КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/2694/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер № 754/3630/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 11.03.2025 року відмовлено у задоволенні клопотанні прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000160 від 10.03.2025 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно: транспортного засобу «Volkswagen Golf», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , власник ОСОБА_8 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 11.03.2025 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000160 від 10.03.2025 року, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та ключ, який поміщено до спеціального пакета «Національна поліція України» № ICR 0099942; транспортний засіб «Volkswagen Golf», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Мотивуючи апеляційні вимоги прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що з огляду на обставини вчиненого кримінального правопорушення, в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, є предметом кримінального правопорушення, могло зберегти на собі сліди злочину та може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні.

Наголошує сторона обвинувачення, що суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що прокурором не доведено, а також не підтверджується підстави для накладення арешту на зазначене майно, однак, до матеріалів вказаного клопотання, прокурором долучено копії матеріалів досудового розслідування з числа доказів, якими обґрунтовуються вимоги клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, які в сукупності своїй підтверджують факт та обставини вчинення кримінального правопорушення, а також підстави для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримав подану прокурором ОСОБА_6 апеляційну скаргу та просила її задовольнити у повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що у провадженні ВД Деснянського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000160 від 10.03.2025 року за ч. 1 ст. 309 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що 10.03.2025 року приблизно о 20.20 год. по пр. Шухевича, 17 в м. Києві працівниками поліції було зупинено автомобіль «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував неповнолітній ОСОБА_9 та який зберігав при собі у правій кишені штанів наркотичний засіб.

10.03.2025 року за адресою: м. Київ, пр. Шухевича, 17, проведено огляд місця події, в ході якого виявлено та вилучено:

- транспортний засіб «Volkswagen Golf», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , власник ОСОБА_8 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Постановою дізнавача ВД Деснянського УП ГУ НП у м. Києві від 10.03.2025 року вказані свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та автомобіль визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000160.

11.03.2025 року прокурор Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000160 від 10.03.2025 року на тимчасово вилучене майно, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та ключ, який поміщено до спеціального пакета «Національна поліція України» № ICR 0099942; транспортний засіб «Volkswagen Golf», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 11.03.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м Києва ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000160 від 10.03.2025 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно: транспортного засобу «Volkswagen Golf», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , власник ОСОБА_8 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Відмовляючи у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя послався на те, що прокурором не була доведена необхідність накладення арешту на майно та не вказано яким саме критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України відповідає вищевказане майно.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні прокурором доводи про накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно.

Зокрема, посилаючись у клопотанні, що вилучене майно є речовим доказом та відповідає критеріям майна, на яке може бути накладено арешт, визначеним ст. 170 КПК України, прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Як вбачається зі змісту клопотання прокурора, вищевказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Крім того сторона обвинувачення зазначила обставини вчинення кримінального правопорушення та надала достатню на її думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

При вирішенні питання про накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя має самостійно перевірити та встановити з сукупності наданих матеріалів, чи відповідає таке майно ознакам речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України, що в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, посилання слідчого судді на те, що органом досудового розслідування не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки прокурором надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України, на підставі чого є правомірним накладення такого виду обтяження як арешт.

Крім цього, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а тому з метою збереження доказів у даному кримінальному провадженні, вважає за необхідне накласти арешт на вказане у клопотанні прокурора майно.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на доданий в судовому засіданні стороною обвинувачення протокол допиту свідка ОСОБА_8 , в якому останній повідомив, що 10.02.2025 року він вчинив правочин, а саме продав транспортний засіб «Volkswagen Golf», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , невідомій йому особі, отримавши грошові кошти, він передав автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а тому транспортний засіб вже йому не належить. Відтак, не вбачається за можливе встановити хто на даний час є власником вказаного транспортного засобу.

Таким чином, доводи прокурора є слушними щодо того, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, яка підлягає скасуванню, а тому висновки слідчого судді щодо відсутності достатніх правових підстав для арешту майна не відповідають як матеріалам судового провадження так і вимогам КПК України.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування майна в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, необхідно накласти арешт на майно.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 412, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотанні прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000160 від 10.03.2025 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно: транспортного засобу «Volkswagen Golf», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , власник ОСОБА_8 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , -скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000160 від 10.03.2025 року, - задовольнити.

Накласти арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000160 від 10.03.2025 року, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та ключ, який поміщено до спеціального пакета «Національна поліція України» № ICR 0099942; транспортний засіб «Volkswagen Golf», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-cc/824/2694/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1

Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2

Єдиний унікальний номер № 754/3630/25

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Враховуючи, що складання судового рішення у формі ухвали вимагає часу, суд, у відповідності до ч. 2 ст. 376 КПК України, обмежується складанням і оголошенням його резолютивної частини, з складанням повного тексту ухвали не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини судового рішення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 412, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 11 березня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотанні прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000160 від 10.03.2025 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно: транспортного засобу «Volkswagen Golf», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , власник ОСОБА_8 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , -скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000160 від 10.03.2025 року, - задовольнити.

Накласти арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000160 від 10.03.2025 року, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та ключ, який поміщено до спеціального пакета «Національна поліція України» № ICR 0099942; транспортний засіб «Volkswagen Golf», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено учасникам провадження 04 квітня 2025 року о 11 год. 20 хв.

СУДДІ:

_____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4