Справа № 461/330/24
Провадження № 1-в/461/16/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2025 м. Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Галицького РВ філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові подання провідного інспектора Галицького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 про вирішення питання приведення вироку у відповідність до закону у зв`язку з декриміналізацією інкримінованих діянь,

в с т а н о в и в :

провідний інспектор Галицького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 звернулась в суд з поданням в якому просить привести вирок Галицького районного суду м. Львова від 12.01.2024 відносно засудженого ОСОБА_5 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Подання мотивує тим, що на виконанні Галицького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області з 28.03.2024 перебуває вирок Галицького районного суду м. Львова від 12.01.2024 (справа №461/330/24, провадження №1-кп/461/265/24), яким ОСОБА_5 засуджено за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком - 2 роки, та з покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Вказує, що Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» набрав чинності 9 серпня 2024 року, та таким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість вкраденого становить до 2 неоподатковуваних мінімумів громадян. Зазначає, що вартість викраденого ОСОБА_5 за кожним епізодом окремо майна на момент вчинення правопорушення у 2023 році не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів громадян. Відтак вважає, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, п.13 ч.1 ст.537, п.2 ч.2 ст.539 КПК України, вирок щодо засудженого ОСОБА_5 слід привести у відповідність до закону.

В судовому засіданні представник Галицького районного відділу філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_4 подання підтримала з підстав наведених в такому.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо задоволення подання не заперечив. Просив звільнити засудженого ОСОБА_5 від покарання призначеного за ч.4 ст.185 КК України, та вважати засудженим за вироком Галицького районного суду м. Львова від 12.01.2024 за ч.1 ст.357 КК України до 2 років обмеження волі, за ч.3 ст.357 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань до 2 років 1 місяця обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав суду письмову заяву в якій подання пробації підтримує та просить розглядати таке без його участі.

Відповідно до ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Заслухавши думку представника пробації та прокурора, дослідивши матеріали подання та особової справи відносно засудженого ОСОБА_5 , суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів клопотання та встановлено під час судового розгляду, вироком Галицького районного суду м.Львова від 12.01.2024 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 Кримінального кодексу України, та на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим, призначено покарання - 5 /п`ять/ років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробовуванням, з іспитовим строком 2 /два/ роки, та з покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Вирок суду від 12.01.2024 набрав законної сили 12.02.2024 та перебуває на виконанні в Галицькому районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області з 28.03.2024.

Із зазначеного вироку вбачається, що ОСОБА_5 13.10.2023 о 20.53 год. вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, на загальну суму 1984 гривні 80 копійок, та 13.10.2023 о 21.13 год по 21.17 год. вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, в умовах воєнного стану, на загальну суму 1479 гривень.

Щодо декриміналізації вчиненого діяння засудженого ОСОБА_5 ,суд зазначає таке.

На час, до якого відноситься інкриміновані за ч.4 ст.185 КК України засудженому ОСОБА_5 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» №1449-VI від 04.06.2009 (далі - Закон України №1449-VI від 04.06.2009), згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009 у 2023 році на час, до якого відноситься інкриміновані ОСОБА_5 діяння за ч.4 ст.185 КК України, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 268 грн 40 коп. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 268 грн 40 коп, то наставала кримінальна відповідальність.

З 09.08.2024 набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції. Зокрема, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Згідно із ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначені зміни до законодавства, а також положення наведеної вище ч.2 ст. 4 КК України та ч.1 ст.5 КК України, таємне викрадення чужого майна вартістю до 2 684 грн у 2023 році, до якого відносяться інкриміновані ОСОБА_5 діяння, кваліфікувалися б за ч. 2 ст. 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки.

З огляду на наведене, оскільки згідно із вироком Галицького районного суду м.Львова від 12.01.2024 у справі №461/330/24 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні крадіжок 13.10.2023 о 20.53 год. на загальну суму 1984 гривні 80 копійок, та 13.10.2023 о 21.13 год по 21.17 год. на загальну суму 1479 гривень,а кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна у 2023 році настає за крадіжку вартістю понад 2 684 гривень, відтак ОСОБА_5 підлягає звільненню від призначеного покарання за ч.4 ст.185 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений, на підставі ч.2 ст.74 КК України, та вищевказаний вирок слід привести у відповідність до Закону №3886-IX.

Разом з тим, кримінальна караність інших діянь, за які засуджено ОСОБА_5 не усунута, та останнього слід вважати засудженим вироком Галицького районного суду м. Львова від 21.01.2024 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, ч.3 ст.357 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі; на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань, до покарання у виді 2 років 1 місяця обмеження волі; на підставі ст.75 КК України звільнити від призначеного покарання з випробовуванням, з іспитовим строком 2 роки, та з покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Керуючись ч.2 ст.74 КК України, ст.ст. 369-372, 376, п. 13 ч. 1 ст. 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

подання Галицького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від покарання призначеного вироком Галицького районного суду м. Львова від 21.01.2024 в частині покарання за ч.4 ст.185 КК України, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку із усуненням Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 караності діяння за яке він був засуджений.

Вважати ОСОБА_5 засудженим вироком Галицького районного суду м.Львова від 21.01.2024 до покарання:

-за ч.1 ст.357 КК України у виді 2 /двох/ років обмеження волі;

-за ч.3 ст.357 КК України у виді 2 /двох/ років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань, до покарання у виді 2 /двох/ років 1 /одного/ місяця обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України вважати ОСОБА_5 звільненим від призначеного покарання з випробовуванням, з іспитовим строком 2 /два/ роки, та згідно із ст.76 КК України, з покладенням на нього обов`язків:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи.

Особову справу засудженого ОСОБА_5 №15/2024 повернути до Галицького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області для подальшого виконання вироку суду.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Галицький районний суд м. Львова протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1