ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1010/25 Справа № 193/1183/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вказану ухвалу, суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів здебільшого проти власності, звільнявся від відбування покарання з іспитовим строком та умовно-достроково, але знов вчинив умисне кримінальне правопорушення. Також суд першої інстанції зазначив, що за час відбуття покарання засуджений характеризується добре, працевлаштований, не допускав порушень режиму утримання, заходи дисциплінарного стягнення до нього не застосовувались, має заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Однак це в повній мірі не дає підставі вважати, що останній своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

З вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився засуджений та оскаржив в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що він вину у скоєному злочині визнав повністю, щиро розкаявся, нових злочинів не вчинятиме, став на шлях виправлення, має сім`ю. Задля відшкодування шкоди потерпілим, офіційно працевлаштований у випраній колонії, але виконавчі листи до колонії не надійшли.

Зазначає, що своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, за що має дві подяки. У разі звільнення збирається вступити до лав Збройних сил України.

Позиції учасників судового провадження.

Від прокурора ОСОБА_7 до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги засудженого, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Засуджений ОСОБА_6 про дату, час та місце апеляційного перегляду був повідомлений належним чином, клопотань про проведення судового засідання в режимі відео конференції не надходило, у зв`язку з чим розгляд апеляційної скарги було проведено у його відсутність, відповідно до ч. 4 ст. 405 Кримінального процесуального кодексу України.

Висновки суду:

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно зі ст.50,65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з положеннями ст.81 КК України, особу може бути умовно-достроково звільнено від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув визначений законом строк покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався в повному обсязі, а ухвала суду є законною, обґрунтованою та достатньо вмотивованою, виходячи з наступного.

Відмовляючи в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував, що останній мав 8 судимостей за вчинення злочинів здебільшого проти власності, в четверте реально відбуває покарання у вигляді позбавлення волі . При цьому до засудженого тричі застосовувалось умовно дострокове звільнення, двічі покарання призначалось з випробувальним терміном, який засудженим не виконувався.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 засуджений 28.06.2022 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за ч.2,3 ст. 15 ч.2,3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 ; ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано не відбутий термін за вироком Покровського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.04.2017 року та остаточно призначено 6 років позбавлення волі. Зараховано в строк покарання час перебування під арештом з дня затримання 30.05.2017 року включно, з розрахунку 1 день тримання під вартою за 2 дні позбавлення волі.

Початок строку 18.01.2023, кінець строку 04.07.2026 року.

Станом на 23 грудня 2024 року засуджений відбув, визначені п. 2 ч. 3 ст.81КК України 2/3 призначеного судом строку покарання , не відбута частина покарання складає 1 рік 6 місяців і 11 днів позбавлення волі.

Судом апеляційної інстанції досліджено матеріали провадження з яких вбачається, що засуджений з 03.02.2023 року знаходиться в місцях позбавлення волі.

Під час утримання в державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3)» режим утримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочення не застосовувалися.

З 17.03.2023 року відбував покарання в державній установі «Софіївська виправна колонія (№45)». Режим відбування покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнень не має. За зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці отримав два заохочення.

14.10.2024 року прибув для відбування покарання до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№ 89)». Працевлаштований на основне виробництво у цеху МПП. Під час відбування покарання режим відбування покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, стягнень не має. Заохочення не застосовувались.

У відношенні до засуджених не конфліктний, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. В роботах із благоустрою установи участі не приймає. Не допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки прані. Відповідно до ст. 123 КВК України приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного вітливу «Правова просвіта». Відповідно до ст. 126 КВК України до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок бажання не має.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що наразі мета призначеного покарання, яка полягає у виправленні засудженого та запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, ще не досягнута, оскільки, як видно з характеристики засудженого, що ОСОБА_6 мав 8 судимостей, судами, під час призначення ОСОБА_6 попередніх покарань, вже достатньо застосовувалися законодавчо встановлені «стимулювання» засудженого до виправлення його поведінки та припинення протиправних діянь, проте останній на шлях виправлення не ставав і після звільнень з вказаних підстав завжди повертався до вчинення нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Також колегія суддів відмічає, що згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого, який вважає, що своєю поведінкою та ставленням до праці заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було надано об`єктивну оцінку поведінці засудженого за весь період відбуття ним покарання, та правильно зроблено висновок про те, що на даний час ОСОБА_6 можливо і став на шлях виправлення, однак не довів його, що вказує на передчасність розгляду питання про його умовно-дострокове звільнення.

Доводи засудженого ОСОБА_6 на щире каяття та визнання вини враховується в сукупності з іншими даними про його особу та не можуть бути беззаперечною підставою для звільнення засудженого умовно-достроково.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, отже наявність двох заохочень, не говорить про безумовне виправлення ОСОБА_6 .

Колегія суддів зазначає, що твердження засудженого про те, що після звільнення він бажає вступити до лав Збройних Сил України не може прийняти до уваги, оскільки засуджений ОСОБА_6 не скористався можливістю умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, відповідно до ст. 81-1 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів того, що засуджений ОСОБА_6 дійсно став на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою для умовно-дострокового звільнення, отже суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому не вбачає підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі засудженого .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді