єдиний унікальний номер справи 546/177/22
номер провадження 1-кп/546/6/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представників потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 0000070, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 березня 2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Міллєрово Ростовської області російської федерації, громадянина України, з неповною вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не інваліда, не депутата, раніше не судомого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в :

Органом досудового розслідування встановлено, що 19 березня 2022 року, близько 15 години, ОСОБА_11 приїхав на власному автомобілі Fort Transit, д.н.з. НОМЕР_1 на територію Свято-Миколаївської православної церкви, розташованої у м. Решетилівка, по вул. Полтавська, 3, Решетилівської територіальної громади Полтавського району Полтавської області та попрямував до трапезної (кухні), яка знаходиться на території церкви, де зустрів раніше знайому ОСОБА_7 , де між останніми виник конфлікт, під час якого ОСОБА_11 вирішив заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_7

19.03.2022, близько 15 год. 05 хв., ОСОБА_11 , реалізуючи свій протиправний намір, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у приміщенні трапезної (кухні), розташованої на території церкви за адресою: АДРЕСА_2 , наніс кулаком правої руки удар у обличчя у ділянку лівого ока ОСОБА_7 , після цього ногою у взутті наніс їй близько 5 ударів у колінну чашечку лівої ноги.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 259 від 13.04.2022, ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, контузії, гематоми м`яких тканин з субкон?юнктивальним крововиливом лівого ока, які утворились від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могли бути пальці рук стиснуті в кулак чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою і які кваліфікуються тільки у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; забою, підшкірної гематоми ділянки лівого колінного суглобу, яке утворилась від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, що можливе і при падінні та яке кваліфікується, як легке тілесне ушкодження. Дані тілесні ушкодження могли утворитись в строк і за обставин вказаних вище та не менш, як від двократної дії травмуючи факторів. Вище вказані тілесні ушкодження не характерні для самозахисту.

Органом досудового розслідування умисні дії обвинуваченого ОСОБА_11 кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне нанесення ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Під час судового провадження у судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_12 подав суду клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінчення строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_11 повністю підтримав клопотання свого захисника та просив його задовольнити. Окрім цього, обвинувачений зазначив, що добровільно надає згоду на закриття кримінального провадження, не наполягає на його розгляді у загальному порядку, наслідки закриття кримінального провадження із нереабілітуючих підстав йому цілком зрозумілі.

Потерпіла ОСОБА_7 категорично заперечила щодо задоволення клопотання та закриття кримінального провадження.

Представник потерпілої ОСОБА_10 при вирішенні питання щодо заявленого клопотання просив суд надати оцінку процесуальній поведінці обвинуваченого.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав щодо вчиненого 19.03.2022 ОСОБА_11 кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку зі закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Зазначив, що зупинення та переривання строків давності у цьому кримінальному провадженні не було, просив вирішити питання щодо речових доказів, а заявлений потерпілою позов залишити без розгляду, роз`яснивши потерпілій право його пред`явлення в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, надавши оцінку заявленому клопотанню та дослідивши матеріали кримінального провадження у межах даного клопотання, суд прийшов до наступних висновків.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання (ч. 4 ст. 286 КПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч. 3 ст. 288 КПК України).

Згідно зі ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим законом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Частиною першою статті 49 КК України встановлено диференційовані строки давності, тривалість яких є пропорційною тяжкості кримінального правопорушення й суворості покарання.

Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено (постанова ККС ВС від 29.07.2021 у справі № 552/5595/18).

Оскільки закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, то обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що інкриміноване ОСОБА_11 кримінальне правопорушення вчинено 19.03.2022. Органом досудового розслідування його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків.

Санкція ч. 2 ст. 125 КК України (на момент розгляду поданого клопотання з урахуванням вимог ч. 1 ст. 5 КК України) передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськиих робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправниих робіт на строк до одного року, або пробаційного нагляду на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Судом встановлено, що інкримінований ОСОБА_11 кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України ним було скоєно 19 березня 2022 року, перебіг передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України трирічного строку давності не переривався і не зупинявся, розшук обвинуваченого не оголошувався, поважність причин неявки у судові засідання у більшості випадків доведені обвинуваченим медичними документами, а відтак, на момент розгляду клопотання, строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності закінчився.

Окрім того, суд, згідно вимог ч. 8 ст. 284 КПК України враховує, що обвинувачений ОСОБА_11 не заперечує проти звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження з цих нереабілітуючих підстав, наслідки звільнення від відповідальності та закриття провадження йому цілком зрозумілі.

Суд звертає увагу на те, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Згода особи на завершення кримінального провадження шляхом звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження означає, що особа відмовляється від використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про те, що встановлені обставини у їх сукупності вказують на наявність достатніх правових підстав для звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності, передбаченої за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_11 не обирався, підстав для його обрання до набрання ухвалою законної сили суд не вбачає, відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_7 заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_11 , який слід залишити без розгляду з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 129 КПК ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. На відміну від правового регулювання відшкодування процесуальних витрат, кримінально-процесуальним законом здійснене застереження, що питання щодо цивільного позову вирішується судом при постановленні обвинувального вироку. Повноваження суду на вирішення цивільного позову ухвалою суду наведені вище приписи кримінально-процесуальним законом не передбачені.

Суд звертає увагу, що закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Водночас, у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства, роз`яснивши потерпілій згідно з ч. 7 ст. 128 КПК України право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

На підставі ст. ст. 44, 49 КК України, керуючись ст. ст. 100, 128, 284, 285, 288, 369-372, 392, 393, 395, 532 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Клопотання захисника ОСОБА_12 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України задовольнити.

Звільнити ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000070, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 березня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_11 до набрання ухвалою законної сили не обирати.

Речові докази по справі, а саме:

- DVD-R диск із записами відео з камери мобільного телефону iPhone 11 Pro Max, який належить ОСОБА_14 залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_7 право звернення з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Решетилівський районний суд Полтавської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено та проголошено 20 березня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1