Номер провадження: 11-кп/813/2035/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 22.05.2024 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітнього сина 2008 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України у кримінальному провадженні №0002265 року від 27.04.2019 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України, та його звільнено від покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст. 49 КК України.

Також даним вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України: закінчений замах на умисне вбивство, тобто, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Наведене обвинувачення в закінченому замаху на умисне вбивство визнано судом не доведеним, а дії ОСОБА_7 перекваліфіковані на ст.124 КК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 26.04.2019 року приблизно о 20 годині 05 хвилин за адресою: м.Одеса, пров. Чайковського, б.14, ОСОБА_7 , знаходячись в салоні автомобіля марки «Ravon R2», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час ініційованого та розпочатого потерпілим ОСОБА_9 конфлікту, заздалегідь виниклого на ґрунті особистих неприязних стосунків та претензій майнового характеру, пов`язаних із правом користування вказаним транспортним засобом, що належав на праві приватної власності потерпілому, обороняючись від неочікуваного нападу з боку останнього, за сприяння його дружини - ОСОБА_9 , що супроводжувався активним застосуванням фізичного насильства, обмеженням рухів і можливості залишити салон транспортного засобу, а також заподіянням йому фізичного болю, перевищуючи межі необхідної оборони, умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тяжку шкоду, яка явно не відповідала небезпечності посягання та обстановці захисту, а саме: спричинив потерпілому невстановленим колюче-ріжучим предметом тілесні ушкодження у вигляді одного колото-різаного поранення грудної клітки з ліва, проникаюче в ліву плевральну порожнину, що супроводжувалося потраплянням в неї повітря та колабуванням (спадінням) лівої легені до 1/3 об`єму, яке згідно п. 2.1.3 «й» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Крім того, під час боротьби ОСОБА_7 спричинив потерпілому одну різану рану тім`яно-скроневої області зліва, яка не була небезпечною для життя, а викликала розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів, і за цим критерієм, згідно п. п.2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Під час боротьби обвинуваченому ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження у виді різаної рани середньої треті лівого стегна. 26.04.2019 року накладено шви та проведено дренування рани.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказаний вирок суду, заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржуваний вирок таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що:

- суд дійшов безпідставного висновку про відсутність у діях ОСОБА_7 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_9 . Тому перекваліфікація дій засудженого на ст. 124 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність;

-суд не приділив належної уваги тому, що удару предметом з колюче-ріжучими властивостями з боку засудженого ОСОБА_7 передувала обопільна бійка, спровокована, в тому числі, і ним самим. А саме, потерпілий ОСОБА_9 став законно вимагати від ОСОБА_7 покинути автомобіль, який на праві власності належить потерпілому, та передати йому ключі від автомобіля, однак ОСОБА_7 проігнорував його вимогу. У зв`язку з цим, ОСОБА_9 став намагатися відібрати в нього ключі від автомобіля, в результаті чого між ними розпочалася бійка

-твердження суду, що ОСОБА_9 був володільцем вогнепальної зброї, а тому ОСОБА_7 , перебільшуючи ризик її застосування, активно оборонявся, ґрунтуються виключно на припущеннях ОСОБА_7 та суперечать наявним у матеріалах провадження доказам, які б достеменно вказували на очевидність для обвинуваченого наміру застосувати потерпілим ОСОБА_9 вогнепальної зброї. Більш того, вони взагалі не містять даних щодо наявності в потерпілого зброї і відомостей щодо наявності в нього дозволу на її зберігання та носіння;

-не підтверджено матеріалами справи пояснення ОСОБА_7 , що потерпілий ОСОБА_9 завдавав йому ударів невідомими предметом, схожим на саморобний ніж. Наявність у ОСОБА_7 пошкодження у вигляді колото-різаного поранення не виключає його спричинення самим ОСОБА_7 при нанесені ударів потерпілому ОСОБА_9 предметом з колюче-ріжучими властивостями;

-обставини справи не свідчать про те, що потерпілий ОСОБА_9 мав намір застосувати більший ступінь насильства, ніж той, що застосовувався обвинуваченим ОСОБА_7 і, таким чином, засуджений опинився в стані необхідної оборони;

-не можливо погодитися з висновком суду щодо наявності стану необхідної оборони в засудженого за обставин, які склалися під час подій, а також з правовою оцінкою обставин, установлених судом першої інстанції

-судом не надана належна оцінка наявним у провадженні доказам, які вказують на наявність в діях ОСОБА_7 усіх елементів складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України;

-на спрямованість умислу ОСОБА_7 саме на умисне вбивство ОСОБА_12 вказує плоске колюче-ріжуче знаряддя типу ножа й кількість нанесених ударів потерпілому;

-прокурор звертає увагу на подальші дії обвинуваченого ОСОБА_7 , який після заподіяння поранень потерпілому ОСОБА_9 , з місця злочину зник. Також ОСОБА_7 приховав сліди та знаряддя злочину, на яких могла залишатися кров потерпілого;

-у мотивувальній частині вироку суд всупереч фактичним обставинам кримінального провадження зазначив, що ОСОБА_7 «обороняючись від неочікуваного нападу з боку ОСОБА_9 умисно заподіяв потерпілому тяжку шкоду». Зазначене спростовується дослідженими доказами в провадженні, зокрема встановлено, що обопільній бійці між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 передували спровоковані ОСОБА_7 дії, а саме після того, як потерпілий ОСОБА_9 став законно вимагати від ОСОБА_7 покинути автомобіль, який на праві власності належить потерпілому, та передати йому ключі від автомобіля, ОСОБА_7 проігнорував його вимогу, в зв`язку з цим ОСОБА_9 став намагатися відібрати в обвинуваченого ключі від автомобіля. З урахуванням викладеного, прокурор вважає, що судом не правильно встановлено фактичні обставини кримінального провадження, дослідженим доказам надано неправильну оцінку.

-неправильна кваліфікація дій ОСОБА_7 потягла необґрунтоване звільнення його від покарання на підставі ч. 5 ст.74 КК України в зв`язку з закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

На підставі викладеного, прокурор просить вирок Приморського районного суду м. Одеси від 22.05.2024 рокувідносно ОСОБА_7 за ст. 124 КК України скасувати в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України. Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 7 років.

Повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, а саме: покази потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_13 ; висновки від 30.05.2019 року№ 1444 судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , від 18.06.2019 року№ 278 та від 27.06.2019 року№ 295 судово-медичних експертиз одягу ОСОБА_9 , від 12.07.2019 року№ 523 судово-медичної експертизи піджака та джинсових брюк потерпілого ОСОБА_9 , від 17.07.2019 року№ 524 судово-медичної експертизи, від 17.07.2019 року: № 306 судово-медичної експертизи піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластинок обох рук ОСОБА_7 , протокол огляду від 26.04.2019 року, протоколи проведення слідчого експерименту від 23.07.2019 рокуза участі потерпілого ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_7 , протокол огляду предмету від 22.07.2019 року(одягу потерпілого ОСОБА_9 ).

