Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого-судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

потерпілих: ОСОБА_4

ОСОБА_5

представника потерпілих: ОСОБА_6

представників позивачів: ОСОБА_7

ОСОБА_8

захисника та представника цивільного відповідача: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання захисника про припинення дії запобіжного заходу, обрання запобіжного заходу та заяву ОСОБА_10 про припинення дії запобіжного заходу та повернення грошових коштів по кримінальному провадженню стосовно ОСОБА_11 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Новоархангельського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_11 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

29.01.2025 року від захисника обвинуваченого надійшло клопотання про припинення дії запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу.

В клопотанні захисник наголошувала, що під час судового розгляду справи ухвалою судді Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 23.11.2023р., ОСОБА_11 було обрано запобіжний захід - тримання під вартою строком на 60 днів, та визначено розмір застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_11 висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Сума застави у подальшому була внесена заставодавцем ОСОБА_10 у сумі - 214 720 грн. на рахунок ТУ ДСА України в Кіровоградській області, визначений ухвалою судді і з того часу ОСОБА_11 звільнено з-під варти та відповідно до вимог ст. 182 КПК України він перебуває під заставою.

Вважала, що на даний час ризики для застосування ОСОБА_11 самого найсуворішого запобіжного заходу перестали існувати. Досудове слідство завершене. ОСОБА_11 добросовісно виконував і виконує покладені на нього обов`язки, не порушував встановлені обмеження, своє поведінкою довів, що не має намірів ухилятися від розгляду справи.

Просила припинити обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжний захід у виді застави, визначений ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 23.11.2023 р. та повернути заставодавцю внесену заставу.

Обрати ОСОБА_11 запобіжний захід - особисте зобов`язання /а.с.81-82 т. 5/.

Окрім того, до суду було подано заяву від ОСОБА_10 про припинення дії застави та повернення коштів, в якому вона зазначила, що під час судового розгляду справи ухвалою судді Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 23.11.2023р., ОСОБА_11 було обрано запобіжний захід - тримання під вартою строком на 60 днів та визначено розмір застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_11 висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Сума застави у подальшому була внесена нею, заставодавцем, ОСОБА_10 у сумі - 214 720 грн. на рахунок ТУ ДСА України в Кіровоградській області, визначений ухвалою судді і з того часу ОСОБА_11 звільнено з-під варти та відповідно до вимог ст.182 КПК України він перебуває під заставою.

Вказані грошові кошти вона запозичила у своїх знайомих та сплачує за них відсотки за користування.

ОСОБА_11 сумлінно виконував і продовжує виконувати зобов`язання визначені судом, і дана застава не підлягає зверненню в дохід держави.

Наразі у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, що склалося у її родині, вона вимушена звернутися до суду та просити суд: припинити дію запобіжного заходу - застава, визначеного ОСОБА_11 та повернути їй внесену заставу у сумі 214 720 грн. /а.с.86 т. 5/.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання, заяву та матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У ч. 1 ст. 7 КПК України наголошується, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

В ст. 55 Конституції України наголошується, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.06.2023 року ОСОБА_11 було обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було продовжено до 22.10.2023 року /а.с.92-94, 95-97 т. 1/.

27.09.2023 року на підставі ухвали Новоархангельського районного суду Кіровоградської області обвинуваченому було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26.11.2023 року включно /а.с.155-156 т.1/.

23.11.2023 року на підставі ухвали Новоархангельського районного суду Кіровоградської області обвинуваченому було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22.01.2024 року. Визначено обвинуваченому заставу у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та надано можливість останньому або іншій особі внести кошти на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Кіровоградській області /а.с.151-152 т. 2/.

28.11.2023 року обвинуваченого було звільнено з ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» після внесення застави в розмірі 214720 грн. /а.с.161 т. 2/.

26.12.2023 року по справі було ухвалено вирок стосовно обвинуваченого та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. Запобіжний захід обвинуваченому у вигляді застави залишено без змін. Вирішено питання про речові докази, судові витрати та цивільні позови /а.с. 217-225 т. 3/.

10.07.2024 року ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду зазначений вирок суду скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду /а.с.186-200 т.4/.

Як зазначалось вище на підставі судового рішення у формі ухвали судом першої інстанції обвинуваченому було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено розмір застави, який було внесено зацікавленою особою та обвинуваченого було звільнено з-під варти після внесення визначеної в ухвалі суду суми.

Частинами 1 та 2 ст. 331 КПК України визначено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості такого провадження, є запобіжні заходи.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 132 КПК України).

Запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою (ч. 1 ст. 176 КПК України).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу. Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності. При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків. У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

П. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Ч. 1 ст. 201 КПК України унормовано, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Положеннями параграфу 1 глави 18 КПК України та ст. 182 КПК України не передбачено строку дії застави, як запобіжного заходу.

Ч. 4 ст. 202 КПК України вказує, що підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення, під вартою в якому знаходиться підозрюваний, обвинувачений, негайно здійснює розпорядження про його звільнення з-під варти та повідомляє про це усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю, а якщо застава внесена під час судового провадження, - прокурора та суд. Перевірка документа, що підтверджує внесення застави, не може тривати більше одного робочого дня. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Як слідує з ухвали суду, про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, на нього покладено обов`язки передбачені у ст. 194 КПК України.

Частинами 8 та 9 ст. 182 КПК України визначено, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. Питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. Неприбуття в судове засідання зазначених осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду питання, не перешкоджає проведенню судового засідання.

З огляду на наведені норми процесуального права суд зважує на наступне, відповідно в розрізі наведених відомостей судом вирішується по суті поставлене перед ним питання, щодо припинення запобіжного заходу, повернення застави та обрання іншого запобіжного заходу, з урахуванням того, що, з огляду на порушені питання, суд має з`ясувати наявність ряду обставин, на які вказує захисник та заявниця.

Так, поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30 серпня 1990 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України).

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

В нашому випадку, обвинувальний акт стосовно обвинуваченого перебуває на розгляді в суді.

Наведеного достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду поданих клопотань, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра», зокрема з урахуванням положень п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що він може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення зазначених дій.

Достовірність ризиків може бути встановлена шляхом перевірки відомостей про: 1) наявність документів, які дають змогу виїхати за межі країни; 2) майновий стан особи, який дає змогу існувати в умовах переховування, у тому числі за межами країни; 3) наявність громадянства іншої держави або документів, які дають право тимчасово чи постійно проживати на території іншої країни; 4) наявність членів родини, які проживають на території іншої країни та можуть надати тимчасовий чи постійний притулок; 5) наявність можливості (службове становище, безпосереднє знайомство, родинні зв`язки, матеріальний вплив тощо) впливу на свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні; 6) інші обставини, які вказують на достовірність ризиків, - та повинна оцінюватися з урахуванням конкретних обставин кожного кримінального провадження.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні відносно обвинуваченого.

Судом також враховується фактична ситуація в Україні, а саме те, що з 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на території України введений воєнний стан, який триває по цей час.

Введення в країні воєнного стану було обумовлено збройною агресією російської федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, внаслідок чого частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Запорізької області є тимчасово окупованими, а сама збройна агресія, починаючи з 24 лютого 2022 року, набула повномасштабного характеру, відповідно, на думку суду, положення КПК України не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ в Україні та загального контексту проблеми, викликаної збройною агресією РФ.

Також, при вирішенні питання щодо припинення дії застави, обрання іншого запобіжного заходу та повернення внесених коштів, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед таких обставин підлягає оцінюванню «тяжкість покарання», що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v Bulgaria» від 26 червня 2001 року (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий ризик був встановлений, та у рішенні по справі «Punzelt v. Czech Republic» від 25 квітня 2000 року (§ 76, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Разом з тим зазначена обставина має враховуватися крізь призму суб`єктивного сприйняття особою можливої загрози настання покарання за вчинення правопорушення, тобто фактично йдеться про ту потенційну загрозу, настання якої може спробувати уникнути обвинувачений. Саме тому, на думку суду, комплексний аналіз суворості можливого покарання має включати не тільки вид і міру санкції, передбаченої КК України, але й інші обставини негативного характеру для особи, яких вона може зазнати не тільки в результаті постановлення обвинувального вироку, але й під час самого розгляду справи.

Небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від тяжкості можливого покарання з точки зору самої санкції статті КК, адже її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних чинників, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її незначною, зокрема, треба враховувати характер особи, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, а також його контакти. В цьому ключі тяжкість є тільки релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Відповідно, забезпечуючи таку оцінку, суд враховує, що ОСОБА_11 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є необережним тяжким злочином, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, що в поєднанні з даними про особу обвинуваченого з`ясовані судом, зокрема, характер, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, контакти, вказують на те, що в сукупності ці обставини дають підстави вважати, що серйозність покарання, в даному випадку, є релевантною обставиною в оцінці ризику втечі.

Тим паче, що в цій справі, ураховуючи характер висунутого обвинувачення, йдеться зокрема про дорожньо-транспортну пригоду. Модель інкримінованого діяння, відповідно до даних обвинувального акта, полягала у невиконанні правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди із загибеллю людини та отримання різного виду тілесних ушкоджень потерпілими.

В цій ситуації суд, з огляду на викладене та у ракурсі установлених фактичних обставин в поєднанні з даними про особу обвинуваченого, вважає, що на даному етапі кримінального провадження, у відношенні ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді застави є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки та зможе запобігти встановленим ризикам з числа передбачених у ст. 177 КПК.

Зазначений запобіжний захід, за встановленої в обвинувальному акті моделі вчинення кримінального правопорушення та наведених про особу обвинуваченого відомостей, на переконання суду, саме на цій стадії процесу, відповідає вимозі абз. 6 п.п. 3.3 п. 3 рішення КСУ від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009.

Потреба в такому заході відносно обвинуваченого, зокрема є дійсною не тільки, однак у тому числі і в світлі факторів, пов`язаних з його особою, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками, усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, та характером висунутого обвинувачення.

Перебування обвинуваченого в лавах ЗСУ не може бути самостійною підставою для скасування обраного раніше в часі запобіжного заходу та обрання іншого запобіжного заходу.

Відповідно обраний запобіжний захід у відношенні обвинуваченого відповідає положенням норм процесуального права визначених у параграфі 1 глави 18 КПК України.

З огляду на викладене, суд констатує, що при обранні та продовженні запобіжного заходу обвинуваченому суд діяв у відповідності до процесуального закону, врахував всі обставини та на даний час відсутні будь-які правові підстави для припинення дії застави , її повернення та обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу, оскільки припинення та обрання іншого запобіжного заходу, на погляд суду, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому в поданому клопотанні та заяві слід відмовити.

Приймаючи до уваги викладене та керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 2, 3, 7, 8, 9, 131, 132, 176, 177, 182, 183, 194, 201, 331, 369, 370, 371, 372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про припинення дії запобіжного заходу у виді застави та обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відмовити в повному обсязі.

В задоволенні заяви ОСОБА_10 про припинення дії застави та повернення грошових коштів відмовити в повному обсязі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Копію ухвали негайно вручити прокурору, іншим учасникам кримінального провадження не пізніше наступного дня після проголошення направити поштою.

Повний текст ухвали виготовлено 17.03.2025 року.

Суддя: