ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1358/25 Номер провадження 11-сс/814/251/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю секретаря судового засідання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтава від 21 лютого 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено у відкритті провадження за зверненням ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , про звільнення від незаконного утримання.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що наведене в цій заяві питання про звільнення ОСОБА_7 не відноситься до повноважень слідчого судді, оскільки КПК України не передбачено з`ясування слідчим суддею підстав позбавлення волі особи у випадках, не пов`язаних з кримінальним провадженням. Також слідчим суддею констатовано, що ОСОБА_7 утримується у військовому навчальному центрі «Десна», що територіально не відноситься до юрисдикції Київського районного суду м. Полтава.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтава від 21 лютого 2025 року та постановити нову ухвалу, якою негайно звільнити з-під варти ОСОБА_7 із посиланням на те, що він незаконно утримується в 169 військовому навчальному центрі «Десна» (сел. Десна Чернігівського р-ну Чернігівської обл.). Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя: дійшов помилкового висновку про повернення її звернення; безпідставно послався на ст.304 КПК України під час розгляду питання в порядку ст.206 КПК України, так як вона скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не подавала; не врахував: положення ст.32 КПК України, так як незаконні дії мали місце за адресою: вул. Дмитра Коряка, 4-А; те, що вимоги в поданому нею зверненні викладені відповідно до вимог національного й міжнародного законодавства.

Учасники провадження були належним чином повідомлені про місце, дату, час апеляційного розгляду та до суду не з`явились. Водночас ОСОБА_6 заявила клопотання про здійснення розгляду апеляційної скарги за її відсутності.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, перевірила матеріали провадження, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України регламентовано, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із системного аналізу положень КПК України слідує, що слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою, заявою чи клопотанням, якщо в них порушується питання, яке не підлягає розгляду слідчим суддею.

Частиною 3 ст.26 КПК України унормовано, що слідчий суддя в кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п.п.5, 18 ст.3 КПК України слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення в порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.10 ч.1 ст.3 КПК України).

Приписами ч.ч.1-3, 5 ст.206 КПК України передбачено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; неперевищення граничного строку тримання під вартою; відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

За змістом ст.ст.3, 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до КК України та КПК України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених ст.615 КПК України.

Установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання. У період дії воєнного стану в Україні та протягом двох років після його припинення чи скасування взяті під варту військовослужбовці можуть триматися в окремих ізольованих приміщеннях казарменого типу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

З огляду на викладене, слідчий суддя має право зобов`язати орган державної влади чи службову особу на дотримання прав особи лише за умови, якщо вона тримається під вартою.

Глава 18 КПК України, в тому числі ст.206 КПК України регламентують правовідносини під час досудового розслідування, а саме: запобіжні заходи, затримання особи.

При цьому, з урахуванням положень ст.206 КПК України, слідчий суддя не уповноважений на з`ясування підстав проходження військової служби, не пов`язаних зі сферою дії кримінального процесуального закону.

Разом з тим, наведені в заяві ОСОБА_6 обставини не належать до правовідносин, які регулюються нормами КПК України, оскільки слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні,

Зі змісту заяви ОСОБА_6 убачається, що ОСОБА_7 не є учасником жодного кримінального провадження, не тримається під вартою, в тому числі у зв`язку із застосованим запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст.208 КПК України чи ст.207 КПК України неуповноваженою особою, не утримується правоохоронними органами в ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Окрім того, й положеннями ст.303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій, бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового розслідуванню, і ними також не передбачено можливості оскарження зазначених у заяві (зверненні) ОСОБА_6 дій.

Так, у заяві ОСОБА_6 оспорюється незаконність перебування ОСОБА_7 у військовому навчальному центрі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та в цій заяві наведено вимогу про звільнення ОСОБА_7 з військового навчального центру.

Таким чином, порушені ОСОБА_6 в заяві питання не є предметом розгляду слідчого судді під час досудового розслідування як у порядку ст.206 КПК України, так і ст.ст.303, 306 КПК України, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за зверненням (заявою) ОСОБА_6 .

У разі наявності факту порушення прав та законних інтересів особи службовими (посадовими) особами ТЦК та СП чи військової частини при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаних із мобілізацією, відповідна особа чи уповноважений нею представник не позбавлені права на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства з метою захисту прав особи, а в разі вчинення щодо неї протиправних дій, яке містять ознаки кримінального правопорушення - до правоохоронного органу із заявою (повідомленням) про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтава від 21 лютого 2025 року без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4