У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000468

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_12

на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 січня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Завалля Гайворонського району Кіровоградської області, без постійного місця реєстрації на території України, мешкає в АДРЕСА_1 , не має судимості в силу ст. 89 КК України,

- обвинуваченого за ч. 4 ст. 187, п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Снігурівка Миколаївської області, зареєстрованої в АДРЕСА_2 , проживаючої в АДРЕСА_1 , та (зі слів) за адресою: АДРЕСА_3 ,

- обвинуваченої за ч. 4 ст. 187 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 січня 2021 року ОСОБА_7 засуджений:

-за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років із конфіскацією його майна;

- за п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 15 років позбавлення волі із конфіскацією його майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років із конфіскацією його майна.

Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з дня його затримання із 21.09.2019, зарахувавши йому в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_12 засуджена за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років із конфіскацією її майна.

Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_12 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК України.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна, за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_12 просить змінити вирок суду першої інстанції та перекваліфікувати дії ОСОБА_14 ОСОБА_15 з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України. Призначити ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 162 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що досудове розслідування велось не об`єктивно, а його право на захист було порушено, оскільки між висновками психіатра, який його оглядав у слідчому ізоляторі та психіатра при його огляді у лікарні, є протиріччя.

Зазначив, що йому стало відомо про те, що ОСОБА_16 підшукував людей, які б погодилися пограбувати ОСОБА_17 . Тому він вважає, що 09.09.2019, коли він прийшов до ОСОБА_16 взяти молока, останній напоїв його вином та в ході розмови підбурив до вчинення грабежу. Також він вважає, що ОСОБА_16 в алкогольні напої міг додати йому якісь наркотичні засоби, оскільки ОСОБА_16 є наркозалежною особою. На думку ОСОБА_7 , ОСОБА_16 є агентом поліції, він умисно спровокував його на вчинення злочину за домовленістю з працівниками поліції, які мали намір швидко розкрити грабіж, та вже 10.09.2019 знали, хто саме вчинив злочин.

Вказав, що напередодні ОСОБА_17 разом зі своєю співмешканкою, застали невістку із коханцем, та в день вчинення ним кримінального правопорушення невістка разом із подругою (яка є майстром спорту з дзюдо) приходили до ОСОБА_17 з метою з`ясування стосунків.

Стверджував, що він не мав наміру бити потерпілого, а тільки хотів забрати у нього гроші. ОСОБА_12 він сказав, щоб вона пішла з ним забрати гроші за дрова. Вона взагалі не причетна до того, що він побив потерпілого. Коли побачила, що він почав бити потерпілого, вона залишила місце злочину.

Захисник ОСОБА_10 не оскаржує доведеність вини ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України та призначене за цей злочин покарання.

Не погоджуючись з кваліфікацією дій ОСОБА_7 за п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України, вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_7 прямого умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_17 не підтверджується жодними доказами.

Зазначив, що від початку досудового розслідування ОСОБА_7 заперечував наявність у нього умислу на протиправне позбавлення життя ОСОБА_17 та пояснював, що його метою було незаконне заволодіння коштами потерпілого, шляхом вчинення розбійного нападу. А той факт, що обвинувачений одягнув на обличчя маску з жіночих панчіх, тобто вживав заходи до збереження своєї анонімності, підтверджує його доводи про відсутність умислу на вбивство потерпілого.

Вказав на чисельні розбіжності в частині часу настання смерті потерпілого ОСОБА_17 , та на відсутність у обвинувальному акті будь-якої інформації про точний час тривалості та закінчення вчинення кримінального правопорушення. А також на те, що відповідно висновку експерта № 103 від 21.11.2019, життя потерпілого ОСОБА_17 могло бути збережено у разі надання своєчасної та кваліфікованої медичної допомоги.

Вважає, що висновок експерта повністю узгоджується з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , що коли він залишав місце злочину, потерпілий ОСОБА_17 був живий. Тому твердження сторони обвинувачення, що ОСОБА_7 залишив місце вчинення кримінального правопорушення лише після того, як переконався у настанні смерті потерпілого, є припущенням та не ґрунтується на будь-яких об`єктивних доказах. На думку захисника, в діях обвинуваченого ОСОБА_7 не вбачається прямого умислу на спричинення смерті потерпілому. Разом з тим, він мав передбачати, що кількість та характер нанесених ударів можуть спричинити негативні наслідки для потерпілого.

Тому вважає, що фактично ОСОБА_7 заподіяв умисні тяжкі тілесні ушкодження потерпілому та його дії потрібно кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України.

Захисник ОСОБА_11 вважає кваліфікацію дій ОСОБА_18 за ч. 4 ст. 187 КК України помилковою. Зазначив, що докази, на які послався суд першої інстанції на підтвердження винуватості обвинуваченої, доводять тільки перебування її на місці події.

Вказав, що обвинувачена ОСОБА_19 в суді першої інстанції стверджувала, що жодних попередніх домовленостей про вчинення саме розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_17 у неї з ОСОБА_7 не було, свої ролі вони не розподіляли, маски та шкарпетки готував ОСОБА_7 , вона заготовленими речами не користувалась. Після того, як вони проникли до домоволодіння та ОСОБА_7 почав бити потерпілого, ОСОБА_19 зрозуміла, що той вчиняє кримінальне правопорушення. Вона намагалась його вмовити припинити побиття потерпілого та залишити місце події, однак ОСОБА_7 не зважав на її прохання, тому вона злякалась та втекла, що на думку захисника, свідчить про відсутність спільного умислу на вчинення розбійного нападу та наявність ексцесу виконавця з боку обвинуваченого ОСОБА_7 .

Проте, суд першої інстанції відкинув надані обвинуваченою показання, при цьому пославшись на протокол слідчого експерименту від 20.09.2019, де ОСОБА_19 показала, що проникла до будинку.

