Справа № 346/5293/24
Провадження № 1-кс/346/278/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі слідчого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

заявниці ОСОБА_3 ,

представника заявниці ОСОБА_4 ,

дізнавача ОСОБА_5 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 , яку подано в її інтересах адвокатом ОСОБА_4 , на постанову, винесену 18.02.2025 року дізнавачем уповноваженою особою здійснювати досудове розслідування кримінальних проступків, інспектором СРПП Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківської області ОСОБА_5 , про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.08.2024 року за № 0000229, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України,

ВСТАНОВИВ:

в обгрунтування даної скарги представник заявниці зазначає, що остання звернулась з письмовою заявою до вказаного відділу поліції про порушення кримінального провадження по факту того, що 10.06.2024 року близько 16 год. працівники товариства з обмеженою відповідальністю «ФАЙНОБУД-1» розпочали демонтаж/знищення нежитлового приміщення площею 47 кв. м., яке перебувало у державній власності та було розташоване за адресою: м.Коломия, бульвар Л.Українки, буд. 4, Івано-Франківської області. З приводу вказаних дій того дня заявниця здійснила виклик працівників поліції. Однак, останні, прибувши на місце події, лише відібрали в неї пояснення та відмовились вживати будь-яких заходів, спрямованих на встановлення осіб, які вчиняли вище вказані дії, а також поліцейські не перевірили наявність у вказаних осіб правових підстав на вчинення зазначених дій. Наступного дня працівники ТзОВ «ФАЙНОБУД-1» продовжили знищувати зазначене приміщення, а 09.07. та 10.07.2024 року - повністю зруйнували його. Тому заявниця вважає, що в діях працівників та керівництва цього товариства містяться ознаки кримінального проступку, передбаченого ст.356 КК України.

В скарзі також зазначено, що ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.08.2024 року зобов?язано уповноважену особу вище зазначеного відділу поліції внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі відповідної заяви ОСОБА_3 15.08.2024 року такі відомості внесено і розпочато досудове розслідування в даному кримінальному провадженні.

Проте, 18.02.2025 року зазначена дізнавач винесла постанову про закриття даного кримінального провадження.

Однак, сторона заявниці вважає, що дана постанова підлягає скасуванню з наступних підстав.

Зазначеними самоправними діями працівників вказаного ТОВ заподіяно шкоду правам та інтересам не окремих громадян або власника, а громадським та державним інтересам, адже здійснено самовільний демонтаж приміщення, яке перебуває у державній власності. Тому кримінальне провадження за даною заявою не повинно здійснюватись у формі приватного обвинувачення, а, отже, заявниця як громадянка мала право звернутись до органу досудового розслідування щодо внесення відомостей до ЄРДР про вчинення описаного в цій заяві кримінального правопорушення.

Представник заявниці також зазначає, що державне підприємство Міністерства оборони України «Управління торгівлі Західного оперативного командування» володіло на праві власності цілісним майновим комплексом, що знаходиться за вищевказаною адресою. До матеріалів кримінального провадження долучено надану ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» копію наявної в матеріалах інвентаризаційної справи №7385 план-схеми території № 174 дирекції № 2 філії Івано-Франківського військторгу. Відповідно до даної схеми на цій території зазначено приміщення площею 47 кв. м., яке в експлікації приміщень значиться як «холодильна камера» (літ. «С», №18). Вказане приміщення також зображене на кадастровому плані земельної ділянки за вищевказаною адресою, який складений ТОВ «Геоземкадсервіс» і підписаний начальником Управління Дерземагентства в м.Коломия Івано-Франківської області ОСОБА_6 та головним архітектором вказаного міста ОСОБА_7 . Зазначений кадастровий план є частиною проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування ОСОБА_8 .

Представник заявниці також вказує, що з приводу факту незаконного відчуження вказаної земельної ділянки на час подання даної скарги здійснюється досудове розслідування в інших кримінальних провадженнях за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, та за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

В скарзі також зазначено, що заявниця придбала на підставі біржової угоди купівлі-продажу нерухомості від 09.12.2002 року 572/10000 (п`ятсот сімдесят дві десятитисячних) частки цілісного майнового комплексу за вказаною адресою, площа цієї частки становить 73,7 кв. м. Як вбачається із вказаної угоди, серед майна, яке було придбане заявницею, спірне приміщення нею не придбалося. Водночас, на підставі вказаної біржової угоди решту частину даного майнового комплексу вказане державне підприємство відчужило на користь приватного підприємства «Фірма «Західтранссервіс» в особі директора ОСОБА_9 ; в п. 1.4 даної біржової угоди перераховано нерухомість, що продається на підставі вказаного правочину, і серед цього переліку не зазначено спірне приміщення (холодильну камеру) площею 47 кв. м.

