У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 січня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, відбуваючого покарання в ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)», раніше судимого.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про приведення вироків Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2023 року, Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 травня 2023 року, Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2023 року та Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2024 року у відповідність до вимог Закону України №3886ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших Законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2023 року у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 травня 2023 року у виді позбавлення волі строком на 5 років, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 грудня 2023 року у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2024 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України:

-за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

-за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з підстав неправильного застосування Закону про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що, розглядаючи клопотання засудженого суд першої інстанції надав оцінку лише кримінально протиправним діям ОСОБА_6 , за вчинення яких він був визнаний винним вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2024 року.

Проте, в своєму клопотанні засуджений просить про приведення не лише вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2024 року у відповідність до вимог Закону України № 3886 - IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших Законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон України №3886IX) в частині вирішення питання про звільнення від призначеного покарання за діяння, караність якого усунена законом, а й про приведення у відповідність вироків Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2023 року, Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 травня 2023 року та Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2023 року.

Так, відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2023 року ОСОБА_6 08.05.2022 вчинив таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, завдавши майнового збитку на суму 2067,41 грн, за що його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Вказані дії ОСОБА_6 , у зв`язку з набранням 09.08.2024 чинності Закону України №3886-IX, підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність. Тобто, вчинене ним діяння, відповідно до вимог вказаного Закону, не є кримінально-караним на час вчинення. Тому, наявні підстави для звільнення ОСОБА_6 за вчинення вказаного діяння від призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Також, відповідно до вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 травня 2023 року, ОСОБА_6 20.09.2022 вчинив таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, завдавши майнового збитку в сумі 580,08 грн, та 21.10.2022 вчинив таємне викрадення чужого майна повторно, в умовах воєнного стану, завдавши майнового збитку в сумі 507,57 грн, за що його було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Вказані дії ОСОБА_6 , підпадають під ознаки адміністративного правопорушення. Тобто, вчинені ним діяння, відповідно до вимог вищевказаного закону, не є кримінально-караними на час вчинення.

Тому, наявні підстави для звільнення ОСОБА_6 за вчинення вказаного діяння від призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Відповідно до вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2023 року, ОСОБА_6 15.12.2022 вчинив таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, завдавши майнового збитку на суму 1 180 грн, за що його було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Вказані дії ОСОБА_6 підпадають під ознаки адміністративного правопорушення. Тобто, вчинене ним діяння, відповідно до вимог вищевказаного закону, не є кримінально-караним на час вчинення. Тому, наявні підстави для звільнення ОСОБА_6 за вчинення вказаного діяння від призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Звертає увагу, що за кожним з цих вироків (окрім вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2024 року) ОСОБА_6 засуджений за діяння, караність яких усунена Законом України №3886-ІХ, відповідно до якого ст. 51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи, як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст. 51 КУпАП, не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Проте, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не надав жодної оцінки вказаним фактам та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення його від відбування покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

До суду звернувся з клопотанням засуджений ОСОБА_6 про приведення вироків Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2023 року, Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 травня 2023 року, Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2023 року та Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2024 року у відповідність до вимог Закону України №3886ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших Законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» в частині вирішення питання про звільнення від призначеного покарання за діяння, караність якого усунена законом.

Після ухвалення вироків Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.02.2023, Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.05.2023 та 06.11.2023, Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.04.2024 09.08.2024 набув чинності Закон України №3886-ІХ, яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП, якими передбачено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Таким чином, два неоподаткованих мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2 684 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1 342 грн.

Зі змісту вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2024 року вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 вчинив 21.06.2023-22.06.2023, та його діями було заподіяно майнову шкоду потерпілій ОСОБА_8 в розмірі 5 287,51 грн. Кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_6 є триваючим.

Суд першої інстанції встановив, що на момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становить 2 684 грн.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна, повторно, в умовах воєнного стану, вартість якого становить 5 287,51 грн, тобто ця сума є більшою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-ІХ настає кримінальна відповідальність, а саме, 2 684 грн, суд дійшов висновку, що, вчинене засудженим кримінальне правопорушення підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Позиція учасника судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Засуджений ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасника судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21) об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформулювала висновок про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 Кримінального кодексу України з урахуванням положень Закону № 3886-ІХ.

