підставі ст. 72 КК України в строк призначеного судом покарання ОСОБА_7 зараховано термін його попереднього ув`язнення з моменту затримання, тобто з 03 червня 2024 по дату винесення вироку включно, тобто по 06 листопада 2024, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, продовжено до 23:59 год 03 січня 2025 року.

За апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , представника потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - ОСОБА_11 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2024 року Тернопільським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження 19 грудня 2024 року.

Від прокурора надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою, оскільки 03 січня 2025 року спливає строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Враховуючи, що відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, а 03 січня 2025 року, спливає строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд, діючи відповідно до вимог ч.1 ст.331 КПК України, оскільки від прокурора надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою, вирішує питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого.

Заслухавши клопотання прокурора, який вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід продовжити термін тримання його під вартою, обвинуваченого та захисника, які заперечили проти продовження терміну тримання під вартою, вивчивши матеріали провадження, суд приходить до наступних висновків.

Так, прокурор у своєму клопотанні вказує про продовження існування встановлених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_7 переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Зазначає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Перевіряючи доводи прокурора щодо необхідності продовження щодо обвинуваченого строку тримання під вартою колегія суддів вважає, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про продовження існування та не зменшення ризику можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином з огляду на те, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2024 року йому призначено покарання за ч.2,3,4 ст. 190 КК України, які є нетяжкими та тяжким злочином, у виді позбавлення волі, даних про особу обвинуваченого, а саме того, що ОСОБА_7 на утриманні дітей чи осіб похилого віку немає, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, а також з урахуванням обставин визначених ст. 178 КПК України щодо вагомості наявних доказів вчинення ним вказаного кримінального правопорушення, даних про його особу, матеріального та сімейного стану, а також неможливості завершення апеляційного розгляду вказаного провадження до спливу строку дії попереднього рішення суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слід продовжити щодо останнього строк тримання його під вартою, а більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для забезпечення запобігання встановленим ризикам.

На думку апеляційного суду, наведені обставини в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може слугувати для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що й ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підорюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

За наведених обставин, та враховуючи дані, що містяться у матеріалах провадження, суд вважає доцільним задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на 2 місяці.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 183, 197, 331, 401 КПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 листопада 2024 року визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3,4 ст. 190 КК України, строк тримання під вартою на 2 місяці, тобто до 28.02.2025 року включно.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді