Справа № 569/2919/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду клопотання слідчого СВ Рівненського РУП Головного управління Національної поліції в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках кримінального провадження № 0000038 від 08.05.2024 за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 2 ст. 332 КК України, звернулася до суду з клопотанням, погодженим прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_6 у якому просить накласти арешт на майно, вилучене 25.02.2025 в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем постійного проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Своє клопотання обґрунтовує тим, що до Рівненської окружної прокуратури надійшли матеріали ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що засновник ТзОВ «Е.Б.», що зареєстрований та проживає у м. Рівне, впродовж 2023 2024 років забезпечив безперешкодний виїзд з території України, тобто організував незаконне переправлення через державний кордон України громадян України, виїзд яким за межі України заборонено відповідно до Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» на час введення на усій території країни воєнного стану в якості водіїв у системі «Шлях», що не повернулися в зворотньому напрямі.

У ході проведення заходів опрацьовано та встановлено, що учасники групи фіктивно працевлаштовують військовозобов`язаних чоловіків водіями автомобілів товариства з обмеженою відповідальністю «Евакуація біженців» та ряду фізичних осіб підприємців, які в подальшому здійснюють безперешкодний виїзд з території України.

25.02.2025 на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 12.02.2025 проведено санкціонований обшук за місцем постійного проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 . В ході проведення обшуку за вказаною адресою було виявлено та вилучено: ноутбук марки «Dell» (Service TAG (S/N): 3Н9КVF2; MF6 YR: 2017; EXPRESS SERVICE CODE: , чорного кольору із зарядним пристроєм до нього, який поміщений до сумки коричневого кольору, упакований до сейф-пакету «Національна поліція України PSP 4381424»; печатка червоного кольору «Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРАНС ТУДС ТРЕЙД» і.к: 45411046 Україна», поміщено до сейф-пакету «Національна поліція України WAR 1976663»; флеш-носій «Cruzer Glide 64 GB, SDCZ60-064G, BN», який поміщений до сейф-пакету Національна поліція України WAR 1976664».

Слідчий в судовому засіданні підтримала клопотання, просила його задоволити та накласти арешт на вищевказане вилучене 25.02.2025 в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем постійного проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 майно, яке являється матеріальним об`єктом, що зберігло на собі сліди вчиненого злочину та відповідає вимогам речових доказів, передбачених статтею 98 КПК України, з метою збереження речових доказів, проведення судових експертиз.

ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечувала щодо часткового задоволення клопотання слідчого, а саме за виключенням накладення арешту на ноутбук марки «Dell» чорного кольору із зарядним пристроєм до нього, флеш-носій «Cruzer Glide 64 GB, SDCZ60-064G, BN», який поміщений до сейф-пакету Національна поліція України WAR 1976664», які є її особистою власністю та органом досудового розслідування оглянуті та жодного відношення до вказаного кримінального провадження не мають.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слід задовольнити із наступних підстав.

З урахуванням заяв учасників судового розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Судом встановлено, що СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000038 від 08.05.2024 за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 2 ст. 332 КК України.

В ході проведення 25.02.2025 санкціонованого обшуку за місцем постійного проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено вищевказане майно, яке в подальшому постановою слідчого від 25.02.2025 визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. Арешт майна Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду праве на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте, злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що метою забезпечення арешту майна с збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна ж виду. покарання абс заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний, позов), чи стягнення і юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієі статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, а відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У відповідності до ч.1 ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Отже, згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, оскільки його метою є збереження речових доказів.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження тощо.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.

Як встановлено під час розгляду клопотання, вилучені у ОСОБА_4 ноутбук марки «Dell» чорного кольору із зарядним пристроєм до нього та флеш-носій «Cruzer Glide 64 GB, органном досудового розслідування оглянуті, не являюється предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, тому жодного відношення до вказаного кримінального провадження, у розумінні ст. 98 КПК України та підлягають поверненню власнику.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Враховуючи вищевикладені обставини те, що повернення майна його власнику може позбавити орган досудового розслідування можливості повного, всебічного та неупередженого проведення слідчих (розшукових) дій, що у свою чергу позбавить можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя, приходить до висновку про задоволення клопотання про часткове накладення арешту на майно, яке було вилучене 25.02.2025 в ході проведення обшуку за місцем постійного проживання проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів, проведення судових експертиз так, як не застосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 170,174 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке було вилучене 25.02.2025 в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем постійного проживання проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: печатку червоного кольору «Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРАНС ТУДС ТРЕЙД» і.к: 45411046 Україна».

Заборонити ОСОБА_4 та іншим особам користуватися та розпоряджатися вищевказаними речами та документами до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженню та залишити її на зберігання в кімнаті речових доказів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області за адресою м. Рівне, вул. Героїв поліції, 4.

Ноутбук марки «Dell» (Service TAG (S/N): 3Н9КVF2; MF6 YR: 2017; EXPRESS SERVICE CODE: , чорного кольору із зарядним пристроєм до нього, який поміщений до сумки коричневого кольору, упакований до сейф-пакету «Національна поліція України PSP 4381424» та флеш-носій «Cruzer Glide 64 GB, SDCZ60-064G, BN», який поміщений до сейф-пакету Національна поліція України WAR 1976664», повернути власнику ОСОБА_4 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути скасована судом, що накладав арешт.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя