Справа № 569/6245/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року

м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000119 від 05.06.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Маріуполь Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статей 1-3, 6 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтями 17, 19, 65, 68 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. На території України не допускається розташування іноземних військових баз. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», військові адміністрації населених пунктів утворюються в одному чи декількох населених пунктах (селах, селищах, містах), в яких сільські, селищні, міські ради та/або їхні виконавчі органи не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження, у тому числі внаслідок фактичного саморозпуску або самоусунення від виконання своїх повноважень, або їх фактичного невиконання, або припинення їх повноважень згідно із законом.

Відповідно до Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хабарництво» організаційно-розпорядчі обов`язки це обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів, їх заступники, особи, які керують ділянками робіт.

Адміністративно-господарські обов`язки це обов`язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном.

З 24.02.2022 російською федерацію здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України та розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.

У зв`язку із відкритою військовою агресією російської федерації проти України, 24.02.2022 указом Президента України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, який діє по даний час.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 вказаного Закону, є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Відтак, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», Маріупольський район Донецької області, зокрема м. Маріуполь, внесений до вказаного переліку районів, які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) з 05.03.2022 та станом на зараз.

Так, у точно не встановлений досудовим розслідуванням час, але в період часу з 31.03.2022 по 19.10.2022, більш точний час встановити за об`єктивних причин не виявилось можливим, ОСОБА_4 , будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалася 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на території м. Маріуполь Донецької області, маючи умисел на зайняття адміністративної посади в окупаційній адміністрації держави-агресора розташованої у м. Маріуполь Донецької області та реалізуючи його, вступив в злочинну змову з окупаційними військами російської федерації та представниками так званої «днр», та отримавши від них пропозицію на зайняття посади пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в окупаційній адміністрації держави-агресора розташованої у м. Маріуполь Донецької області, в порушення вимог Конституції та Законів України добровільно погодився на вказану пропозицію.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , не пізніше 19.10.2022, більш точний час встановити за об`єктивних причин не виявилось можливим, перебуваючи на території м. Маріуполь Донецької області, діючи із прямим умислом та своїх особистих мотивів, добровільно погоджуючись на пропозицію представників окупаційній адміністрації держави-агресора російської федерації та представників незаконних збройних формувань так званої «днр», зайняв посаду «начальника комп`ютерного відділу адміністрації м. Маріуполь донецької народної республіки», тобто посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, а саме в окупаційній адміністрації держави-агресора «адміністрації м. Маріуполь днр», що розташована та діє на тимчасово окупованій території м. Маріуполь Донецької області.

Відповідно ст. 129 Конституції України, ст. 7 КПК України, основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження і протягом тривалого часу переховується від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим ухвалою суду від 03.07. 2024 року прийнято рішення про здійснення спеціального судового провадження стосовно вказаного вище обвинуваченого та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченого.

Таким чином, у зв`язку з здійснення спеціального судового провадження по зазначеному кримінальному провадженню, обвинувачений ОСОБА_4 , не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті пред`явленого йому обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п.п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).

Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 10 КПК України, суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Судом встановлено, що розгляд даного кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам розгляду кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Тому розгляд даного кримінального провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника ОСОБА_5 , яка була забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Рівненській області.

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи обізнаним, що стосовно нього розпочато кримінальне провадження, винесено повідомлення про підозру та обвинувальний акт спрямовано до суду, у судові засідання не з`явився, незважаючи на судові повістки (оголошення), надані до газети «Урядовий кур`єр», на сайті суду та на сайті Офісу Генерального прокурора. Рекомендовані повідомлення поштового відправлення «Укрпошта» за місцем його проживання не надсилались, оскільки місцем проживання ОСОБА_4 , є тимчасово непідконтрольна державі Україна територія.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_4 , належним чином повідомленого про проведення відносно нього досудового розслідування та здійснення судового розгляду, від користування своїм правом предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його намір ухилитися від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_4 , від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Дослідивши під час спеціального судового провадження в судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованих йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, підтверджується наступними дослідженими та перевіреними під час судового розгляду доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що обвинувачений був власником магазину "Орбіта", яка займалася продажом комп`ютерної техніки. З обвинуваченим ОСОБА_4 знайомий до війни. Знає, що обвинувачений ОСОБА_4 після окупації міста Маріуполь почав тісно співпрацювати із представниками новостворених псевдоорганів місцевого самоврядування. Під час створення т.зв. "Адміністрації г. Маріуполь ДНР" ОСОБА_4 був призначений начальником комп`ютерного відділу та офіційно приступив до роботи у листопаді 2022 року. Крім того, ОСОБА_4 добре володіє комп`ютером. Він знав впізнати ОСОБА_4 по фото, які йому пред`являли. Протокол допиту він підписував особисто.