13.09.2012 року заявниця придбала на прилюдних торгах по реалізації нерухомого майна ще 5410/10000 (п`ять тисяч чотириста десять десятитисячних) часток зазначеного майнового комплексу. Загальна площа цієї частки становить 699,2 кв. м., і дана частка раніше належала ПП «Фірма «Західтранссервіс», однак, серед приміщень, які придбала заявниця, також відсутнє вище вказане приміщення площею 47 кв. м.

Крім того, відповідно до договору дарування від 18.06.2012 року зазначене приватне підприємство подарувало ОСОБА_10 202/10000 (двісті дві десятитисячних) частки вказаного цілісного майнового комплексу.

Відповідно до договору дарування нежитлових приміщень від 26.04.2013 року вказане приватне підприємство подарувало ОСОБА_11 290/10000 (двісті дев`яносто десятитисячних) частки вказаного майнового комплексу, а згідно з договором дарування нежитлового приміщення від 25.09.2013 року дане приватне підприємство подарувало ОСОБА_12 3526/10000 (три тисячі п`ятсот двадцять шість десятитисячних) часток цього майнового комплексу.

Однак, у жодну із вказаних часток також не ввійшло спірне приміщення площею 47 кв. м.

За вказаних обставин очевидним є те, що до приміщень, які належали на праві власності зазначеному державному підприємству, належала вказана будівля, яка не була відчужена даним підприємством, а, отже, залишилась в його власності, і в матеріалах даного кримінального провадження відсутні будь-які докази відчуження зазначеного приміщення.

Представник заявниці також вказує, що висновки дізнавача грунтуються виключно на недостовірних показаннях та документах. Так, колишній керівник вказаного приватного підприємства ОСОБА_9 надав недостовірні показання про те, що придбав зазначене приміщення на аукціоні. Однак, в наявному в нього примірнику біржової угоди така будівля не вказана. Окрім цього, дана особа вказала, що зазначена земельна ділянка постійно перебувала в оренді вказаного приватного підприємства, однак, в матеріалах даного провадження відсутні будь-які докази, які б підтверджували наведений факт. Тому такі твердження цього свідка є неправдивими.

Крім того, в скарзі вказано, що дізнавач посилається на показання свідка ОСОБА_13 , який є представником ОСОБА_11 , а також на дозвільну документацію щодо будівництва будівель та споруд на вище вказаних земельних ділянках. Разом з тим, ані вказані показання свідка, ані факт видачі дозвільної документації не спростовує ту обставину, що спірне приміщення не було відчужене зазначеним державним підприємством як його власником. А тому на вказане майно поширюється правовий режим державної власності.

Дізнавач також посилається на лист Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) Західного територіально-квартирного експлуатаційного управління Міністерства оборони України (далі - Івано-Франківська КЕЧ). В даному листі вказано, що земельна ділянка та нерухоме майно за вказаною адресою на обліку в цій КЕЧ не перебували. Однак, зазначений майновий комплекс за вказаною адресою перебував у власності у зазначеного державного підприємства, а не у власності Івано-Франківської КЕЧ.

Представник заявниці також вказує, що ОСОБА_3 зверталась до Міністерства оборони України із заявою, в якій просила надати їй можливість придбати вказане спірне нежитлове приміщення. Головне управління земель оборони та фондів цього Міністерства листом від 08.11.2024 року повідомило заявницю, що її звернення надсилається за належністю до Управління корпоративного менеджменту даного Міністерства. Однак, станом на день оформлення даної скарги вказана заява не розглянута.

Крім того, посилання дізнавача на те, що спірна будівля є тимчасовою спорудою, так як самозведена на металічному каркасі, є необґрунтованим, оскільки для з?ясування питання про те чи є споруда тимчасовою чи капітальною, і з якого каркасу вона виготовлена тощо, необхідні спеціальні знання в галузі будівельно-технічної експертизи. Проте, відповідна експертиза в ході досудового розслідування не проводилась, а, отже, такі висновки дізнавача є не об?єктивними.

У зв`язку із зазначеним представник заявниці просить скасувати оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження.

