Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/537/25
У Х В А Л А

03.02.2025 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю захисника підозрюваного ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 , ст.слідчого СВ відділення поліції №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів матеріалами скарги (клопотання), поданої в порядку ст.206 КПК України адвокатом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 щодо незаконного затримання,

В С Т А Н О В И В:

03.02.2025р. до слідчого судді Виноградівського районного суду надійшла скарга, поданої представником заявника ОСОБА_4 в порядку ст.206 КПК України в інтересах ОСОБА_3 щодо незаконного затримання.

Скарга мотивована тим, що 01.02.2025р. слідчим ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, у період з 12 по 13 годину проведено огляд місця події, огляд було проведено неподалік митного поста «Вилок», під час якого було вилучено автомобіль та мобільний телефон від ОСОБА_3 . Адвокат ОСОБА_4 був присутній під час огляду в якості захисника ОСОБА_3 .. Орієнтовно за дві години до огляду, на вказаному місці було затримано ОСОБА_3 , після проведення огляду місця події ОСОБА_3 за вказівкою правоохоронців сів до автомобіля та його відвезли в невідомому напрямку, на даний момент він перебуває у ІТТ №3 ГУНП в Закарпатській області. Сторона обвинувачення не забезпечила повідомлення захисника під час складання та вручення протоколу затримання (йому невідомо чи складався такий протокол взагалі), окрім вказаного сторона обвинувачення не вручила письмове повідомлення про підозру затриманій особі ОСОБА_3 протягом двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання, а відтак адвокат вважає, що за вказаних обставин ОСОБА_3 незаконно утримують в ІТТ №3 ГУНП в Закарпатській області, а відтак, керуючись ст.206 КПК України, скаржник просить суд постановити ухвалу, якою негайно звільнити з-під варти ОСОБА_3 , який знаходиться у ізоляторі тимчасового тримання, куди був поміщений після затримання працівниками ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 03.02.2025р. зазначена скарга передана на розгляд слідчому судді ОСОБА_1 , а відтак, вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку, що провадження по розгляду даної скарги підсудне Виноградівському районному суду.

В судовому засіданні скаржник та його захисник доводи своєї скарги підтримали повністю з підстав, наведених в ній, а відтак просили її повністю задоволити; Прокурор та слідчий проти задоволення скарги заперечували та зазначили, що затримання ОСОБА_3 було законним, а відта проведено без порушення його прав.

Суд виходить з того, що скарга подана в порядку вимог ст.206 КПК України.

Окремо слід зауважити, що відмова у розгляді заяви, яка подана в порядку передбаченому ст.206 КПК України, є такою, що порушує мінімальні гарантії доступу до правосуддя, право на захист, право на свободу та особисту недоторканість.

ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях про дотримання національним судовими органами та правоохоронними органами прав та свобод людини під час здійснення досудового розслідування, зокрема у рішенні по справі "Руслан Яковенко проти України" від 04.06.2015 р. ЄСПЛ зазначив, що "важливі гарантії статті 5 Конвенції не залежать від національного законодавства (див. рішення у справах "Б. проти Австрії" (В. v. Austria), від 28.03.1990 р. (п. 39), "Сольмаз проти Туреччини" (Solmaz v. Turkey) (п. 26).

В інших справах проти України, зокрема "Луценко проти України" від 03.07.2012 р. (п.62), "Ічин та інші проти України" від 21.12.2010 р. (п. 32) вкотре підтверджено, що "стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у "демократичному суспільстві" у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції.

Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін "свавільність" розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (див. рішення від 9 07.2009 р. у справі "Моорен проти Німеччини", пункти 72,77 та 78).

При розгляді даної скарги суд виходить з того, що інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування є важливою гарантією захисту прав учасників кримінального процесу, зокрема, відповідно до приписів п.17 ч.1 ст.7 КПК України забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності є однією із загальних засад кримінального провадження.

Приорітетними завданням кримінального провадження визначено захист осіб від кримінальних правопорушень (ч.1 ст.3 КПК України).

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників процесу, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим суддею, всупереч доводам адвоката ОСОБА_4 щодо нібито незаконного затримання та незаконного утримання ОСОБА_3 в ІТТ №3 ГУНП в Закарпатській області, що є порушенням його прав в розумінні ст.206 КПК України, достовірно встановлено, що старшим ст.слідчим СВ відділення поліції №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000104 від 01.02.2025р. за ч.3 ст.332 КК України, 01.02.2025р. в присутності захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 о 20.20 годин було здійснено затримання ОСОБА_3 безпосередньо після вчинення ним злочину, а 02.02.2025р. ОСОБА_3 , в присутності захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, а 03.02.2025р. ст.слідчим внесено до слідчого судді клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного у вигляді тримання під вартою.

Статтею 29 Конституції України гарантовано, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.ст.42,208 КПК України, підозрюваний має права вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Згідно з п.4 ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

У відповідності до ст.208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду, затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розписку вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Частиною 4 ст.213 КПК України передбачено обов`язок уповноваженої службової особи, що здійснила затримання, негайно повідомити про це орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з - під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Наведені вище положення статті 206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовується саме в таких випадках.

Стаття 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

При цьому як зазначає Верховний Суд у постанові від 27 травня 2019 року у справі №766/22242/17, вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст.208 КПК України post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство не надає чіткого визначення поняття «безпосередньо після вчинення злочину», водночас, з текстуального тлумачення даного терміну, можна зробити висновок, що затримання на підставі вказаної статті має бути результатом оцінки уповноваженим співробітником оперативного підрозділу сукупності певних ознак, отриманих в результаті проведення безперервних оперативних дій, що дають підстави запідозрити особу у вчиненні злочину, після спливу незначного проміжку часу.

Як встановлено у судовому засіданні під час розгляду вказаної скарги, ОСОБА_3 01.02.2025р. в присутності його захисника адвоката ОСОБА_7 о 20.20 годин був затриманий безпосередньо після вчинення ним злочину, 02.02.2025р. ОСОБА_3 , в присутності його захисника адвоката ОСОБА_7 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, а 03.02.2025р. ст.слідчим внесено до слідчого судді клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного у вигляді тримання під вартою.

Протокол затримання відповідає вимогам кримінального процесуального закону, містить обов`язкові реквізити, підстави затримання, повідомлення зрозумілою для затриманої особи мовою про підстави затримання тощо, а відтак, за встановлених обставин, слідчий суддя приходить до обґрунтованого переконання, що у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.206,208,303-307,615 ч.15 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги (клопотання), поданої в порядку ст.206 КПК України адвокатом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на незаконне затримання- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1