Крім показів, свідка вина ОСОБА_4 доводиться, поза межами розумного сумніву, зібраними під час досудового розслідування та дослідженими у суді доказами, зокрема:

протоколами огляду інтернет ресурсів від 11.06.2023 та 12.03.2024, в ході яких оглянуто особисту ОСОБА_7 всоціальній мережі «ВКонтакте», яка містить примітку «Глава админи страции города Мариуполь».

У вказаному профілі у вкладці «Фото» містяться альбоми з фотокартками. Зокрема, наявне фото від 17.05.2023 з пояснювальним дописом під ним, згідно якого ОСОБА_8 провів ранкову нараду з профільними заступниками та керівниками структурних підрозділів міської адміністрації з питань, які будуть винесені на Штаб по відновленню Маріуполя. Вказане фото з службового кабінету ОСОБА_8 , на ньому серед інших осіб наявний ОСОБА_4 .

Також, наявне фото від 15.05.2023 з пояснювальним дописом під ним, згідно якого ОСОБА_8 провів ранкову нараду з профільними заступниками та керівниками структурних підрозділів міської адміністрації і директорами муніципальних підприємств розглянули основні питання на цей тиждень. Вказане фото з службового кабінету ОСОБА_8 , на ньому серед інших осіб наявний ОСОБА_4 .

Крім того, наявне фото від 20.03.2023 з пояснювальним дописом під ним, згідно якого ОСОБА_8 провів ранкову нараду з профільними заступниками та керівниками структурних підрозділів міської адміністрації, головами районів і директорами муніципальних підприємств обговорили темпи відновлення Маріуполя. Вказане фото з службового кабінету ОСОБА_8 , на ньому серед інших осіб наявний ОСОБА_4

протоколами огляду інтернет ресурсів від 11.06.2023 та 12.03.2024, в ході якихоглянуто сайт Центру дослідження ознак злочинів проти національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку «Миротворець», на якому виявлено сторінку з інформацією щодо ОСОБА_4 . Зокрема, зазначено, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Україні, адреса: АДРЕСА_1 . На сайті він значиться як зрадник Батьківщини, пособник російсько-фашистських загарбників і терористів. Співучасник злочинів російської влади проти України та її громадян. Добровільно пішов на співпрацю з окупантами, займає посаду «начальник компютерного отдела» окупаційної адміністрації захопленого Маріуполя.

протоколом огляду інтернет ресурсів від 25.12.2023, в ході якого оглянуто сайт «ДНР» за посиланням «pra.dnronline.su», в якому виявлено наказ т.зв. Голови ДНР ОСОБА_9 за №108 від 31.03.2022 «Про адміністрацію міста Маріуполь», згідно якого ОСОБА_10 постановив створити місцеву адміністрацію ДНР адміністрацію міста Маіруполь.

- протоколом про результати негласної слідчої (розшукової) дії- виконання спеціального завдання з розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації від 17.07.2023, згідно якого ОСОБА_11 , в ході виконання спеціального завдання, отримано відомості щодо злочинної змови ОСОБА_4 з представниками окупаційної адміністрації держави-агресора російської федерації та представників незаконних збройних формувань так званої «днр»,який погодився та зайняв посадуу незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, а саме «начальника комп`ютерного відділу в адміністрації м. Маріуполь днр».

Зокрема, в ході НСРД в «адміністрації м. Маріуполь днр`отримано копії службових документів (або проектів документів), адресованих ОСОБА_4 як начальнику відділу в зазначеній адміністрації, чи підписаних ним як начальником відділу, та копії документів, в яких згадується ОСОБА_4 як начальник комп`ютерного відділу.

- показаннями допитаного 23.01.2025 в якості свідка ОСОБА_6 ,який повідомив, що йому знайомий ОСОБА_4 приблизно з 2019 року ОСОБА_4 знається в комп`ютерній техніці

В ході слідства свідок впізнав ОСОБА_4 серед пред`явлених йому слідчим для впізнання 4 фотокарток чоловіків, а також впізнав його на пред`явленому слідчим фото, розміщеному в соціальній мережі «ВКонтакте» на сторінці голови адміністрації м. Маріуполь днр ОСОБА_12

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.12.2023,слідча дія проведена з свідком ОСОБА_6 .В ході впізнання свідку було пред`явлено фотозображення 4 осіб чоловічої статі, без значних відмінностей, серед яких свідок впізнав ОСОБА_4

- протоколом огляду від 20.12.2023, в ході якого за участі свідка ОСОБА_6 оглянуто фото, розміщені 17.05.2023, 15.05.2023 та 30.03.2023 на сторінці голови «адміністрації м. Маріуполь днр» ОСОБА_12 в соціальній мережі «ВКонтакте». Свідок на пред`явлених йому фото впізнав та вказав на ОСОБА_4

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2023, слідча дія проведена з свідком ОСОБА_13 . В ході впізнання свідку було пред`явлено фотозображення 4 осіб чоловічої статі, без значних відмінностей, серед яких свідок впізнав ОСОБА_4 ;

- протоколом огляду від 20.12.2023, в ході якого за участі свідка ОСОБА_13 оглянуто фото, розміщені 17.05.2023, 15.05.2023 та 30.03.2023 на сторінці голови «адміністрації м. Маріуполь днр» ОСОБА_12 в соціальній мережі «ВКонтакте». Свідок на пред`явлених йому фото впізнав та вказав на ОСОБА_4

- відповіддю на запит ГУ ДПС у Рівненській області від 14.06.2024, відповідно до якої останні відомості щодо сум отриманих доходів ОСОБА_4 надходили у червні 2021 року.

- іншими доказами в їх сукупності.

Тобто, вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Судом в умовах повної змагальності процесу досліджені в повному обсязі всі докази, надані як обвинуваченням, захистом, можливість збирання інших доказів вичерпані, що визнано сторонами процесу, які підтвердили відсутність у них доповнень та інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А., заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів наданих стороною обвинувачення, недостовірними чи недопустимими.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого кримінального правопорушення.

Обставин,які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим ОСОБА_4 , злочинів проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, які посягають на захист життєво важливих інтересів громадян, суспільства та держави, на її суверенітет, територіальну цілісність, недоторканість та обороноздатність, а також на суспільні відносини, які забезпечують саме існування України як суверенної, незалежної, демократичної і правової держави та дані про особу винної, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що конкретні обставини кримінального провадження та наведені вище дані про особу обвинуваченого, дають підстави для призначення ОСОБА_4 , покарання у виді позбавлення волі, з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна, яке буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстави для застосування положень ст. 69, 75 КК України відсутні, оскільки відсутні обставини, передбачені ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення з огляду на вчинення ОСОБА_4 , суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України.

Крім того, суд приходить до висновку, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого ОСОБА_4 , призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Оскільки обвинувачений засуджується до покарання, яке має відбувати реально, то суд з метою виконання вироку, а також запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, вважає за необхідне обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 , слід рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 , в порядку виконання вироку.

Судові витрати на залучення експертів відсутні.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 323,369-376,615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та/або адміністративно-господарських функцій строком 15 років з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна, а саме автомобіля ВАЗ 2107, р.н. НОМЕР_1 .

Обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 в порядку виконання вироку.

Речові докази по справі диск (а.с.41) залишити в матеріалах кримінального провадження.

диск (а.с.45) залишити в матеріалах кримінального провадження,

диск (а.с.121) залишити в матеріалах кримінального провадження,

диск (а.с.132) залишити в матеріалах кримінального провадження,

диск (а.с.163) залишити в матеріалах кримінального провадження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя Рівненського міського ОСОБА_14