Також вказав на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи обвинуваченої ОСОБА_19 про тиск на неї з боку працівників поліції, з метою надання нею потрібних показань для притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, за що їй було обіцяно не брати її під варту до закінчення досудового розслідування. Такі доводи ОСОБА_19 підтверджуються тим, що, незважаючи на тяжкість злочину у вчиненні якого підозрювалася ОСОБА_19 , органом досудового розслідування подавалося клопотання про обрання щодо неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. На думку апелянта, суд першої інстанції не звернув на це увагу, а також врахував, що слідчі дії проводились з ОСОБА_19 у нічний час.

На думку апелянта, дії, передбачені ч. 4 ст. 187 КК України, вчинені виключно обвинуваченим ОСОБА_7 , оскільки не охоплювались спільним умислом з обвинуваченою ОСОБА_19 , а тому її дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК України, як порушення недоторканості житла, яке виразилось у незаконному проникненні до домоволодіння потерпілого ОСОБА_17 , спільно з ОСОБА_7 .

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

09 вересня 2019 року близько 18.00 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи в гостях у свого знайомого ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_4 , під час вживання з останнім вина домашнього виготовлення, дізнався, що собака сусіда ОСОБА_17 заподіяла значної шкоди домашній птиці ОСОБА_16 , але збитки той не відшкодовує, хоча має достатні фінансові можливості, оскільки отримав орендну плату за належну йому земельну ділянку в сумі близько 40 000 грн. Після чого, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_17 з метою заволодіння належними йому грошовими коштами.

Того ж дня, близько 22.00 год., ОСОБА_7 взяв у ОСОБА_16 2 л домашнього вина та ручний ліхтар, та повернувся до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 під час спільного вживання вина зі своєю співмешканкою ОСОБА_19 запропонував їй вчинити розбійний напад на ОСОБА_17 , з метою заволодіння його грошовими коштами, на що ОСОБА_19 погодилась.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 та ОСОБА_19 за місцем свого мешкання виготовили засоби захисту облич від впізнання маски з жіночих панчіх, та з метою уникнення можливості залишення слідів пальців рук, одягли на руки шкарпетки.

ОСОБА_7 взяв із собою кухонний ніж, ліхтар, та разом з ОСОБА_19 направився до будинку потерпілого ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_4 . Слідуючи до будинку потерпілого, ОСОБА_7 виламав у лісосмузі дерев`яну палицю, приготувавши її для нанесення тілесних ушкоджень потерпілому.

09 вересня 2019 року приблизно о 23.00 год., вони підійшли до воріт зазначеного домоволодіння та ОСОБА_7 переліз через огорожу на подвір`я будинку та відчинив зсередини хвіртку, впустивши ОСОБА_19 до подвір`я. Потерпілий ОСОБА_17 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, сидів на порозі свого будинку.

ОСОБА_7 передав ОСОБА_19 принесену ним дерев`яну палицю, та тримаючи у лівій руці кухонний ніж, демонструючи його для погрози застосування та морального подолання можливого опору останнього, висловив вимогу про передачу йому належних ОСОБА_17 грошових коштів.

Далі, ОСОБА_7 , не даючи ОСОБА_17 можливості протистояти його погрозам та злочинним вимогам, із застосуванням значної фізичної сили, наніс йому значну кількість ударів кулаками рук в область голови, спричиняючи останньому тілесні ушкодження, небезпечні для його життя та здоров`я, продовжуючи вимагати від потерпілого грошові кошти та повідомити їх місцезнаходження.

ОСОБА_17 , побоюючись за своє життя та здоров`я, повідомив обвинуваченому про місце знаходження належних йому грошових коштів. ОСОБА_7 доручив ОСОБА_19 знайти гроші. Остання, оглянувши зазначене потерпілим місце збереження грошових коштів, гроші не знайшла.

ОСОБА_7 , із застосуванням значної фізичної сили, продовжив наносити йому удари кулаками рук в область голови, також наніс принесеним ним ножем декілька колото-різаних поранень шиї та тулубу, що, в сукупності з нанесеними ним руками, не менше ніж 20 ударами по голові потерпілого, призвело до втрати ОСОБА_17 свідомості. Після цього ОСОБА_7 набрав у знайдене ним пластикове відро холодної води та вилив на ОСОБА_17 , повернувши його до свідомості.

В цей час ОСОБА_19 , усвідомивши суспільно-небезпечні дії ОСОБА_7 , з яких вбачалося, що вони виходять за межі їх спільного злочинного умислу і вже спрямовані на умисне позбавлення життя потерпілого, відмовившись від подальшої участі у діях з ОСОБА_7 , втекла з місця події.

Далі, ОСОБА_7 затягнув ОСОБА_17 до будинку, де з метою змусити останнього повідомити місцезнаходження грошових коштів, наніс потерпілому не менше восьми ударів принесеною із собою дерев`яною палицею в область голови, тулубу та нижніх кінцівок, внаслідок чого ОСОБА_17 знову втратив свідомість.

ОСОБА_7 обшукав будинок і знайшов грошові кошти лише в сумі 500 грн, належні ОСОБА_17 , якими відразу протиправно заволодів.

Будучи переконаним у наявності більш значних коштів у ОСОБА_17 , проявляючи особливу жорстокість, ОСОБА_7 продовжив наносити йому кухонним ножем численні колото-різані поранення голови та тулубу, пошкодивши ліве око, супроводжуючи свої дії вимогою віддати йому всю суму отриманих коштів від оренди землі. Потім знайшов у будинку електропраску, ввімкнув її в електромережу та гарячою поверхнею декілька разів приклав до тулубу потерпілого, спричиняючи йому численні опіки тіла, що супроводжувались значним фізичним болем та мали характер мордування, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_17 знову втратив свідомість та перестав подавати ознаки життя.

Після цього, ОСОБА_7 , впевнившись в настанні смерті ОСОБА_17 , не знайшовши у домоволодінні інших грошових коштів, незаконно заволодівши грошовими коштами потерпілого у сумі 500 грн, покинув територію домоволодіння ОСОБА_17 .

Прямуючи до свого місця мешкання, ОСОБА_7 наздогнав ОСОБА_19 поблизу лісосмуги, де вони викинули знаряддя вчинення злочину, а саме: дерев`яну палицю та кухонний ніж, а також позбавилися масок із панчіх, шкарпеток з рук, одягу та взуття, на яких були наявні сліди вчинених ними злочинів.

10.09.2019 тіло ОСОБА_17 з ознаками насильницької смерті було виявлено його співмешканкою ОСОБА_20 .

Внаслідок зазначених умисних протиправних дій потерпілому ОСОБА_17 було спричинено тілесні ушкодження у виді: переломів ребр: 4-го справа та 8-го справа по середньо-ключичній лінії, 6-го справа по лопаточній лінії з ознаками стиснення на зовнішній кістковій пластинці та розтягнення на внутрішній кістковій пластинці; зліва - 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 по передньо-пахвинній лінії з ознаками розтягнення на зовнішній кістковій пластинці та стиснення на внутрішній кістковій пластинці; зліва - 5, 6, 7, 8 по лопаточній лінії з ознаками стиснення на зовнішній кістковій пластинці та розтягнення на внутрішній кістковій пластинці; синців в ділянці грудної клітини в проекції переломів 4, 8 та 6-го ребер справа; синець в проекції тіла грудини та крововилив в м`які тканини в ділянці грудини; закритого перелому лівої великоберцевої кістки, синця на шкірі в проекції вказаного перелому; двох опікових ран III ступеню на животі та опікової рани III ступеню на долоні лівої кисті; травми лівого ока у вигляді розриву склери та розтрощення внутрішніх тканин очного яблука, синця в ділянці лівого ока; двох ран в верхній частині спинки носа на лівій боковій поверхні; шести ран на правій боковій поверхні шиї в середній її частині; рани в верхній частині грудей справа; рани на правому плечі в верхній частині по зовнішній поверхні; рани на грудях справа в 2-му міжребір`ї по середньо-ключичній лінії; чотирьох ран на правій нозі в середній частині гомілки; рани на правій сідниці в середній третині; рани на фоні синця на верхній губі; рани на підборідді зліва на фоні набряку м`яких тканин та синця; синців навколо правого ока, на спинці носа, в правій скроневій ділянці, в верхній частині правої вушної раковини, на лівій вушній раковині, на правій руці, від плечового суглобу до кисті включно, на лівій руці від плечового суглобу до кисті включно, в верхній частині живота зліва, саден на колінах обох ніг, синців по передній поверхні правого стегна, зливних подряпин на спинці зліва, численних крововиливів в м`які тканини голови в скроневих та тім`яних ділянках голови справа та зліва.

Виходячи з кількості та характеристик тілесних ушкоджень, які виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_17 , загалом ОСОБА_7 наніс йому не менше 88 ударів та травматичних дій, з яких близько 67 спричинені тупими твердими предметами, 18 ріжучими та колюче-ріжучими предметами, і 3 предметом з нагрітою (розпеченою) контактуючою поверхнею.

В результаті спричинення вищевказаних численних тілесних ушкоджень у потерпілого розвинувся травматичний шок, який і став безпосередньою причиною смерті, а всі вищевказані тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень і перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_17 .

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним:

-у нападі, з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень. Його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України;

-у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненого з особливою жорстокістю та з корисливих мотивів. Його дії кваліфіковані за п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

ОСОБА_12 визнана винною у нападі, з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень. Її дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Оскаржуваний вирок був ухвалений 22.01.2021 щодо ОСОБА_19 . Під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_19 змінила прізвище (свідоцтво про шлюб від 04.07.2023, серії НОМЕР_1 ). Наразі обвинувачена має прізвище ОСОБА_15 .

Щодо участі обвинуваченої ОСОБА_12 під час апеляційного розгляду, колегія суддів зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_19 неодноразово не з`являлась в судове засідання для участі у розгляді справи.

08.02.2023 обвинувачена ОСОБА_19 була присутня про що свідчить журнал судового засідання (т. 4 а.с. 199).

В судове засідання, призначене на 15.03.2023 обвинувачена ОСОБА_19 знову не з`явилась, про причини неявки не повідомила.

В судовому засіданні, що відбулось 30.05.2023, обвинувачена ОСОБА_19 знову не з`явилась. На той час її захисник ОСОБА_21 повідомив, що обвинувачена перебувала в м Одесі, змінила місце проживання, та наразі проживає по АДРЕСА_3 . Просив перенести судове засідання.

Повістку про виклик до суду на 02.08.2023 ОСОБА_19 отримала особисто 31.05.2023 (т. 4 а.с. 243). 02.08.2023 судове засідання не відбулось, але їй вручена в суді повістку про виклик до суду на 19.09.2023 (т. 5 а.с. 2). При цьому, у повістці зазначена адреса її проживання АДРЕСА_3 та обвинувачена не повідомляла про іншу адресу її місця проживання.

В судовому засіданні 19.09.2023 ОСОБА_19 була присутня, однак судове засідання не відбулось.

В судовому засіданні 26.10.2023 ОСОБА_19 з`явилася та повідомила про укладення договору з іншим захисником ОСОБА_9 та відмовилася від захисника з безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_21 .

В судове засідання 07.12.2023 ОСОБА_19 не з`явилась, надійшла заява від захисника ОСОБА_9 про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 10.01.2024 ОСОБА_19 не з`явилась, надійшла заява від захисника ОСОБА_9 про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 04.04.2024 ОСОБА_19 була присутня, висловила свою думку щодо апеляційних скарг, надала пояснення та просила задовольнити апеляційну скаргу свого захисника.

В подальшому, у наступні судові засідання ОСОБА_19 не з`являлась. 06.08.2024 обвинувачена ОСОБА_19 вкотре в судове засідання не з`явилась, до суду надійшло повідомлення, що обвинувачена була направлена на стаціонарне лікування в неврологічне відділення Баштанської багатопрофільної лікарні. Вкотре надійшло клопотання від захисника ОСОБА_9 про відкладення розгляду справи. У зв`язку з неодноразовою неявкою обвинуваченої до суду апеляційної інстанції, та враховуючи, що участь обвинуваченої в судовому засіданні не є обов`язковою, оскільки у апеляційній скарзі захисника ставиться питання про покращення її становища, їй було надіслано лист та запропоновано у зв`язку зі станом здоров`я прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ці листи надсилались ОСОБА_19 судом за останньою відомою адресою місця її проживання, а саме: АДРЕСА_3 (07.08.2024, 16.08.2024, 10.10.2024, 19.11.2024).

В судове засіданні 26.09.2024 обвинувачена ОСОБА_19 не з`явилась. За повідомленням захисника ОСОБА_9 , обвинувачена перебувала на стаціонарному лікуванні. В судове засідання 08.10.2024 обвинувачена ОСОБА_19 вкотре не з`явилась. За повідомленням захисника ОСОБА_9 , вона не виходить на зв`язок, прокурору місце перебування обвинуваченої невідоме.

Згідно відповіді на запит від 10.10.2024, директор КНП «Баштанська багатопрофільна лікарня» повідомила, що ОСОБА_15 перебувала на стаціонарному лікуванні з 06.08.2024 по 13.08.2024 (тобто лише тиждень). Тобто, в судові засідання від 26.09.2024 та 08.10.2024 не з`явилась без поважних причин. Причину неявки не повідомила.

Вищевказані обставини свідчать про те, що за час апеляційного розгляду вказаного кримінального провадження (з 2022-2024 р.р.) обвинувачена ОСОБА_12 зловживала своїми процесуальними правами, неодноразово не з`являлась в судові засідання без поважних причин чим затягувала розгляд справи. В судове засідання 04.12.2024 ОСОБА_12 вкотре не з`явилась, та колегією суддів вирішено питання про продовження розгляду справи без її участі. Під час апеляційного розгляду її інтереси представляв захисник ОСОБА_9 , який (з урахуванням думки обвинуваченої ОСОБА_12 , висловленої у судовому засіданні 04.04.2024, підтримав апеляційні скарги, просив їх задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , підтримали апеляційні скарги просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені доказами, на які міститься посилання у вироку.

В суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав частково та пояснив, що не бажав смерті ОСОБА_17 , а хотів тільки забрати у нього грошові кошти.

Суду пояснив, що ввечері 09.09.2019 він допомагав по господарству знайомому ОСОБА_16 , після чого останній пригощав його вином власного виробництва і почав жалітися, що його сусід ОСОБА_17 ухиляється відшкодовувати збитки, які він поніс в зв`язку з тим, що його пес задушив багато курчат та качок, хоча нещодавно той отримав близько 40 000 грн. орендної плати за земельну ділянку.

Тоді він ( ОСОБА_7 ) вирішив навідатися до ОСОБА_17 , щоб із силою та погрозами забрати кошти. Вважав, що ОСОБА_16 спровокував та схилив його до вчинення протиправних дій. Він взяв у ОСОБА_22 із собою вино та пішов додому. За своїм місцем проживання він пригостив вином свою співмешканку ОСОБА_19 і наказав їй надати йому жіночі панчохи, від яких відрізав частини, щоб надівати на голову для маскування обличчя, але ОСОБА_19 не давав і їй не казав для чого це необхідно. Крім того, взяв із собою кухонний ніж для залякування і сказав ОСОБА_19 , щоб пішла з ним до ОСОБА_17 , в якого потрібно взяти кошти. Також взяв із собою шкарпетки, щоб одягнути на руки і не залишати на місці події відбитків пальців, а по дорозі виломив в лісосмузі палку також щоб залякувати власника коштів. Підійшовши до ОСОБА_17 , який сидів на подвір`ї біля входу до будинку, він привітався та вдарив його кулаком руки декілька раз в обличчя запитавши де гроші. Потім ще декілька раз вдарив в обличчя від чого ОСОБА_17 знепритомнів. Він його обливав водою з пластикового відра, яке знайшов на подвір`ї будинку. Коли бив його, також тримав в іншій руці ніж, погрожуючи його застосуванням.

Вказав, що після того як ОСОБА_17 повідомив, що кошти в будинку, він зайшов до нього, але відшукав тільки 500 грн., тому ще потім декілька раз наніс удари кулаком в обличчя ОСОБА_17 , вимагаючи кошти, але той казав, що їх у нього немає. Далі він затягнув його до будинку, де ще декілька раз вдарив, а потім знайшов праску, яку увімкнув та розжареною поверхнею прикладав двічі до живота ОСОБА_17 . Той намагався відштовнути руками праску, тому на його руці також утворилися опіки. Потім він обшукував приміщення будинку в пошуках коштів, але їх не знайшов. Через свій неадекватний стан, який вважав впливом ОСОБА_16 , всіх дій, які він вчинив відносно ОСОБА_17 , не пам`ятає. Проте достовірно вказав, що коли залишав будинок ОСОБА_17 , то він був живий. Умислу на його вбивство у нього не було і на це вказує той факт, що він одягнув кінець жіночої панчохи на обличчя, щоб потерпілий потім його не впізнав.

Також стверджував, що ОСОБА_19 він не повідомляв, що збирається робити, і після того як почав наносити ОСОБА_17 удари та вимагати кошти, то вона втекла. Підтвердив, що коли йшов додому, то наздогнав ОСОБА_19 і на його вказівку вони позбулися панчох, шкарпеток і взуття, на яких могли бути сліди злочину, заховавши їх в кущах лісосмуги по дорозі.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_12 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнала і вказала, що ОСОБА_7 , з яким вона співмешкала, ввечері 09.09.2019 прийшов додому і сказав їй щоб вони разом пішли за однією справою до ОСОБА_17 .

Зазначила, що погодилася, бо боялася застосування від нього сили. Він наказав їй дати жіночі панчохи. Стверджувала, що коли вони підійшли до будинку ОСОБА_17 , то було темно і вона не бачила, що ОСОБА_7 одягнув на голову жіночу панчоху. Вони підійшли до будинку і побачили, що ОСОБА_17 сидить біля входу. ОСОБА_7 привітався до нього і наніс йому декілька ударів в обличчя та став вимагати гроші. Від цих дій, які були для неї несподіванкою, вона злякалася і втекла. По дорозі додому її наздогнав ОСОБА_7 і наказав зняти та викинути взуття і верхній одяг. Для чого це було потрібно робити він не пояснив, а вона не запитувала, бо боялася його.

Разом з тим, вина ОСОБА_7 і ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих їм злочинів підтверджується дослідженими в суді доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинувачених підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_23 , який в суді першої інстанції пояснив, що його брат ОСОБА_17 проживав в м.Снігурівка Миколаївської області і мав у власності земельну ділянку товарного сільгоспвиробництва, за оренду якої отримував кошти (орієнтовно 40000-48 000 грн на рік). В 2019 році отримані від оренди кошти він витратив на купівлю дров і продуктів харчування, зробивши значний запас із них на зимовий період.

Також наявність у власності ОСОБА_17 земельної ділянки, підтверджується договором оренди від 06.04.2018, витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.03.2018 та 14.04.2018, згідно яких за ОСОБА_17 на праві власності зареєстрована земельна ділянка площею 3,466 га, розташована в межах Снігурівського району Миколаївської області, яка передана у оренду приватному сільськогосподарському підприємству Агрофірам Роднічок строком до 01.01.2018.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що саме він поскаржився ОСОБА_24 на ОСОБА_17 та розповів, що останній не відшкодовує йому збитки, а наступного дня він дізнався, що ОСОБА_17 вбили.

Вказав, що приблизно через три дні ОСОБА_7 і ОСОБА_19 приходили до нього додому і казали, що трохи перестаралися. В подальшому, під час розмови з ним, обвинувачені не розповідали ніяких деталей, але ОСОБА_19 говорила, що були п`яні і всього не пам`ятають, вони шукали гроші, але знайшли тільки 500 грн.

Свідок ОСОБА_25 , яка є співмешканкою ОСОБА_16 , підтвердила надані останнім показання.

Окрім того, свої висновки суд першої інстанції обґрунтував також даними, які містяться у протоколах огляду місця події від 10.09.2019 та огляду трупа ОСОБА_17 від 11.09.2019, у яких зафіксовано огляд домоволодіння по АДРЕСА_4 , під час якого виявлено труп ОСОБА_17 із чисельними тілесними ушкодженнями, а в приміщенні моргу Снігурівської ЦРЛ Миколаївської області, виявлені тілесні ушкодження детально описані та є аналогічними тим, які містяться у протоколі огляду місця події від 10.09.2019. Під час огляду місця події було виявлено та вилучено зразки речовини бурого кольору, які в подальшому були направлені на експертизу.

Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 103 від 13.09.2019, виданого Миколаївським обласним бюро медичної експертизи, ОСОБА_17 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок травматичного шоку, численних перелому кісток тіла, різаних та забійних ран тіла ушкоджень лівого ока, закритої травми грудної клітини, голови, кінцівок.

Згідно висновку експерта № 103 від 21.11.2019, причиною смерті ОСОБА_17 стали численні травми тіла у виді численних закритих переломів ребер справа та зліва, закритого перелому лівої великоберцевої кістки, обширних опікових ран живота, чисельних різаних та колото-різаних ран тіла, травми лівого ока з розривом оболонок, чисельних забоїв м`яких тканин голови, тулуба, кінцівок, які ускладнилися розвитком травматичного шоку, що зумовило гостре порушення, а потім і зупинку серцевої діяльності та дихання, зупинку функцій центральної нервової системи; вираженість трупних явищ свідчить про те, що смерть настала в межах 1 доби до експертизи трупа. Також цей висновок містить детальну інформацію, зокрема про кількість, характер і механізм спричинених тілесних ушкоджень та їх тяжкість. Виходячи з кількості та характеристик тілесних ушкоджень, які виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_17 загалом ОСОБА_7 наніс йому не менше 88 (вісімдесяти восьми) ударів та травматичних дій, з яких близько 67-ми були спричинені тупими твердими предметами, 18 - ріжучими та колюче-ріжучими предметами, і 3 - предметом з нагрітою (розпеченою) контактуючою поверхнею.

В результаті спричинення вищевказаних численних тілесних ушкоджень у потерпілого розвинувся травматичний шок, який і став безпосередньою причиною смерті, а всі вищевказані тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень і перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Відповідно до протоколів проведення слідчих експериментів із застосуванням технічних засобів фіксації від 20.09.2019 та від 21.09.2019, тобто в обстановці, яка виключала будь-який тиск, ОСОБА_19 та ОСОБА_7 добровільно показали та відтворили обставини вчинених ними кримінальних правопорушень на місці їх вчинення (т.1, а.с. 242-247, т.2, а.с. 19-22)..