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_9 підтримав позицію прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, у якій визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Так, умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Питання про умисел вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Про намір на позбавлення життя свідчить умисне спричинення ушкоджень в життєво важливі органи потерпілого, в результаті чого настає його смерть.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

Подібні ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчиненого у разі перевищення меж необхідної оборони (стаття 124 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 124 КК України, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина третя ст. 27 Конституції України).

Згідно із частиною першою статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36).

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Втім, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Як убачається з матеріалів справи, вказаних вимог закону при розгляді кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 дотримано в повному обсязі.

З установлених судом першої інстанції обставин справи вбачається, що між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_9 певний період часу існували неприязні стосунки, що були викликані протиріччями особистого та майнового характеру. Потерпілий вважав, що ОСОБА_7 , перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах із його донькою ОСОБА_14 , безпідставно користується його майном - транспортним засобом «Ravon R2», номерний знак НОМЕР_1 , що перебував у володінні доньки, та завдав матеріальних збитків сім`ї у зв`язку із залежністю від азартних ігор. Прагнучи досягнути справедливості, потерпілий, за наведених у обвинуваченні обставин, здійснив спробу повернути у своє користування вказаний автомобіль. 26.04.2019 року, прибувши на місце події та побачивши у салоні автомобіля ОСОБА_7 , який очікував дружину, потерпілий вирішив вжити заходи з метою вилучення вказаного транспортного засобу на свою користь. При цьому ОСОБА_9 , за підтримки своєї дружини, розпочав конфлікт, під час якого фактично здійснив напад на ОСОБА_7 , намагаючись відібрати у останнього ключі від автомобіля. Дії потерпілого супроводжувався активним застосуванням фізичного насильства, обмеженням рухів ОСОБА_7 , позбавленням його можливості залишити салон транспортного засобу чи навпаки, та заподіянням йому фізичного болю і тілесних ушкоджень. Оскільки ОСОБА_9 був володільцем вогнепальної зброї, то ОСОБА_7 , перебільшуючи ризик її застосування, активно оборонявся, використовуючи для захисту наявні засоби. Перевищуючи межі необхідної оборони, він умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_9 невстановленим колюче ріжучим предметом тяжку шкоду, яка явно не відповідала небезпечності посягання та обстановці захисту, а саме: спричинив невстановленим знаряддям тілесні ушкодження у вигляді одного колото-різаного поранення грудної клітки з ліва, проникаюче в ліву плевральну порожнину, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Під час боротьби обвинуваченому ОСОБА_7 також було заподіяно тілесні ушкодження у виді проникаючої різаної рани середньої треті лівого стегна, що супроводжувалася крововтратою, яка вимагала оперативного втручання.

Наведене підтверджується показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , висновками експертів та письмовими і речовими доказами.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину відносно ОСОБА_9 за кваліфікуючими ознаками: умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони зроблено з додержанням ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу, а саме:

- показання потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив суду, що обвинувачений є співмешканцем його доньки ОСОБА_13 . Стосунків між ними не було, бачились не часто, одного разу був невеликий конфлікт. Він та дружина ( ОСОБА_9 ) переважно спілкувалися з донькою. Одного разу вони випадково дізнались, що ОСОБА_15 набрала кредитів. Вони допомогли їй виплатити боргові зобов`язання, а потім з`ясували, що ОСОБА_7 має залежність від азартних ігор. Згодом донька продала квартиру, вони з дружиною хотіли з нею поспілкуватися. Проходячи повз автомобіль «Ravon R2», яким донька користувалася з їх дозволу, побачили, що в ньому перебуває обвинувачений. Він попросив його залишити ключі у замку запалення і вийти. ОСОБА_7 спробував завести машину, а він протидіяв йому, намагаючись заглушити двигун. Між ними почалася боротьба, під час якої ОСОБА_7 наносив удари йому в обличчя, він чинив опір. При цьому він був зверху, а обвинувачений знаходився під ним. Перший удар ОСОБА_7 завдав йому по щелепі, другий по голові, а далі намагався наносити удари знизу, які він не відчував. Далі ОСОБА_7 виліз через вікно передніх правих дверей, дружина намагалася затримати його, утім обвинувачений показав їй якийсь предмет і втік. Він стікав кров`ю, через декілька хвилин йому стало погано. Вони викликали поліцію і швидку. Поліції він повідомив що була спроба угону автомобіля, оскільки вважає, що ОСОБА_7 не мав права ним керувати. В подальшому його прооперували з приводу ножового поранення грудної клітини.

- показання свідка ОСОБА_9 , яка показала суду, що потерпілий є її чоловіком. З ОСОБА_7 вона не мала стосунків, з ним мешкала їх донька ОСОБА_13 . Обвинувачений полюбляв грати в азартні ігри, у зв`язку із чим донька набрала кредитів та продала квартиру без їх відома. 26.04.2019 року під час прогулянки вони вирішили подивитись де працює донька, побачили, що їх автомобіль, який вони придбали для неї, стоїть у провулку Чайковського в м.Одесі. В салоні знаходився ОСОБА_7 . Вони вимагали, щоб він вийшов, почалась суперечка. Далі ОСОБА_7 вийняв ключі із замка запалювання та почав рухатися в протилежний від чоловіка бік. Останній намагався забрати ключі, відбувся конфлікт, під час якого обвинувачений виліз через вікно передніх правих дверей та втік. При цьому в руці в нього вона бачила невеликий ніж, який він завжди носив із собою. Вони спочатку не усвідомлювали, що у чоловіка може бути ножове поранення. Далі викликали швидку допомогу і поліцію, чоловіка прооперували, оскільки він отримав ножове поранення.

- показання свідка ОСОБА_13 , яка показала суду, що перебуває із ОСОБА_7 у фактичних шлюбних відносинах, потерпілий ОСОБА_9 є її батьком, свідок ОСОБА_9 матір`ю. Стосунки з батьками складні. 26.04.2019р. в вечірній час вона була на роботі. ОСОБА_7 чекав її поруч в провулку Чайковського, 14 в автомобілі. Приблизно о 20 годині вона вийшла на вулицю і побачила біля під`їзду ОСОБА_7 , який був закривавлений та без верхнього одягу. На його обличчі, шиї, грудях були подряпини. Вона завела його у двір та почала оглядати. Рана на нозі кровоточила, тому вона перетягнула ногу та викликала швидку. Коли приїхала поліція, він сказав, що на нього напали. Потім з`явився батько і сказав щоб вона віддала техпаспорт на автомобіль, що вона і зробила з метою уникнення ескалації конфлікту. Батьки були проти їх відносин з ОСОБА_7 , на цьому ґрунті виникали непорозуміння і конфлікти. Автомобіль належав батькам, вона ним користувалася. ОСОБА_7 також їздив на ньому з її дозволу. Колюче-ріжучих предметів у ОСОБА_7 ніколи не було.

- рапорт на адресу начальника Приморського ВП від оперативного чергового Приморського ВП про те, що 26.04.2019 року ним отримано заяву, яку зареєстровано в ЖЕО №17976 від 26.04.2019 року, та встановлено, що 26.04.2019 о 20:13 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 26.04.2019 о 20.08 за адресою АДРЕСА_3 , намагалися угнати авто НОМЕР_2 та невідомий напав на ОСОБА_9 тел. НОМЕР_3 передано до ІПМД 95 Заявник: Макаренко.

- протокол огляду від 26.04.2019 року та таблиця ілюстрації до нього, згідно із яким оглянуто ділянку місцевості за адресою: АДРЕСА_3 , яка являє собою частину проїзної частини розміром 5х5 м, в ході огляду ділянки на ній було виявлено автомобіль «Ravon R2», номерний знак НОМЕР_1 , на момент огляду автомобіль знаходився у відчиненому стані, всі чотири скла автомобіля опущені. В ході огляду зліва, на відстані 2 м від лівого переднього колеса автомобіля виявлено жилет чоловічий чорного кольору розміром ХL «Monclair», зі слідами речовини бурого кольору, переважна частина якої знаходиться в області лівої лопатки. В ході огляду автомобіля, на передньому водійському сидінні виявлена кофта чорного кольору з застібкою, в області горловини зі слідами бурого кольору. На ділянці місцевості на відстані 1,5 метра від лівого переднього колеса, при огляді коробки передач та на правому боковому сидінні виявлено та вилучено сліди речовини бурого кольору за допомогою марлевого тампону та дистильованої води.

- протокол огляду від 26.04.2019 року, відповідно до якого оглянуто приміщення КУ «МКЛ1» за адресою м.Одеса, вул.Богдана Хмельницького, 5. При цьому від ОСОБА_16 було отримано та вилучено особисті речі потерпілого ОСОБА_9 , а саме: кофта чорно-зелена в полоску з надрізом з лівої тильної сторони та слідами речовини бурого кольору, джинси синього кольору зі слідами речовини бурого кольору, туфлі чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору.

- довідка КУ «Міська клінічна лікарня №1» №2970 від 26.04.2019 року, згідно якої у ОСОБА_9 виявлено проникаюче колото-різане поранення лівої 1/2 частини грудної клітини, пневмоторакс та різана рана тім`яно-скроневої області зліва та проведено лікування.

- заява потерпілого ОСОБА_9 від 26.04.2019 на адресу Приморського ВП м.Одеси ГУНП України в Одеській області, згідно якої останній просив прийняти заходи до співмешканця своєї доньки ОСОБА_13 на ім`я ОСОБА_17 , який 26.04.2019 приблизно о 20, перебуваючи за адресою: м.Одеса, провулок Чайковського, 14, в результаті конфлікту наніс йому чисельні удари в область голови та тіла, в результаті чого йому було спричинено тілесні ушкодження.

- протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння №000248 від 27.04.2019 року, згідно якого ОСОБА_7 на час 06.00 27.04.2019 року не перебував у стані сп`яніння.

- протокол затримання від 27.04.2019 року, під час якого 27.04.2019 року о 00.10 було затримано ОСОБА_7 за адресою: м.Одеса, вул.Мясоїдівська, 32. Під час затримання ОСОБА_7 був одягнутий у чорний светр, чорну куртку, чорні спортивні штани. На тілі під час огляду ОСОБА_7 виявлено наступні тілесні ушкодження: на лівому стегну пошкодження у вигляді колото-різаного поранення, на шиї з правої сторони синець.

- протокол медичного огляду від 27.04.2019 року, згідно із яким не встановлено факту вживання алкогольних напоїв чи психоактивних речовин ОСОБА_7

- протокол огляду предмету від 01.05.2019 року, в ході якого слідчим оглянуто сумку шкіряну чорного кольору з речами, а саме: дві зв`язки з різноманітними ключами, перша у кількості 4, друга у кількості 5 штук, пляшка з назальним розчином "Едем", пакет (упаковка) з жувальними гумками "Orbit", водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , банківська картка "monobank" НОМЕР_4 , пляшка контейнер "Allium сера" з таблетками, пластикова пляшка з очними каплям "Віаль Лайм" та футляр з навушниками. Також в зазначеному відділенні виявлені грошові кошти в розмірі 80 гривень (номіналом 50, 20, 5), іконки в кількості 5 штук, а також телефон SONY, надані ОСОБА_9 .

- висновок судово-психіатричної експертизи №277 від 10.07.2019 року, згідно із яким, за своїм психічним станом ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. В період часу, що відноситься до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждав, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебував, його дії не були обумовлені будь-якими переживаннями психотичного рівня (марення, галюцинації), якісно порушеною свідомістю, у зв`язку з чим, він був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час підозрюваний ОСОБА_7 на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждає, здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними;

- висновок №1444 від 30.05.2019 року судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , згідно якого у ОСОБА_9 малися наступні тілесні ушкодження: одне колото-різане поранення грудної клітки зліва, проникаюче в ліву плевральну порожнину, що супроводжувалося потраплянням в неї повітря та колабуванням (спадінням) лівої легені до 1/3 об`єму, одна різана рана тім`яно-скроневої області зліва. Колото-різане поранення грудної клітки зліва, проникаюче в ліву плевральну порожнину, що супроводжувалося потраплянням в неї повітря та колабуванням (спадінням) лівої легені до 1/3 об`єму утворилося від дії колючо-ріжучого предмета, індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразилися, яким міг бути клинок ножа. Різана рана тім`яно-скроневої області зліва утворилася від дії ріжучого предмета, індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразилися, яким могло бути лезо ножа. Виходячи з кількості тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 , мало місце не менш як 2 (дві) травматичні дії, встановити послідовність їх заподіяння неможливо. Зазначені ушкодження не характерні для самоспричинення. Утворення зазначених тілесних ушкоджень в результаті падіння на площину з вертикального, або близького до такого положення виключається. Поняття «боротьба» та «самооборона» не є судово-медичними та не підлягають розгляду з боку лікаря судово-медичного експерта. Дані ушкодження утворилися незадовго до надходження гр-на ОСОБА_9 до стаціонару, і таким чином, могли бути заподіяні 26.04.19 р. та відповідно до цього не могли бути заподіяні 10.03.19 р. Колото-різане поранення грудної клітки зліва, проникаюче в ліву плевральну порожнину, що супроводжувалося потраплянням в неї повітря та колабуванням (спадінням) лівої легені до 1/3 об`єму, згідно п. 2.1.3 «й» "Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.), відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Різана рана тім`яно-скроневої області зліва не була небезпечною для життя, а викликає розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день), і за цим критерієм, згідно п.п. 2.3.3 і 4.6 "Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносить до категорії легких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя;

- висновок №278 від 18.06.2019 року, судово-медичної експертизи одягу ОСОБА_9 згідно із яким, на передній поверхні одягу (піджака та джемпера) зліва, в середніх відділах, визначається по одному наскрізному колото-різаному пошкодженню (пошкодження «1» та «1-а»), які відповідають одне одному та являються частинами одного пошкодження, й могли бути утворені плоским колюче-ріжучим знаряддям, типу ножа, клинок якого має обушок і лезо, з шириною зануреної частини клинка не більше 2,8 см. На передній поверхні лівого рукава одягу (піджака та джемпера), в середніх відділах, розташовується по одному наскрізному різаному пошкодженню (пошкодження «2» та «2-а»), які відповідають одне одному та являються частинами одного пошкодження, й могли бути утворені від дії травмуючого знаряддя, що має гостру ріжучу кромку (лезо). Також на передній та задній поверхні лівого рукава піджака, в середніх відділах, мається по одному ненаскрізному різаному пошкодженню (пошкодження «З» та «4»), які могли бути утворені від дій травмуючого знаряддя, що має гостру ріжучу кромку (лезо). Відповідь на питання про напрямок дії травмуючої сили відноситься до експерта, який проводив судово-медичне освідування. Яких-небудь пошкоджень на брюках з брючним ременем та туфлях не виявлено. Відповісти на дані питання не представляється можливим через відсутність судово-медичних даних. При спричиненні пошкоджень «1» та «1-а» на піджаку та відповідно на кофті механізм дії травмуючого знаряддя полягав в одночасній дії вістря і подальшого занурення його з розривом від дії обушка та розрізанням від дії леза на одязі, а при спричиненні пошкоджень «2» та «2-а» на піджаку та відповідно на кофті, й пошкоджень «З» та «4» на піджаку механізм дії травмуючого знаряддя полягав у тиску леза з протягуванням по поверхні одягу. Згідно пошкоджень на одязі ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при спричиненні пошкоджень «1» та «1-а» на піджаку та відповідно на кофті орієнтація травмуючого знаряддя і клинка) була наближена до вертикальної, обух був звернений донизу, а лезо доверху, а при спричиненні пошкоджень «2» та «2-а» на піджаку та відповідно на кофті, й пошкоджень «3» та «4» на піджаку орієнтація травмуючого знаряддя була наближена до горизонтальної. Пошкоджень, характерних для падіння, слідів волочіння, шарпання, розірвання, на одязі ОСОБА_9 не виявлено. Для відповіді на дане питання необхідно надати медичну документацію. На одязі (піджаку, кофті, брюках з брючним ременем) та взутті (туфлях), які належать ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , маються накладення речовини червоно-коричневого кольору, схожої з підсохлою кров`ю. На піджаку визначаються накладення речовини червоно- коричневого кольору, схожої з підсохлою кров`ю.

На джемпері маються накладення речовини червоно-коричневого кольору, схожої з підсохлою кров`ю. На брюках з брючним ременем маються накладення речовини червоно-коричневого кольору, схожої з підсохлою кров`ю;

- висновок експерта №295 від 27.06.2019 року судово-медичної експертизи, згідно із яким на передній поверхні одягу (піджака та джемпера) зліва, в середніх відділах, визначається по одному наскрізному колото-різаному пошкодженню (пошкодження «1» та «1-а»), які відповідають одне одному та являються частинами одного пошкодження, й могли бути утворені плоским колюче-ріжучим знаряддям, типу ножа, клинок якого має обушок і лезо, з шириною зануреної частини клинка не більше 2,8 см. На передній поверхні лівого рукава одягу (піджака та джемпера), в середніх відділах, розташовується по одному наскрізному різаному пошкодженню (пошкодження «2» та «2-а»), які відповідають одне одному та являються частинами одного пошкодження, й могли бути утворені від дії травмуючого знаряддя, що має гостру ріжучу кромку (лезо). Також на передній та задній поверхні лівого рукава піджака, в середніх відділах, мається по одному ненаскрізному різаному пошкодженню (пошкодження «З» та «4»), які могли бути утворені від дій травмуючого знаряддя, що має гостру ріжучу кромку (лезо). Відповідь на питання про напрямок дії травмуючої сили відноситься до експерта, який проводив судово-медичне освідування. Яких-небудь пошкоджень на брюках з брючним ременем та туфлях не виявлено.

При спричиненні пошкоджень «1» та «1-а» на піджаку та відповідно на кофті механізм дії травмуючого знаряддя полягав в одночасній дії вістря і подальшого занурення його з розривом від дії обушка та розрізанням від дії леза на одязі, а при спричиненні пошкоджень «2» та «2-а» на піджаку та відповідно на кофті, й пошкоджень «З» та «4» на піджаку механізм дії травмуючого знаряддя полягав у тиску леза з протягуванням по поверхні одягу. Згідно пошкоджень на одязі ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при спричиненні пошкоджень «1» та «1-а» на піджаку та відповідно на кофті орієнтація травмуючого знаряддя (клинка) була наближена до вертикальної, обух був звернений донизу, а лезо доверху, а при спричиненні пошкоджень «2» та «2-а» на піджаку та відповідно на кофті, й пошкоджень «З» та «4» на піджаку орієнтація травмуючого знаряддя була наближена до горизонтальної.

Пошкоджень, характерних для падіння, слідів волочіння, шарпання, розірвання, на одязі гр. ОСОБА_9 не виявлено.

Враховуючи дані ксерокопії медичної карти стаціонарного хворого N4455/52 від 26.04.19. (локалізацію та характер пошкоджень на тілі гр. ОСОБА_9 , 1962 р.н.), та локалізацію, характер та механізм утворення пошкоджень на одязі (піджаку та джемпері), можна прийти до наступного висновку.

Колото-різане пошкодження «1» та відповідне йому пошкодження «1-а» на передній поверхні одягу (піджака та джемпера) зліва відповідає колото-різаній рані лівої половини грудної клітини, та може становити з ним єдиний рановий канал.

Різані пошкодження «2» та відповідне йому пошкодження «2-а» на одязі (піджаку та джемпері) не відобразилися на тілі через те, що вони маленьких розмірів та були спричинені при незначній або дотичній дії травмуючого знаряддя.

Різані пошкодження «З» та «4» на одязі (піджаку та джемпері) не відобразилися на тілі через те, що вони поверхневі.

Різана рана лівої тім`яно-скроневої області зліва не відобразилася на одязі через те, що це відкрита частина тіла.

На одязі (піджаку, кофті, брюках з брючним ременем) та взутті (туфлях), які належать ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , маються накладення речовини червоно-коричневого кольору, схожої з підсохлою кров`ю.

На піджаку визначаються накладення речовини червоно- коричневого кольору, схожої з підсохлою кров`ю.

На джемпері маються накладення речовини червоно-коричневого кольору, схожої з підсохлою кров`ю.

На джемпері маються накладення речовини червоно-коричневого кольору, схожої з підсохлою кров`ю.

На брюках з брючним ременем маються накладення речовини червоно-коричневого кольору, схожої з підсохлою кров`ю.

На туфлях маються накладення речовини червоно-коричневого кольору, схожої з підсохлою кров`ю.

Ділянка просочування на передній поверхні одягу зліва (піджаку та кофті) була утворена під час нанесення удару в область грудної клітини. Найбільш вірогідно, інші накладення речовини червоно-коричневого кольору, схожою з підсохлою кров`ю, утворилися після нанесення удару (ударів). Але однозначно відповісти не представляється можливим через недостатність судово-медичних даних. Виключається можливість спричинення пошкоджень на одязі (піджаку та джемпері) й тілі ОСОБА_9 як одним із ключів, які знаходяться у групі, так і групою ключів одночасно, наданими на експертизу;

- висновок №523 від 12.07.2019 року судово-медичної експертизи піджака та джинсових брюк потерпілого ОСОБА_9 , згідно із яким, кров потерпілого ОСОБА_9 , 1962 року народження, відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_7 , 1985 року народження, відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. На піджаку та брюках джинсових потерпілого ОСОБА_9 виявлена кров людини групи В з ізогемаглютиніном анти-А за системою АВО, що не виключає походження виявленої крові, в першу чергу, як від самого потерпілого ОСОБА_9 , так і від підозрюваного ОСОБА_7 (носія вказаної групи), при умові наявності у останнього пошкоджень із зовнішньою кровотечею на момент події

- висновок №524 від 17.07.2019 року судово-медичної експертизи, згідно якого, кров потерпілого ОСОБА_9 , відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_7 , відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. На 8-ми ключах з 2-х зв`язок, вилучених при огляді місця події кров не знайдена. На одному з ключів(об`єкт №4), 5-ти змивах з місця події, 2-х змивах з рук підозрюваного ОСОБА_7 , на вітровику з автомобіля марки «Ravon R2», д.н. НОМЕР_1 знайдена кров людини, при визначенні групової приналежності якої виявлено антиген В, властивий групі В з ізогемаглютиніном анти-А за системою АВО. Таким чином, враховуючи результати досліджень і групові характеристики під експертних, не виключається можливість походження крові на досліджених речових доказах як від потерпілого ОСОБА_9 , так і від підозрюваного ОСОБА_7

- висновок експерта №306 від 17.07.2019 року судово-медичної експертизи піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластинок обох рук ОСОБА_7 , згідно якого, кров потерпілого ОСОБА_9 за ізосерологічною системою АВО відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н. Кров ОСОБА_7 за ізосерологічною системою АВО відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н. В піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластинок обох рук підозрюваного ОСОБА_7 знайдена кров, невелика кількість ізольованих епітеліальних клітин і виявлений білок людини. Висловитися щодо статевої належності крові і епітеліальних клітин не є можливим через відсутність у препаратах ядер лейкоцитів та епітеліоцитів, придатних для проведення статевоспецифічної диференціації. При визначенні групової належності крові і епітеліальних клітин виявлені антигени В і Н системи АВО, які властиві групі крові В з ізогемаглютиніном анти-А з супутні антигеном Н, що не виключає походження знайдених в піднігтьовому вмісті обох рук підозрюваного ОСОБА_7 крові і епітеліальних клітин від особи (осіб) любої статі з вищевказаною групою крові, у тому числі як від потерпілого ОСОБА_9 , так і від самого підозрюваного ОСОБА_7

- протокол огляду місця події від 09.05.2019 року, в ході якого слідчим у присутності понятих, за участю потерпілого ОСОБА_9 оглянуто автомобіль марки «Ravon R2», номерній знак НОМЕР_1 , який припарковано на стоянці біля Приморського ВП. В автомобілі виявлено відеореєстратор марки «DR» чорного кольору у вигляді дзеркала заднього виду, а також вилучено пошкоджений вітровик правих передніх дверей та мікро-сд карту об`ємом на 2 Гб.

- медична довідка стану здоров`я ОСОБА_7 від 29.07.2019 року, надана Філією Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально- виконавчої служби України», згідно якої ув`язнений ОСОБА_7 , прибув до установи 02.05.2019 року. По прибутті був оглянутий черговим медичним працівником медичної частини №21, при огляді виявлено та зафіксовано на передній поверхні лівого стегна після операційний рубець, скарги на оніміння лівого стегна. Обстежений рентгенологічно та лабораторно.

- протокол проведення слідчого експерименту від 23.07.2019 року, в ході якого, у присутності понятих за адресою м.Одеса, вул. Грецька, 42, потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що зможе показати яким чином отримав тілесні ушкодження від ОСОБА_18 . Потерпілий зазначив, що проходив по провулку Чайковського, побачив там належний йому автомобіль «Ravon R2», номерний знак НОМЕР_1 , на водійському сидінні якого знаходився ОСОБА_19 . Далі потерпілий намагався забрати ключ від автомобіля, але ОСОБА_20 не віддавав його та почалася бійка в салоні авто, в ході якої підозрюваний спричинив ОСОБА_21 невідомим предметом в район голови та грудей тілесні ушкодження.

- протокол проведення слідчого експерименту від 23.07.2019 року, в ході якого слідчим у присутності понятих, за участю захисника ОСОБА_22 , за адресою: м.Одеса, вул.Грецька, 42, підозрюваний ОСОБА_7 пояснив, що 26.04.2019 знаходився в салоні автомобіля марки «Ravon R2», номерний знак НОМЕР_1 , в цей час помітив батька дружини ОСОБА_9 . Підійшовши до авто, ОСОБА_9 почав вимагати, щоб він віддав ключ від авто, а далі почав кидатись у бійку, яка відбувалась в салоні авто. В ході бійки ОСОБА_9 почав душити підозрюваного, тому останній взяв в руки ключі та ними наніс декілька ударів в область голови та грудей. Коли вирвався з автомобіля, то побіг до робочого місця дружини.

- протокол огляду предмету від 22.07.2019 року, відповідно до якого слідчий провів огляд предметів за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Воробйова 5, в приміщенні КУ "Міська клінічна лікарня № 1", що розташована за адресою: м. Одеса, М`ясоїдівська, 32. При цьому слідчий вилучив одяг потерпілого із слідами речовини бурого кольору. Під час огляду предмету виявлено: кофту смугасту чорно-зеленого кольору з надрізом з лівої сторони та слідами речовини бурого кольору; чоловічий піджак темного кольору з надрізом з лівої сторони та слідами речовини бурого кольору; джинсові брюки синього кольору зі слідами речовини бурого кольору; туфлі чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору. Пластиковий вітровик.

