Провадження №1-кп/512/9/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року Савранський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Саврань, Подільського району, Одеської області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.02.2021р. за №0000053, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Саврань, Савранського району, Одеської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, працездатного, але непрацюючого, на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 не призивався, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше засудженого вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 27.06.2018р. за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 цього Кодексу звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, покарання відбув, судимість не знята і не погашена, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи раніше засуджений вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 27.06.2018р. за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 цього Кодексу звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та у період іспитового строку повторно вчинив корисливий злочин за наступних обставин:

В ніч на 24.02.2021р. (більш точного часу під час судового провадження не встановлено) ОСОБА_4 , знаходячись в с.Осички, Подільського (колишнього - Савранського) району, Одеської області, проходячи повз нежиле приміщення магазину-бару «ПП ОСОБА_6», розташованого по АДРЕСА_3 , належного ОСОБА_6 , достовірно знаючи про те, що в ньому нікого немає, вирішив вчинити крадіжку майна з цього приміщення.

Так, в цей же день та час, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, переконавшись, що його дії є непомітними для власника чи сторонніх осіб, підійшов до задньої частини будівлі цього магазину-бару, де руками демонтував віконне скло у вікні приміщення, та через віконний отвір проник в середину приміщення магазину-бару «ПП ОСОБА_6», звідки здійснив крадіжку належної ОСОБА_6 активної музичної колонки «Ailiang», UF-5920(v2) USB/FM, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1500грн., після чого через зазначений віконний отвір залишив приміщення магазину-бару, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме: у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у інше приміщення.

Письмове повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення вручено ОСОБА_4 25.03.2021р..

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила провести судовий розгляд за її відсутності, претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 матеріального або морального характеру вона не має, цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої вказаним кримінальним правопорушенням, заявляти не буде, оскільки він добровільно відшкодував їй завдану матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі в сумі 10000грн., тому просить призначити йому мінімальне покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі (а.с.38).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, підтвердив всі обставини вчинення ним вказаного кримінального правопорушення та дав пояснення, аналогічні до фабули обвинувачення. У вчиненому кримінальному правопорушенні обвинувачений щиро кається, запевнив суд, що в подальшому не вчинятиме правопорушень, а також попросив суд не досліджувати матеріали кримінального провадження, так як повністю визнає свою винуватість.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї винуватості в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також враховуючи те, що він та інші учасники судового провадження вважають, що обставини даного кримінального провадження доведені наявними у ньому доказами і не потребують дослідження у ході судового розгляду, тому учасники судового провадження визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються; з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, у зв`язку з чим суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України провів скорочений судовий розгляд даного кримінального провадження.

З огляду на зазначене, суд вважає, що докази, які зібрані стороною обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, є належними, допустимими і достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для постановлення обвинувального вироку.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

Згідно зі сформульованим обвинуваченням ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення.

Водночас, вартість викраденого майна згідно обвинувального акту не оспорюється учасниками судового провадження та становить 1500грн., а дата вчинення крадіжки - 24.02.2021р..

Суд зазначає, що 09.08.2024р. набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024р. «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», згідно з яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП України, якими посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Вказаним законом внесені зміни у ст.51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст.51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, з часу набрання 09.08.2024р. чинності Законом України №3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати лише, якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст.51 КУпАП.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024р. (справа №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24), суд касаційної інстанції зробив правовий висновок, відповідно до якого Закон №3886-IX, яким внесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування чи перевищує вартість викраденого майна розмір, визначений ст.51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України та п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Закону №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив крадіжку на суму 1500грн., яка мала місце 24.02.2021 року.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, у 2021 році становила - 2270грн..

За таких обставин, у даному кримінальному провадженні вартість викраденого обвинуваченим майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 2270грн. - станом на 2021 рік, а отже до цього діяння мають застосуватись положення ст.5 КК України (Зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі) і на теперішній час інкриміновані обвинуваченому дії не підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст.185 цього Кодексу.

Як встановлено пунктом 4-1) ч.1 ст.284 КПК України, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння кримінальне провадження закривається.

Отже, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України по кримінальному провадженню №0000053, та враховуючи надану обвинуваченим згоду на закриття кримінального провадження за цією статтею, вказане кримінальне провадження слід закрити на підставі п.4-1) ч.1 ст.284 КПК України.

Разом з тим, зважаючи на спосіб вчинення крадіжки, а саме вчинення її з проникненням у інше приміщення, суд вважає, що дії ОСОБА_4 підлягають кваліфікації за ч.1 ст.162 КК України, а саме незаконне проникнення до іншого володіння особи, у зв`язку з наступним.

Частиною 3 ст.337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Як вбачається з санкції ч.1 ст.162 КК України, вона передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років, тобто, відповідно до положень ч.2 ст.12 цього Кодексу, вказане кримінальне правопорушення є кримінальним проступком, а відтак перекваліфікація кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України (злочину), на ч.1 ст.162 цього Кодексу (проступок) покращує становище обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.1 ст.162 КК України, суд виходить з фактичних обставин, установлених в судовому засіданні.

Об`єктивна сторона ст.162 КК України полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи слід розуміти будь-яке вторгнення у житло (інше володіння), здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи в порушення встановленого законом порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_4 визнав фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення і підтвердив факт проникнення у інше приміщення з метою заволодіння майном, інакше кажучи, винний усвідомлював, що приміщення, до якого він проник, перебуває у користуванні іншої особи.

