Справа № 307/2797/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/65/23, за апеляційною скаргою прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 19.12.2022.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, начальник Дубівського управління соціального захисну населення Тячівської районної державної адміністрації, одружений, несудимий, визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та виправданий за цим обвинуваченням, у зв`язку із недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.

Речові докази: аркуші фільтрувального паперу зі змивами з правої та лівої рук ОСОБА_6 знищено; грошові кошти в сумі 3000 грн, всього п`ятнадцять купюр номіналом по двісті гривень кожна, серії та номери купюр наступні: КЄ № 3602733, ЄД № 7866423, УС № 0176264, ВБ № 1885955, КА № 0661494, КД № 1516934, ПА № 8753843, ЕД № 8810036, КЕ № 2856298, ЄЖ № 7187783, ЄЖ № 1178727, КК № 6110694, МБ № 3292398, КЗ № 3897003, АЕ № 2477065 повернуто ОСОБА_10 ; мобільний телефон марки «Самсунг-Дуос», чорного кольору із двома СІМ-картками оператора мобільного зв`язку, грошові кошти у сумі 152 грн, всього три купюри, одна номіналом сто гривень (серії ЗД № 6932736), одна номіналом п`ятдесят гривень (серії УВ № 4537627) та одна номіналом дві гривні (серії ЄЗ № 7713733), ноутбук марки «ACER», чорного кольору повернуто ОСОБА_6 ; оригінал заяви ОСОБА_11 від 21.07.2016 залишено при матеріалах кримінального провадження; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , серії НОМЕР_1 повернуто власниці.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено у виді застави.

Заставу в сумі 101500 (сто одна тисяча п`ятсот) грн сплачену ОСОБА_13 , після набрання вироком законної сили ухвалено повернути заставодавцю.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону № 889-VII від 10.12.2015) одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди для себе за не вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

-2-

Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 приблизно в середині лютого 2016 року, працюючи начальником Дубівського управління соціального захисну населення Тячівської РДА, якому присвоєно 6 ранг категорії «Б» державного службовця, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, до кола службових обов`язків якого входило виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у тому числі відповідно до редакції положення про Дубівське управління соціального захисту населення Тячівської РДА, затвердженого розпорядженням голови Тячівської РДА від 28.12.2015 № 717, здійснення керівництва Дубівським управлінням соціального захисту населення, здійснення добору кадрів, у встановленому порядку призначення та звільнення з посади працівників управління, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення, поставив своєму підлеглому працівнику завідувачу сектору державних соціальних інспекторів Дубівського управління соціального захисту населення Тячівської РДА ОСОБА_14 категоричну вимогу щотижня систематично сплачувати йому неправомірну вигоду у розмірі не менше 500 грн, а у разі незгоди пригрозив пониженням в посаді та подальшим звільненням ОСОБА_14 із займаної посади.

У подальшому, 16.08.2016 ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення, поставив сину ОСОБА_14 - ОСОБА_10 вимогу сплатити йому неправомірну вигоду у розмірі 3000 грн, за те, що він не звільнить його матір із займаної посади. При цьому, згідно висунутої ОСОБА_6 вимоги, ОСОБА_14 у майбутньому повинна була систематично щотижня сплачувати йому неправомірну вигоду в розмірі не менше 500 грн. Не бажаючи для своєї матері негативних наслідків у вигляді звільнення з роботи, ОСОБА_10 , усвідомлюючи те, що ОСОБА_6 в силу своїх службових повноважень, як керівник установи, може звільнити ОСОБА_14 із займаної посади, вимушений був погодитися з його протиправними вимогами.

Надалі, 26.08.2016 близько 14 год 38 хв ОСОБА_6 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті Дубівського управління соціального захисту населення, що розташоване по вул. Гагаріна, 58 в смт Дубове, Тячівського району Закарпатської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення, одержав від ОСОБА_10 раніше обумовлену суму неправомірної вимоги в розмірі 3000 грн за не звільнення його матері ОСОБА_14 з посади, після чого був затриманий на місці вчинення злочину правниками УЗЕ у Закарпатській області.