Судом 1-ої інстанції досліджені речові докази:

- кофта чорно-зеленого кольору у смужку з надрізом з лівої сторони та слідами речовини бурого кольору, чоловічий піджак темного кольору з надрізом з лівої сторони та слідами речовини бурого кольору, джинсові брюки синього кольору зі слідами речовини бурого кольору, туфлі чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору та пластиковий вітровик, вилучені у КУ «Міська клінічна лікарня №1», куди 26.04.2019 було доставлено ОСОБА_7 та надано невідкладну медичну допомогу;

- мобільний телефон марки "Sony" в корпусі чорного кольору; шкіряна сумка чорного кольору, в середині якої знаходиться: зв`язка ключів в кількості 4 штуки, скріплена металевим кільцем та двома брелками (один у вигляді кросівка з логотипом торгової марки "Nike", другий металевий, прямокутної форми з надписом "Ahmad Tea"); зв`язка ключів в кількості 5 штук, скріплена трьома металевими кільцями та брелком (металева фігурка у вигляді "Ейфелової вежі"); пляшка з назальним розчином "Едем"; пакет (упаковку) з жувальними гумками "Orbit"; банківська картка "monobank" номер НОМЕР_4 ; пляшка-контейнер "Allium сера" з таблетками; пластикова пляшка з очними каплями "Віаль Лайм"; футляр з навушниками; грошові кошти в розмірі 80 гривень (номіналом 50, 20, 5); іконки в кількості 5 штук, добровільно видані дружиною ОСОБА_9

- медична довідка за підписом директора КУ НП «МКЛ №1» №66 від 14.01.2022 року про те, що ОСОБА_7 був доставлений швидкою медичною допомогою 26.04.2019 року в приймальне відділення КНП «МКЛ №1» ОМР з 20-45 по 21-15 (ножове поранення). Діагноз: різана рана середньої треті лівого стегна. Надана допомога: Огляд хірургом. Накладені шви, дренування рани.

Дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства таоцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України, за обставин, наведених у вироку та правильно кваліфікував його дії як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що згідно п. 5 ч. 2 ст. 396, ч. 3 ст. 404 КПК України, особа, яка подає апеляційну скаргу, учасник судового провадження має право клопотати перед судом про дослідження доказів судом апеляційної інстанції, на підставі чого під час апеляційного розгляду просив повторно дослідити письмові докази у провадженні, а також дослідити показання потерпілого та свідків, які надані ними в суді 1-ої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду від 21.11.2024 року відмовлено в задоволенні вказаного клопотання, з підстав відсутності жодного його обґрунтування, натомість, в апеляційній скарзі прокурор не наводить жодного доводу щодо необхідності повторного дослідження зазначених доказів, в той час коли клопотання та доводи обвинувачення стосуються незгоди із встановленими фактичними обставинами та зводяться до одного абзацу (Т. 2 а.п. 118).

При цьому сам по собі факт подачі на вирок апеляційної скарги із вимогою про його скасування не свідчить про те, що суд апеляційної інстанції автоматично зобов`язаний переглянути справу у повному обсязі, як це здійснював суд першої інстанції.

Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі №127/14811/17 (провадження 51-5046км20).

Крім того, повнота дослідження судом апеляційної інстанції доказів щодо певного факту має бути забезпечена у випадках, коли під час апеляційного розгляду даний факт встановлюється в інший спосіб, ніж це було здійснено у суді першої інстанції.

Таким чином, ст. 404 КПК України не зобов`язує апеляційний суд досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить доказів, оцінених у суді першої інстанції. Коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, то суду апеляційної інстанції немає потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора про те, що висновки суду щодо перекваліфікації дій обвинуваченого не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд встановив наступне.

Так, прокурор зазначає, що суд не прийняв до уваги, як доказ вини обвинуваченого, подальші дії ОСОБА_7 , який після заподіяння поранень потерпілому ОСОБА_9 , з місця злочину зник. Також ОСОБА_7 приховав сліди та знаряддя злочину, на яких могла залишатися кров потерпілого.

Щодо вказаних доводів, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на те, що на досудовому розслідуванні не встановлено знаряддя, яким були спричинені тілесні ушкодження як потерпілому так і обвинуваченому. Не виключно, що це міг бути один предмет, який засовувався учасниками конфлікту під час боротьби.

Обвинувачений під час судового розгляду наполягав, що він оборонявся, застосовуючи нестандартний ключ від замка квартири, який має достатню довжину та гострі кінцівки. Такий ключ довжиною 11 см дійсно був вилучений слідчим та приєднаний до матеріалів справи. Згідно із висновком експерта №524 від 23.07.2019 року на ньому знайдено сліди крові, походження якої не виключається як від потерпілого так і від самого обвинуваченого. Утім, згідно із висновком експерта №295 від 27.06.2019 року виключається можливість спричинення пошкоджень на одязі та тілі ОСОБА_9 як одним із ключів, та і групою ключів, наданих на експертизу.

Потерпілий ОСОБА_9 , будучи доставленим до медичного закладу, під час встановлення лікарем анамнезу зазначив, що тілесні ушкодження йому були спричинені саме ключем (дивитися описову частинну висновку СМЄ №278).

Водночас свідок ОСОБА_9 , яка є дружиною потерпілого, стверджувала, що бачила в руці ОСОБА_7 ніж, який він начебто постійно носив із собою.

Донька потерпілого свідок ОСОБА_13 яка є «цивільною» дружиною обвинуваченого, наполягає, що останній ніколи не носив із собою колюче-ріжучих предметів.

Як вказано у вироку, такі суперечності не були усунуті ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду. Не усунуто таких суперечностей під час апеляційного розгляду.

На місці події, в салоні автомобіля, в одязі обвинуваченого чи під час його затримання не було вилучено ріжучих предметів.

Таким чином, знаряддя вчинення злочину не встановлено.

Суд у вироку зазначив, що під час судового розгляду, ні сторона захисту, ні сторона обвинувачення, в цілому не оспорювали фактичні обставини, встановлені судом, за виключенням мотивів дій учасників конфлікту і знаряддя, яким було заподіяно тілесні ушкодження.

Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурор вказував, що у супереч фактичним обставинам кримінального провадження суд 1-ої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 «обороняючись від неочікуваного нападу з боку ОСОБА_9 умисно заподіяв потерпілому тяжку шкоду». Зазначене, на думку прокурора, спростовується дослідженими доказами в провадженні, зокрема встановлено, що обопільній бійці між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 передували спровоковані ОСОБА_7 дії, а саме після того, як потерпілий ОСОБА_9 став законно вимагати від ОСОБА_7 покинути автомобіль, який на праві власності належить потерпілому, та передати йому ключі від автомобіля, обвинувачений проігнорував його вимогу, в зв`язку з цим ОСОБА_9 став намагатися відібрати в ОСОБА_7 ключі від автомобіля. З урахуванням викладеного, прокурор вважає, що судом неправильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження, дослідженим доказам надано неправильну оцінку.