За таких обставин, дії ОСОБА_4 підлягають кваліфікації за ч.1 ст.162 КК України, за ознакою незаконне проникнення до іншого володіння особи.

У ході вирішення питання про призначення виду і розміру покарання суд, зважаючи на положення статей 50, 65 КК України, бере до уваги, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий (а.с.54-зворот, 55-56), має постійне місце проживання та реєстрації (а.с. відповідно 60, 53), співмешкає, на утриманні має двох малолітніх дітей (а.с.60, 61), працездатний, але офіційно не працевлаштований, на обліку в Центрі зайнятості як безробітний не перебуває, утримує себе та свою сім`ю за рахунок праці по найму, за місцем проживання характеризується виключно позитивно (а.с.61), на обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває (а.с. відповідно 58, 59), а також позицію потерпілої ОСОБА_6 , яка не має до обвинуваченого претензій майнового чи морального характеру, та просить суворо його не карати, оскільки він повністю відшкодував їй завдану кримінальним правопорушенням шкоду (а.с.38, 51), що дійсно свідчить про його щире каяття, що ґрунтується на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, висловлюванням жалю з приводу вчиненого, бажанням виправити ситуацію, що склалася, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

Поряд із тим, суд враховує пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих обставин.

Так, відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає: визнання ним своєї винуватості, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , що передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

За таких обставин, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи відсутність обмежень, встановлених ч.3 ст.61 КК України, щодо не застосування покарання у виді обмеження волі, а саме: обвинувачений є повнолітнім, він не досяг пенсійного віку, він не є військовослужбовцем строкової служби та не є особою з інвалідністю першої і другої групи, тому суд вважає за доцільним призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, визначений у частині 2 цієї статті, що буде найбільше відповідати принципам і цілям призначення покарання, та буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Між тим, частиною 5 ст.74 КК України встановлено, що особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 цього Кодексу.

Так, відповідно до пункту 2) ч.1 цієї статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальне правопорушення за ч.1 ст.162 КК України в силу ч.2 ст.12 цього Кодексу є кримінальним проступком, за вчинення якого передбачений найбільш суворий вид покарання у виді обмеження волі з числа передбачених за його вчинення.

Оскільки ОСОБА_4 вчинив вказаний кримінальний проступок 24.02.2021р., та з дня його вчинення і до теперішнього часу минуло більш, ніж три роки, він не вчинив протягом цього строку нового злочину (а.с.54-54-зворот) та не ухилявся від слідства та суду, а тому суд дійшов висновку, що обвинуваченого слід звільнити від призначеного покарання за ч.1 ст.162 цього Кодексу на підставі п.2) ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався та підстав для його обрання суд не вбачає.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 02.03.2021р. по справі №507/244/21 (провадження №1-кс/507/117/2021) на тимчасово вилучене майно по матеріалам кримінального провадження №0000053 (а.с.44) - скасувати.

Долю речового доказу суд вирішує за правилами ст.100 КПК України.

Відповідно до положень ст.ст.118, 122, ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи за експертною спеціальністю 12.1 «Визначення вартості машин, обладнання, сировини та товарів народного споживання» від 10.03.2021р. №СЕ-19/116-21/4462-ТВ за матеріалами кримінального провадження №0000053 в сумі 490,35грн. (а.с.45, 46-49).

На підставі викладеного, керуючись Законом України №3886-IX від 18.07.2024р. «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», п.2) ч.1 ст.49, п.п.1, 2 ч.1, ч.2 ст.66, ч.5 ст.74, ч.1 ст.162 КК України, ч.2, п.1 ч.6 ст.100, ч.2 ст.124, п.4-1) ч.1 ст.284, ч.3 ст.337, ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.370, 371, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити кримінальне провадження №0000053, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.02.2021р., відносно ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України на підставі п.4-1) ч.1 ст.284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_4 за епізодом від 24.02.2021р. із ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 цього Кодексу.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, призначивши йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі п.2) ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_4 звільнити від призначеного покарання за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі на строк один рік, у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілою ОСОБА_6 не пред`явлений.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , на користь держави за кодом класифікації доходів бюджету 24060300 «Інші надходження» по Одеській області процесуальні витрати на залучення експерта за проведення головним судовим експертом сектору судової експертизи (м.Подільськ) Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_7 судової товарознавчої експертизи за експертною спеціальністю 12.1 «Визначення вартості машин, обладнання, сировини та товарів народного споживання» від 10.03.2021р. №СЕ-19/116-21/4462-ТВ за матеріалами кримінального провадження №0000053 в сумі 490,35грн. (чотириста дев`яносто грн. тридцять п`ять коп.) (а.с.45, 46-49).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 02.03.2021р. по справі №507/244/21, провадження №1-кс/507/117/2021, на тимчасово вилучене майно по матеріалам кримінального провадження №0000053, а саме на: музичну колонку марки «Ailiang», UF-5920(v2) USB/FM (а.с.44), -скасувати.

Речовий доказ - музичну колонку марки «Ailiang», UF-5920(v2) USB/FM, яка знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілої ОСОБА_6 згідно її розписки (а.с.50), - повернути власниці - потерпілій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим або його захисником в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, потерпілою або її представником - у частині, що стосується інтересів потерпілої, але в межах вимог, заявлених нею в суді першої інстанції, а також прокурором в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Савранський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення (п.п.1, 6, 7 ч.1 ст.393, п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст.395 КПК України).

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України (ч.2 ст.394 цього Кодексу).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору (ч.6 ст.376 КПК України).

СУДДЯ (підпис)

Суддя Савранського районного

суду Одеської області ОСОБА_1