В судовому засіданні заявниця та її вказаний представник підтримали подану скаргу з викладених в ній мотивів, підсумувавши, що оскаржувана постанова є незаконною, а дізнавачем не здійснено повне та неупереджене встановлення всіх обставин під час здійснення досудового розслідування. При цьому сторона заявниці вказала, що заявниця отримала оскаржувану постанову 19.02.2025 року, а тому саме з цієї дати повинен відраховуватися строк на її оскарження. Тому дана скарга подана в строк , а саме 03.03.2025 року (перший робочий день, на який припадає закінчення вказаного строку).

Дізнавач ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечує проти задоволення скарги, вважає винесену постанову про закриття кримінального провадження законною та обґрунтованою. Зокрема, дізнавачем проведено комплекс заходів та встановлено, що спірне приміщення не належало і не належить заявниці, а його власник - держава в особі Міністерства оборони України не зверталася з будь-якими заявами щодо незаконних дій відносно даного майна. Крім того, дізнавачем перевірено, що працівники ТзОВ «ФАЙНОБУД-1» мали всю необхідну дозвільну документацію, на проведення будівельних робіт, правомірність здійснення яких оспорює заявниця.

.

На виконання ухвали слідчого судді від 07.03.2025 року дізнавач надала з метою розгляду даної скарги матеріали вказаного кримінального провадження.

Слідчий суддя, заслухавши заявницю, її представника та дізнавача, дослідивши скаргу та матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст.2 КПК України зміст та форма кримінального проваджених повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, рівність перед законом та судом, повага до людської гідності, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Частина 2 ст. 9 КПК України закріплює обов`язок прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, в яких останній вбачає ознаки кримінально-караних діянь, та залежно від того, як ці ознаки будуть співвідноситися з ознаками складу кримінального правопорушення, на власний розсуд визначає об`єм слідчих та процесуальних дій, достатній, за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч. 2 ст. 283 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 24 вказаного Кодексу кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Суспільна небезпечність кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України, визначається тим, що він порушує встановлений порядок реалізації громадянами своїх законних або передбачуваних прав, призводить до дезорганізації нормальної діяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, а також до порушення прав та законних інтересів інших фізичних та юридичних осіб.

З об`єктивної сторони для наявності вказаного кримінального проступку необхідно встановити сукупність таких трьох ознак: а) самовільне вчинення будь-яких дій; б) оспорювання правомірності цих дій іншими громадянами або юридичною особою (підприємством, установою чи організацією); в) заподіяння такими діями значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Самовільне вчинення будь-яких дій має місце тоді, коли винний реалізує своє дійсне або уявне право незаконними методами, наприклад, усупереч волі власника вилучає його майно в рахунок погашення боргу, вселяється в надану йому квартиру, не дочекавшись, доки її покинуть колишні мешканці, або вселяється у вільну квартиру без наявності ордера, самовільно виконує рішення суду про виселення боржника чи звільнення приміщення від його майна тощо. Оспорюваність таких дій означає, що інша фізична або юридична особа вважає їх неправомірними. Чи дійсно у винного було відповідне право, чи воно було уявним - значення не має.

Якщо ж особа, щодо якої мали місце самовільні дії, не має претензій до особи, яка їх вчинила, склад самоправства відсутній. Самоправство є кримінально караним лише за умови заподіяння діями винного значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. Поняття значної шкоди є оціночним і вирішується у кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

Кримінальний проступок вважається закінченим з моменту настання наслідків - значної шкоди інтересам громадянина, державним або суспільним інтересам або інтересам власника.

Суб`єктивна сторона самоправства характеризується умисною виною. Винний усвідомлює, що самовільно, всупереч установленому законом порядку, вчиняє дії, передбачає, що його дії можуть завдати значної шкоди інтересам громадянина, державним або суспільним інтересам або інтересам власника і бажає або свідомо припускає настання такої шкоди. Мотиви вчинення самоправних дій (скрутне матеріальне становище, помста, прагнення примусити особу вчинити певні дії тощо) на кваліфікацію не впливають, але можуть враховуватися при призначенні покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Так, оскаржувану постанову заявниця отримала 19.02.2025 року, що вбачається з її підпису на повідомленні про закриття даного кримінального провадження (а. с. 8).

Відповідно до змісту частин 5, 7 ст. 115 вказаного Кодексу при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу. якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день.

Оскільки 10-ий день вказаного процесуального строку припадав на 01.03.2025 року, який було неробочим днем (суботою), то останній днем такого строку було 03.03.2025 року.

03.03.2025 року представник заявниці скерував розглядувану скаргу до суду засобами поштового зв`язку, тобто в межах строку, визначеного ч. 1 ст. 304 КПК України.

Отже, порушення строків звернення зі скаргою з огляду на положення ч. 1 ст. 304 КПК України та з урахуванням доводів, наведених у скарзі, слідчим суддею не встановлено.

Слідчим суддею встановлено, що оскаржуваною постановою, винесеною вказаною дізнавачем 18.02.2025 року, закрито вказане кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю у вищевказаному діянні складу кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України

В обґрунтування винесеної постанови дізнавач вказала, зокрема, що в ході проведення дізнання встановлено, що жодних звернень від Міністерства оборони України щодо наявності в його власності приміщень, що за адресою: м. Коломия, бульв. Л. Українки, буд. 4, Івано-Франківської області, та можливих незаконних дій із вказаними приміщеннями до правоохоронних органів не надходило, на час винесення постанови законними власниками всіх нежитлових приміщень за вищевказаною адресою у відповідних частках є ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 і ОСОБА_3 , які володіють, користуються, розпоряджаються своїм майном на власний розсуд. Потерпілої особи у вказаному кримінальному провадженні немає (том. 2 а. п. 148-57).

В ході проведеного досудового розслідування дізнавачем допитано ОСОБА_13 , який вказав, що він уповноважений довіреностями від ОСОБА_16 та ОСОБА_14 управляти та розпоряджатися їхніми частками вказаних нежитлових будівель, проводити їх поділ, виділ, об`єднання, зміну цільового призначення, підписувати від їх імені акти про передачу належних їм часток зазначених нежитлових будівель, бути представником при будівництві нерухомого майна на земельній ділянці за вказаною адресою (кадастровий номер :18:001:0220). На законних підставах ОСОБА_14 та ОСОБА_13 надано дозвіл на демонтаж наявних на земельних ділянках із кадастровими номерами: :18:001:0231 та :18:001:0220, споруд та приміщень, вказані земельні ділянки належать ОСОБА_14 та ОСОБА_11 .

Тому твердження заявниці та її представника щодо відсутності факту видачу відповідної дозвільної документації на вчинення працівниками ТзОВ «ФАЙНОБУД-1» вищевказаних дій та щодо обґрунтування дізнавачем оскаржуваної постанови на підставі недостовірних показань та доказів є необґрунтованими.

Крім того, згідно зі змістом відповіді Івано-Франківської КЕЧ у власності чи користування Міністерства оборони України не перебували земельна ділянка з кадастровим номером: :18:001:0231 , яка належить ОСОБА_14 , а земельна ділянка з кадастровим номером: :18:001:0220, ОСОБА_11 ; майно, яке розташоване на цих земельних ділянках, на обліку в зазначеній КЕЧ не перебуває (том. 2 а. п. 107).

Таким чином, на підставі наведеного слідчим суддею встановлено, що здійснене дізнавачем досудове розслідування та винесення за його наслідками оскаржуваної постанови відповідають вищевказаним вимогам ч.2 ст.9 КПК України, які передбачають, що орган досудового розслідування зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Тому доводи сторони заявниці про незаконність оскаржуваної постанови зводяться до його незгоди із цим рішенням. Крім того, стороною заявниці не зазначено будь-яких істотних обставин, які би вплинули (могли вплинути) на прийняття дізнавачем рішення за наслідками проведення розслідування, і що саме ці обставини залишилися поза увагою дізнавача. Отже, вжиті дізнавачем заходи слідчий суддя вважає достатніми для прийняття рішення про закриття даного кримінального провадження, в тому числі за наслідками перевірки всіх обставин, які сторона заявниці виклала у вказаній заяві.

Крім того, сторона заявниці не обґрунтувала жодними доказами ті обставини яким чином оскаржувана постанова порушує її права, свободи чи законні інтереси, оскільки не доведено правомірність її претензій на спірне приміщення, адже заявниця ніколи не була і не є власником чи користувачем даного майна.

З огляду на це, слідчий суддя дійшов висновку, що дана скарга задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303-309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

у задоволенні скарги ОСОБА_3 , яку подано в її інтересах адвокатом ОСОБА_4 , на постанову дізнавача уповноваженої особи здійснювати досудове розслідування кримінальних проступків інспектора СРПП Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківської області ОСОБА_5 від 18.02.2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.08.2024 року за № 0000229, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України, відмовити у зв`язку з безпідставністю даної скарги.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу її постановлення.

Повний текст ухвали складено 20.03.2025 року о 14 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1