Також, прокурор вказує про те, що на спрямованість умислу ОСОБА_7 саме на умисне вбивство ОСОБА_12 вказує плоске колюче-ріжуче знаряддя типу ножа й кількість нанесених ударів потерпілому.

Апеляційний суд відхиляє вказані доводи апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

Апеляційний суд встановив, що поведінка обвинуваченого до, під час та безпосередньо після вчинення злочину, свідчить про відсутність в нього умислу на вбивство потерпілого та доводить те, що саме потерпілий, на ґрунті неприязних стосунків, з метою вилучення належного йому на праві власності транспортного засобу, що перебував у користуванні його доньки, спровокував конфлікт, під час якого першим застосував фізичне насильство відносно обвинуваченого. При цьому користувався підтримкою своєї дружини. Під час неочікуваного нападу, у ході боротьби, обвинувачений, невірно оцінивши небезпеку посягання, що не створювало реальну і безпосередню загрозу його здоров`ю, будучи спроможним самостійно захистити себе від фізичного насильства з боку потерпілого через фізичну перевагу, з метою самозахисту, умисно, за допомогою невстановленого колюче-ріжучого предмету, заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто тяжку шкоду здоров`ю, яка явно не відповідала тяжкості посягання, чим допустив перевищення меж необхідної оборони.

Такий перебіг подій узгоджується із іншими доказами по справі, а саме показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , даними що містяться в протоколі огляду місця події з доданими до нього фототаблицями, слідчого експерименту, проведеного з участю потерпілого, висновками експертів.

За встановлених судом обставин, мала місце невідповідність знарядь захисту та нападу, а характер небезпеки, що загрожувала ОСОБА_7 , була значно нижчою від сприйняття такої обвинуваченим, навіть при застосуванні потерпілим ОСОБА_9 фізичного насильства.

Питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Вказані вище дії ОСОБА_7 свідчать про те, що у нього виникла підстава для необхідної оборони, тобто виникло право на захист правоохоронюваних інтересів шляхом заподіяння шкоди тому, хто посягає, для припинення цього посягання. Утім межі такої оборони ним було істотно перевищено.

Таким чином, апеляційний суд враховує, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Отже, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство, як на тому наполягає прокурор.

Також злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції дійшов правильного висновку, що діяння ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду 1-ої інстанції про те, що у контексті встановлених обставин інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, протиправні дії з боку потерпілого ОСОБА_9 , який спровокував і розпочав конфлікт, не створили реальну і безпосередню загрозу здоров`ю обвинуваченому ОСОБА_7 , який будучи спроможним самостійно захистити себе від фізичного насильства з боку потерпілого, через фізичну перевагу, з метою самозахисту, невірно оцінивши обстановку, умисно, за допомогою невстановленого колюче-ріжучого предмету, заподіяв нападнику ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, тобто тяжку шкоду здоров`ю, яка явно не відповідала тяжкості посягання, чим допустив перевищення меж необхідної оборони.

Суд врахував, що за встановлених обставин, мала місце невідповідність знарядь захисту та нападу, а характер небезпеки, що загрожувала ОСОБА_7 , була значно нижчою від сприйняття такої обвинуваченим, навіть при застосуванні потерпілим ОСОБА_9 фізичного насильства.

Колегія суддів виходить з того, що під спрямованістю умислу розуміється мобілізація інтелектуально-вольових зусиль винного на вчинення діяння, що посягає на конкретний об`єкт, здійснюється обраним винуватим способом та заподіює конкретні наслідки. При цьому, безпосереднє і вкрай важливе значення для кваліфікації має встановлення виду умислу за ступенем конкретизації в свідомості суб`єкта злочину передбачення можливості настання суспільно небезпечних наслідків, до яких відносять визначений, альтернативний і невизначений умисел.

Замах на кримінальне правопорушення може бути здійснений тільки за наявності прямого визначеного (конкретизованого) умислу, питання про який необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, де визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Визначений умисел виражається в тому, що особа має конкретне, точне уявлення про один індивідуально визначений результат свого діяння, передбачає можливість настання конкретного суспільно небезпечного наслідку. Водночас відповідну конкретизацію у свідомості особи тих наслідків, яких вона прагне, не можна зводити в усіх випадках до чітких формальних параметрів. Визначений умисел завжди є таким, коли винний передбачає і бажає настання одного конкретизованого наслідку, досягнення певної мети, зокрема смерті потерпілого, що має місце в тих випадках, коли винний передбачає конкретний наслідок не просто як один із можливих від вчиненого діяння, а як неминучий (високо вірогідний) результат свого суспільно небезпечного діяння, де настання менш небезпечних наслідків є скоріше виключенням із правил розвитку причинно-наслідкових зав`язків через щасливий збіг обставин для потерпілого.

На відміну від визначеного умислу, при альтернативному або невизначеному умислі свідомість винного охоплює можливість настання двох або більше конкретно визначених наслідків (альтернативний), або широкого спектру негативних наслідків в межах одного виду шкоди чи різних її видів, що хоча і охоплюються передбаченням винного, але індивідуально не визначені в його свідомості (невизначений). При невизначеному умислі, різновидом якого є альтернативний умисел, кваліфікація здійснюється в залежності від тих наслідків, які були фактично заподіяні потерпілому.

Застосування такого способу вчинення злочину як фізичне насильство із застосуванням колюче-ріжучого предмету, завжди пов`язане з усвідомленням і передбаченням наслідків його використання. Водночас за встановленими судом обставинами провадження відсутні підстави стверджувати про те, що мисленим уявленням засудженого про результат своїх дій охоплювалось виключно заподіяння смерті як конкретизований результат вчиненого діяння з огляду на обстановку вчинення правопорушення, характер дій засудженого та їх спрямованість.

При цьому сторона обвинувачення взагалі не зазначила в обвинувальному акті та не довела під час судового розгляду наявність у ОСОБА_7 мотиву на вчинення навмисного вбивства.

Факт заподіяння ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень потерпілому під час оборони, в ході розпочатого потерпілим конфлікту, є очевидним.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду 1-ої інстанції про те, що твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_7 переслідував мету заподіяти смерть потерпілому не можна визнати обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи. В даному випадку мотивом дій ОСОБА_7 був захист охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Водночас застосований засіб захисту та заподіяння шкоди у вигляді тяжких тілесних ушкоджень потерпілому за даних конкретних обставин справи не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, а відтак обвинувачений вийшов за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищив межі необхідної оборони.