Зокрема, під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_19 , за участю захисника ОСОБА_11 , детально розповіла про події, як вони разом з ОСОБА_7 йшли до домоволодіння ОСОБА_17 , щоб забрати у нього кошти, про те, як заздалегідь приготувала панчохи та шкарпетки та надала їх ОСОБА_7 , розповіла та показала, як ОСОБА_7 наніс два удари в область обличчя потерпілого ОСОБА_17 та запитував про те, де гроші. Потерпілий повідомив, що кошти в будинку лежать в гардеробі, але ОСОБА_7 наказав ОСОБА_19 йти до будинку, але грошей вона не знайшла. Тому ОСОБА_7 знову почав бити потерпілого і вимагати кошти. Потім взяв палку, яку вона тримала в руках і стояла поряд, і вдарив нею потерпілого та потяг його до будинку. Вона кликала ОСОБА_7 піти додому, але він відповів, що треба самому все подивитися і перевірити. Далі вона показала, що перебувала поряд з будинком потерпілого і чула, як ОСОБА_7 , наносив йому удари. Також зайшла до будинку і побачила, що чоловік лежав на підлозі обличчя його було в крові, на животі червоні рани, а ОСОБА_7 шукав по будинку кошти. Потім вона вказала, що пішла додому, але по дорозі ОСОБА_7 наздогнав її і наказав викинути кросівки, що вона і зробила, а він викинув взуття і одяг.

Обставини, що були встановлені під час слідчого експерименту з підозрюваною ОСОБА_19 узгоджуються з даними протоколу огляду від 20.09.2019, проведеного за участю підозрюваної ОСОБА_19 та її захисника ОСОБА_11 , відповідно до якого була оглянута ділянка місцевості - лісопосадка, розташована на відстані 40 м від перехрестя вул. Центральна та вул. Гагаріна в м. Снігурівка Миколаївської області. Під час огляду ОСОБА_19 показала місце, де її співмешканець ОСОБА_7 викинув свій одяг і кросівки. Це місце являло собою яму зі сміттям, в якому виявлено кофту чоловічу з капюшоном, на якій є помарки та плями речовини бурого кольору, а також бриджі із синтетичного матеріалу чорного кольору з написом NIKE, в області лівого коліна просочена пляма речовини бурого кольору розмірами 10 см на 7 см.

На відстані 15 м від цієї ями в бік вул. Центральна на ділянці лісопосадки біля дерева виявлено три фрагмента капронових панчіх, на одному з яких є два порізи. Підозрювана ОСОБА_19 вказала, що в цих панчохах її співмешканець був під час вчинення злочину (т.2, а.с.3-10).

Згідно протоколу слідчого експерименту від 21.09.2019 за участю підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , він вказав на місці злочину деталі вчинених ним злочинів. Зокрема, вказав на домоволодіння ОСОБА_17 , на територію якого він проник. Показав, що після цього він одягнув панчоху на голову, яку заздалегідь приготував за своїм місцем проживання, зробивши в ній прорізи для очей, почав вимагати кошти у ОСОБА_17 біля його будинку, а ОСОБА_19 стояла поряд і тримала палку. Показав, як наносив потерпілому удари кулаками по голові. Також вказав, що знайшов 500 грн. на серванті у будинку, про які ОСОБА_17 повідомив після нанесення йому ударів, але, вважаючи, що коштів повинно бути більше, продовжив наносити йому удари кулаками біля вхідних дверей будинку та декілька раз ударив його ножем у стегно. Після того, як ОСОБА_17 втрачав свідомість, то приводив до тями, поливаючи водою з відра.

Також вказав на місці вчиненого злочину, як затягнув потерпілого до будинку та поклав на ліжко, включив праску та почав її прикладати до живота, як взяв заздалегідь приготовлену палицю та наносив нею удари потерпілому по тілу, як обшукував будинок. Вказав на місце, де він по дорозі додому викинув ніж, палицю та верхній одяг.

Ці обставини проведеного слідчого експерименту узгоджуються з даними протоколу огляду від 21.09.2019, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_26 та його захисника ОСОБА_10 , відповідно до якого оглянута ділянка місцевості, на яку він вказав автомобільна дорога в західній частині м.Снігурівка Миколаївської області на відстані 110 м від вул. Гагаріна. Під час огляду на відстані 4 м з західної сторони від автомобільної дороги під молодим деревом акації виявлено два черевика чорного кольору на шнурках з написом NIKE, на яких малися нашарування бурого кольору; там же виявлено кросівки марки Dual, на підошвах яких також виявлено нашарування бурого кольору; також виявлено ніж з рукояттю чорного кольору, який має довжину 24,5 см, довжина леза 13 см, на якому також є нашарування речовини бурого кольору (т.2, а.с. 26-33).

Згідно заяви ОСОБА_7 від 21.09.2019 про вчинений злочин, поданої ним до Снігурівського ВП ГУ НП в Миколаївській області, він добровільно зізнався в тому, що в ніч на 10.09.2019 в м. Снігурівка Миколаївської області по вул. Черкаській вчинив напад на мешканця на ім`я ОСОБА_27 з метою заволодіння його коштами. Вказав, що під час нападу він застосував насилля та катування: електричною праскою, дерев`яною палкою та кухонним ножем. В ході нападу він заволодів 500 грн.

Повертаючись додому, він заховав на узбіччі дороги ніж, палицю, а також взуття та одяг, який був у крові (т.2, а.с. 16-17).

Отже, викладені у заяві ОСОБА_7 про вчинені злочини обставини, узгоджуються із даними протоколів слідчих експериментів за участю підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_19 та протоколу огляду місця події.