Відповідно до висновку, «питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-ІХ, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння».

Порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, регулюється статтею 539 КПК України, а питання, які вирішуються судом під час виконання вироків, визначені статтею 537 КПК.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право, зокрема, вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами другою і третьою статті 74 КК (пункт 13 частини першої статті 537 КПК). Відповідно до частини другої статті 74 КК особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

На стадії виконання вироку, відповідно до пункту 13 частини першої статті 537 КПК України, суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання у зв`язку з набранням чинності Законом № 3886-ІХ та про пом`якшення покарання шляхом визначення після застосування цього Закону розміру покарання, яке необхідно відбувати засудженому, якщо вирок стосується сукупності злочинів чи сукупності вироків.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна) та передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

У зв`язку з вказаними змінами у законодавстві, засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про приведення вироків Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2023 року, Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 травня 2023 року, Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2023 року та Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2024 року щодо нього, у відповідність до Закону України №3886-IX від 18.07.2024.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 засуджений:

1)вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

2)вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 травня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Ухвалено вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2023 року виконувати самостійно;

3)вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 травня 2023 року, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. Ухвалено вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2023 року виконувати самостійно;

4)вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2024 року за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2023 року, визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2023 року, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк на 6 років.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2024 року вбачається, що ОСОБА_6 своїми протиправними діями, що мали місце 21.06.2023 таємно, повторно, в умовах воєнного стану, здійснив крадіжку завдавши майнову шкоду потерпілій ОСОБА_8 на загальну суму 5 287,51 грн, що станом на день вчинення крадіжки складає суму більшу, ніж два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2 684 грн).

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 684 грн, а 50 відсотків від його розміру становить 1 342 грн. Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (за вироком від 29.04.2024), розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2 684 грн.

Вчинена ОСОБА_6 крадіжка 21.06.2023 на день розгляду клопотання засудженого відповідає правовій кваліфікації, передбаченій ч. 4 ст. 185 КК України, і караність за це кримінальне правопорушення законом не усунена.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для звільнення засудженого ОСОБА_6 від покарання, призначеного за ч.4 ст. 185 КК України, за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2024 року.

Разом з тим, за вироками Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2023 року, Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 травня 2023 року та Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2023 року діяння вчинені ОСОБА_6 у 2022 році.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 481 грн, а 50 відсотків від його розміру становить 1 240,5 грн. Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України (за вироками від 03.02.2023, 09.05.2023 та 06.11.2023), розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2 481 грн.

З вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2023 року вбачається, що ОСОБА_6 своїми протиправними діями, що мали місце 08.05.2022 таємно, в умовах воєнного стану, здійснив крадіжку завдавши майнову шкоду ТОВ «Сільпо-Фуд» на загальну суму 2 067,41 грн.

Згідно з вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 травня 2023 року, ОСОБА_6 своїми протиправними діями, що мали місце 20.09.2022 та 21.10.2022 таємно, повторно, в умовах воєнного стану, здійснив крадіжку, завдавши майнову шкоду ТОВ «Таврія В» на суму 580,08 грн та 507,57 грн.

З вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2023 року вбачається, що ОСОБА_6 своїми протиправними діями, що мали місце 15.12.2022 таємно, в умовах воєнного стану, здійснив крадіжку завдавши майнову шкоду ПП «АМІК України» на загальну суму 1 180 грн.

Враховуючи, що вартість майна, яке було предметом кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, вчинених ОСОБА_6 08.05.2022, 20.09.2022, 21.10.2022 та 15.12.2022 становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на час вчинення засудженим злочинів, наявні підстави для звільнення на підставі ч. 2 ст. 74 КК України засудженого від покарання, призначеного вироками Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2023 року, Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 травня 2023 року та Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 листопада 2023 року.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 424, 479-2, 537 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати і постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2023 року у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 травня 2023 року у виді позбавлення волі строком на 5 років, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 грудня 2023 року у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2024 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України:

-за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

-за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9