Ситуація, яка передувала вчиненню злочину, супроводжувалася застосуванням фізичного насильства до обвинуваченого, при цьому потерпілий почав діяти перший та за підтримки іншої особи, яка перешкоджала обвинуваченому залишити салон автомобіля. Поведінка потерпілого була агресивною. Під час цього посягання, обвинувачений, не маючи іншої можливості уникнути подальшого насильства з боку потерпілого та спричинення більш тяжкої шкоди його здоров`ю, скориставшись своїм правом на застосування захисту шляхом заподіяння фізичної шкоди нападнику, використав колюче-ріжучий предмет, який знаходився поруч.

Доводи апеляційної скарги прокурора, щодо правильності кваліфікації органом досудового розслідування дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки перевіркою матеріалів кримінального провадження встановив, що висновок суду першої інстанції щодо вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, відповідає вимогам кримінального закону та належним чином мотивований, з чим погоджується і колегія суддів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що сукупність встановлених у ході судового провадження і зазначених місцевим судом у вироку обставин вчиненого діяння, можливого знаряддя вчинення злочину, характер і локалізація тілесних ушкоджень, завданих потерпілому, не вказують про наявність в обвинуваченого ОСОБА_7 прямого визначеного (конкретизованого) умислу, спрямованого на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_9 .

Апеляційний суд вважає хибними доводи прокурора про те, що не підтверджено матеріалами справи пояснення ОСОБА_7 , що потерпілий ОСОБА_9 завдавав йому ударів невідомими предметом, схожим на саморобний ніж, оскільки прокурор вважає, що наявність у ОСОБА_7 пошкодження у вигляді колото-різаного поранення не виключає його спричинення самим обвинуваченим при нанесені ударів потерпілому ОСОБА_9 предметом з колюче-ріжучими властивостями.

Так, під час досудового розслідування стороною обвинувачення не призначалось жодних експертних досліджень щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 тілесних ушкоджень та характеру їх утворення, що на думку апеляційного суду свідчить про однобічність та обвинувальних ухил досудового розслідування, а не встановлення істини та фактичних обставин.

Доказом наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 тілесних ушкоджень та їх локалізація встановлені наданою стороною захисту суду 12-ої інстанції медичною довідкою за підписом директора КУ НП «МКЛ №1» №66 від 14.01.2022 року про те, що ОСОБА_7 був доставлений швидкою медичною допомогою 26.04.2019 року в приймальне відділення КНП «МКЛ №1» ОМР з 20-45 по 21-15 (ножове поранення). Діагноз: різана рана середньої треті лівого стегна. Надана допомога: Огляд хірургом. Накладені шви, дренування рани.

При цьому, в матеріалах провадження, які надані прокурором наявна медична довідка стану здоров`я ОСОБА_7 від 29.07.2019 року, надана Філією Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально- виконавчої служби України», згідно якої ув`язнений ОСОБА_7 , прибув до установи 02.05.2019 року. По прибутті був оглянутий черговим медичним працівником медичної частини №21, при огляді виявлено та зафіксовано на передній поверхні лівого стегна після операційний рубець, скарги на оніміння лівого стегна. Обстежений рентгенологічно та лабораторно. Це був єдиний письмовий доказ сторони обвинувачення щодо наявності у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, характер спричинення яких, локалізація слідчим шляхом жодним чином перевірені не були.

Отже, апеляційний суд вважає голослівними доводи прокурора про можливість спричинення колото-різаного поранення самим обвинуваченим при нанесені ударів потерпілому ОСОБА_9 , оскільки вони жодними належними та допустимими доказами не підтверджені, а об`єктивно слід припустити, що у співвідношенні із тілесними ушкодженнями, отриманими потерпілим ОСОБА_9 з його лівої сторони тіла (що свідчить про те, що обвинувачений наносив удар правою рукою) та знаходженням потерпілого зверху над обвинуваченим є малоймовірним, що у ОСОБА_7 була можливість нанести собі тілесні ушкодження зліва.

Апеляційний суд, аналізуючи доводи прокурора про те, що твердження суду, що ОСОБА_9 був володільцем вогнепальної зброї, а тому ОСОБА_7 , перебільшуючи ризик її застосування, активно оборонявся, ґрунтуються виключно на припущеннях ОСОБА_7 та суперечать наявним у матеріалах провадження доказам, які б достеменно вказували на очевидність для обвинуваченого наміру застосувати потерпілим ОСОБА_9 вогнепальної зброї, вважає, що вони не впливають на суть встановлених фактичних обставин, оскільки у даній справі мала місце невідповідність знарядь захисту та нападу, а характер небезпеки, що загрожувала ОСОБА_7 , була значно нижчою від сприйняття такої обвинуваченим, навіть при застосуванні потерпілим ОСОБА_9 фізичного насильства.

Апеляційний суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні дотримано вимог статей 10, 22 КПК, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті відповідно до вимог закону.

Судом провадження розглянуто повно та дотримано змагальності його розгляду. Доводи, наведені в апеляційній скарзі щодо інших порушень кримінального процесуального закону, не є такими, що тягнуть скасування оскаржуваного судового рішення.

При вирішенні питання про достатність встановлених під час судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 ст. 17 КПК, що передбачають: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Вказане також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 6 грудня 1998 року. У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази. При оцінці доказів суд має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65-67 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, наслідки злочину.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ст.124 КК України, є нетяжким злочином проти життя та здоров`я особи, який карається громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до двох років, або позбавленням волі на той самий строк.

ОСОБА_7 є громадянином України, офіційно не працевлаштований, має реєстрацію та постійне місце проживання у м. Одесі, фактично мешкає та зареєстрований у м. Одесі, з вищою освітою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, перебуває у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_13 , має на вихованні неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_4 , позитивно характеризується у побуті.

Під час кримінального провадження ОСОБА_7 не зловживав процесуальними правами та не порушував покладені на нього обов`язки.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому суд визнав вчинення злочину вперше, позитивну характеристику та наявність на утриманні неповнолітньої дитини.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

З огляду на викладене, враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, вказані пом`якшуючі обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, суд вважав за необхідне визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, та звільнити його від покарання на підставі ч.5 ст. 74 КК України, оскільки на час ухвалення вироку з моменту вчинення злочину пройшло більше трьох років, тобто закінчилися строки давності, передбачені п.2 ч.1 ст. 49 КК України. При цьому перебіг давності не зупинявся та не переривався.

При цьому, суд може ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України лише за наявності згоди особи на закриття справи з такої підстави. Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі і загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання та може звільнити обвинуваченого від покарання на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України.

Під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Разом з тим, ретельно перевіривши всі доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, оскільки 1-ої інстанції дослідив обставини справи в повному обсязі, обґрунтування у вироку основані на досліджених матеріалах кримінального провадження, тому підстави для зміни або скасування вироку відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 373, 376, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 22.05.2024 року, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4