Згідно висновків експертів № 622-і від 29.10.2019, № 990 від 17.12.2019, №989 від 16.13.2020, № 621-і від 29.10.2019, на виявлених та вилучених речах під час огляду місця події домоволодіння ОСОБА_28 та лісопосадка та автомобільна дорога в західній частині м. Снігурівка, виявлено кров людини, клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки, які збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_17 .

Отже, дослідивши надані стороною обвинувачення докази, надавши кожному з них належну оцінку згідно вимогам ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_12 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, із чим погоджується колегія суддів.

Стосовно доводів сторони захисту про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України і його дії слід перекваліфікувати на ч. 2 ст. 121 КК України, колегія суддів вважає їх неспроможними.

Згідно з роз`ясненням, яке міститься у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин злочину, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу (прямого чи непрямого). При умисному вбивстві винний передбачає, що внаслідок його діяльності (дії або бездіяльності) настане смерть потерпілого і бажає цього (прямий умисел) або свідомо допускає настання такого наслідку (непрямий умисел).

Як убачається з матеріалів справи, про направлення умислу ОСОБА_7 саме на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_28 при вчиненні розбійного нападу свідчать характер і динамічність дій обвинуваченого, нанесення ним множинних цілеспрямованих ударів у життєво важливі органи потерпілого, із спричиненням особливих мук та страждань (усього не менше 88 ударів та травматичних дій, з яких: близько 67 спричинені тупими твердими предметами, 18 ріжучими та колюче-ріжучими предметами і 3 предметом з нагрітою (розпеченою) контактуючою поверхнею), обрані знаряддя вчинення злочинів ніж, дерев`яна палиця та електропраска, а також поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 після вчинення злочинів: він не намагався вжити заходів задля збереження життя потерпілого, адже не надав йому жодної допомоги, не викликав медичну допомогу, а залишив місце події, позбувшись по дорозі знарядь вчинення кримінальних правопорушень.

Тобто, така поведінка обвинуваченого свідчить про спрямованість його умислу саме на позбавлення життя потерпілого.

При цьому, висновки судово-медичної експертизи № 103 від 11.09.2019, про можливість збереження життя потерпілого ОСОБА_17 , за умови надання своєчасної кваліфікованої медичної допомоги, з урахуванням настання смерті потерпілого внаслідок травматичного шоку, який розвинувся в результаті спричинення тілесних ушкоджень, у даному кримінальному провадженні, не впливають на кваліфікацію вчиненого кримінального правопорушення.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_7 на ч. 2 ст. 121 КК України, про що просив захисник ОСОБА_10 в його інтересах у поданій апеляційній скарзі.

Що стосується доводів апелянта захисника ОСОБА_11 , про неправильність кваліфікації судом першої інстанції злочинних дій обвинуваченої ОСОБА_19 , колегія суддів зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 18.04.2018 (у справі №569/1111/16-к) роз`яснив, що розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, за своєю правовою природою є складеним злочином. Даний склад злочину поєднує у собі декілька діянь, кожне з яких становить самостійний злочин. Так, розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, об`єднує в собі напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (ч. 1 ст. 187 КК України) та незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи (ч. 1 ст. 162 КК України).

При цьому посягання, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, відіграє роль ознаки, що створює кваліфікований склад розбою.

Проникнення як кваліфікуюча ознака розбою передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою.

Проте, у даному кримінальному провадженні, встановлено, що ОСОБА_19 спільно з ОСОБА_7 вчинили саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, із проникненням до житла.

Оскільки умисел як ОСОБА_19 , так і ОСОБА_7 був направлений на заволодіння чужим майном під час нападу, відсутні підстави для кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_19 лише за ч.1 ст. 162 КК України, як просить в апеляційній скарзі її захисник.

Твердження сторони захисту про відсутність в діях обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_12 попередньої змови на вчинення розбійного нападу, колегія суддів також вважає неспроможними та такими, що спростовуються, серед іншого, даними протоколів слідчих експериментів за участю обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_7 , які містять відомості відтворення обставин вчинених ними кримінальних правопорушень, зафіксовані зі слів останніх, зокрема порядок готування до вчинення злочину, мету проникнення на територію домоволодіння потерпілого та послідовність дій обвинувачених на місці вчинення злочину.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_12 , які вона надала під час судового розгляду про те, що не була обізнана про умисел ОСОБА_7 і не вчиняла ніяких спільних з ним дій щодо нападу на потерпілого ОСОБА_17 , а відразу як ОСОБА_7 напав на нього, то втекла з місця події, є такими, що направлені на ухилення від кримінальної відповідальності. Ці доводи спростовані даними протоколів слідчих експериментів як за участю ОСОБА_7 , так і за участю ОСОБА_19 , а також показаннями свідка ОСОБА_16 , якому ОСОБА_7 та ОСОБА_19 після вчиненого злочину повідомляли, що «трохи перестаралися і потрібно замолити гріхи», а ОСОБА_19 також повідомила, що вони були п`яні, шукали гроші, але знайшли всього 500 грн.

При проведенні слідчого експерименту ОСОБА_19 добровільно, в присутності захисника, детально розповіла, як спільно з ОСОБА_7 приготувала знаряддя злочину, як вони спільно проникли до подвір`я будинку потерпілого, як була присутня при нанесенні ОСОБА_7 потерпілому тілесних ушкоджень і вимагання коштів, тримаючи в цей час палицю, а також на шляху слідування додому вони приховали одяг та знаряддя злочину. Крім того вказала, що заходила до будинку ОСОБА_17 , хоча в суді стверджувала, що відразу від початку нападу втекла з місця події.

В свою чергу, ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту також в присутності захисника вказав, що спільно із ОСОБА_19 вони удвох приготували вдома панчохи та шкарпетки, а під час нападу ОСОБА_19 була поряд та тримала палицю. Потім вони разом позбулися верхнього одягу зі слідами крові і знарядь злочину.

Ці показання колегія суддів вважає правдивими і такими, що відповідають дійсності, оскільки співпадають між собою, надані в присутності захисників, і відповідають іншим дослідженим доказам.

Всупереч доводам апелянтів та поясненням обвинувачених в суді, зазначені слідчі експерименти проведені за участю підозрюваних та їх захисників, з використанням відеофіксації за допомогою відеокамери, за участю понятих, тобто в обстановці, яка б виключала будь-який тиск на кожного з них. За такого, відсутні підстави вважати, що зазначені слідчі дії проведені із використанням незаконних методів слідства, про що стверджував апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_19 .

При цьому, посилання захисника на тиск з боку працівників поліції на обвинувачену ОСОБА_19 під час проведення досудового розслідування, зокрема під час проведення слідчого експерименту за її участі, під час проведення якого, за твердженнями ОСОБА_19 , вона обмовила себе, не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Колегія суддів зазначає, що у поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_19 зазначив, що в ході досудового розслідування до ОСОБА_19 застосовано тиск з боку працівників поліції, з метою надання нею потрібних показань для притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.

Колегія суддів зауважує, що на підтвердження даної обставини захисник зазначив, що у відношенні ОСОБА_19 був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Разом з тим, обрання зазначеного запобіжного заходу ніяким чином не доводить цих доводів апелянта.

Окрім того, конкретних доводів, в чому саме полягали незаконні методи слідства, наведено не було.

Постановою Верховного Суду від 12 січня 2022 року скасована ухвала Миколаївського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_19 і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Вже під час нового розгляду у суді апеляційної інстанції, у березні 2023 року захисник ОСОБА_21 в інтересах ОСОБА_19 звернувся із заявою про те, що у період часу з 12 до 15 вересня 2019 року прокурор ОСОБА_29 у приміщенні службового кабінету відділення поліції №2 Баштанського районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області допитував ОСОБА_30 без участі захисника, здійснював погрози, чим вчинив грубе порушення права підозрюваної на захист.

Відомості про злочин внесені до ЄРДР 07.05.2023 та Першим слідчим відділом ТУ ДБР у м. Миколаєві розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000450.

Разом з тим, відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29 вересня 2023 року, зазначене кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 374 КК України закрито, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 374 КК України.

Зазначена постанова стороною захисту та обвинуваченою не оскаржена.

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження, встановлено відсутність тиску з боку правоохоронних органів на підозрювану ОСОБА_19 під час проведення досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0000468.

За такого, відсутні підстави вважати, що до ОСОБА_19 застосовані незаконні методи слідства. Отже, відсутні підстави для визнання протоколу проведення слідчого експерименту від 20.09.2019 за участю підозрюваної ОСОБА_19 , недопустимим доказом.

Доводи сторони захисту про перевагу показань обвинуваченої ОСОБА_19 , наданих в судовому засіданні, тим, що містяться у протоколі слідчого експерименту від 20.09.2019, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно із правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.09.2020 у справі № 740/3597/17, приписи ч. 4 ст. 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів протоколом слідчого експерименту.

Заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість, як доказу, протоколу слідчого експерименту. Легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому.

Відтак, враховуючи, що матеріали провадження містять достатні підстави для висновку про те, що протокол слідчого експерименту від 20.09.2019 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема положенням ст. ст. 104, 105 КПК України, а саму слідчу дію проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України, підстав для визнання відомостей, відображених у вказаному процесуальному документі, недопустимими, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 та п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України та не вбачає підстав для перекваліфікації його дій з п. п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України та призначення йому покарання відповідно до санкції цієї статті, як про це просить захисник.

Є доведеною вина ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. Відсутні підстави для перекваліфікації її дій на ч. 1 ст. 162 КК України, та призначення їй покарання відповідно до санкції цієї статті, як про це просить захисник.

Що стосується доводів захисника обвинуваченої ОСОБА_30 (наразі ОСОБА_15 ) про застосування щодо неї положень ст. 75 КК України та її звільнення від відбування покарання з випробуванням, то вони не є слушними, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом дотримані.

При призначенні покарання ОСОБА_19 , судом першої інстанції враховано те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином.

Окрім того, судом першої інстанції достатньо враховані і дані про особу обвинуваченої, яка за останнім відомим місцем її проживання характеризується посередньо, на утриманні неповнолітніх дітей або інших осіб не має, офіційно не працює, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима.

Судом першої інстанції враховано обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_19 - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Обставин, які пом`якшують покарання, не встановлено.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованій їй статті.

Суд погоджується з цим висновком, та вважає, що при призначенні покарання судом першої інстанції дотримані вимоги ст. ст. 65-67 КК України, призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_12 та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відсутні підстави для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що просить захисник, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який є особливо тяжким, обставин його вчинення.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції достатньо врахував те, що кримінальні правопорушення, що йому інкриміновані, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжкими.

Окрім того, судом першої інстанції достатньо враховані і дані про особу обвинуваченого, який за останнім відомим місцем його проживання характеризується посередньо, на утриманні неповнолітніх дітей або інших осіб не має, офіційно не працює, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, хоча за положеннями ст. 89 КК України його судимості погашені.

Судом першої інстанції враховано обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Обставин, які пом`якшують покарання, не встановлено.

На переконання колегії суддів, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції дотримані вимоги ст. ст. 65-67 КК України, призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_12 за вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень, покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк, є правильним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.

З огляду на наведене, відсутні підстави для задоволення апеляційних скарги.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_13 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3