За цим обвинуваченням ОСОБА_6 виправданий, у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується. Виправдовуючи ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, суд першої інстанції вказав, що таке не підтверджується належними та допустимими доказами, з огляду на відсутність всупереч приписів ст. 246, 271 КПК України, постанови прокурора про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину. Відомості про таку постанову відсутні в реєстрі матеріалів досудового розслідування та стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України не відкривалася. З огляду на відсутність постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину, яка стала (повинна була стати) правовою підставою проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо ОСОБА_6 , судом визнано недопустимими доказами: протокол прийняття грошових коштів від 26.08.2016, протокол помічення та вручення грошових коштів від 26.08.2016, протокол вручення технічних засобів від 26.08.2016, протокол огляду місця події від 26.08.2016, постанову про використання під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій ідентифікованих (помічених) грошових коштів та залучення для проведення негласних слідчих (розшукових) дій заявника від 18.08.2016. Крім того суд встановив, що надана

-3-

стороною обвинувачення ухвала слідчого судді Апеляційного суду Закарпатської області від 18.08.2016 про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_6 містить невірні відомості про дату його народження, у зв`язку з чим орган досудового розслідування не мав передбаченого законом права, на підставі вказаної ухвали слідчого судді проводити негласні слідчі дії відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки анкетні дані вказані в цій ухвалі не співпадають з даними його паспорту. Також суд першої інстанції, надаючи оцінку показанням свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , вважав їх недостатніми для підтвердження існування тих обставин, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні. Відтак, на переконання суду першої інстанції, подію даного кримінального правопорушення не доведено.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду від 19.12.2022 скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно визнано недопустимим доказом протокол огляду місця події від 26.08.2016, який складений за результатами проведення слідчої дії - огляду місця події у кабінеті начальника Дубівського УСЗН Тячівської РДА ОСОБА_6 та вході якого з шухляди робочого столу останнього було вилучено предмет неправомірної вигоди грошові кошти в сумі 3000 грн, оскільки вказаний огляд місця події санкціонований ухвалою слідчого судді від 29.08.2016, яка досліджувалась в суді першої інстанції. Крім того, судом визнано недопустимими докази щодо проведення аудіо, - відео контролю особи ОСОБА_6 , зокрема і відео на якому записано розмову між обвинуваченим та заявником у кримінальному провадженні, а також моменту передачі неправомірної вигоди обвинуваченому, через те, що в ухвалі слідчого судді Апеляційного суду Закарпатської області від 18.08.2016 неправильно зазначено дату народження ОСОБА_6 . В той же час, зі змісту вказаної ухвали слідчого судді чітко вбачається відносно якої саме особи надавався апеляційним судом дозвіл на проведення вказаного НСРД, зокрема, фабули, заявник, обставини події збігаються із матеріалами кримінального провадження, що дає ствердно встановити, що судом надавався дозвіл стороні обвинувачення на проведення негласної слідчої дії у виді аудіо-, відео контролю особи саме обвинуваченого ОСОБА_6 та визнання недопустимим вказаного доказу через технічну помилку в даті народження обвинуваченого судом першої інстанції носить формальний характер. На те, що такого роду помилки є описками вказує і практика Верховного Суду зокрема у постанові Касаційного кримінального суду від 10.06.2020 у справі № 742/546/17 та такі описки не тягнуть за собою визнання доказів недопустимими. При цьому, ОСОБА_6 в ході досудового розслідування було повідомлено в порядку ст. 253 КПК України про проведення відносно нього вказаної негласної слідчої дії. Таким чином, враховуючи незаконність визнання судом першої інстанції вказаних доказів недопустимими та беручи до уваги інші докази у кримінальному провадженні, зокрема протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.08.2016, постанову прокурора про освідування особи від 26.08.2016, покази свідка ОСОБА_18 , яка показала, що ОСОБА_6 поставив їй вимогу в наданні неправомірної вигоди, а також покази свідка ОСОБА_17 , яка вказувала на те, що ОСОБА_15 розповідала їй, що ОСОБА_6 вимагає від неї грошові кошти у якості неправомірної вигоди, та інших доказів, досліджених під час судового засідання в суді першої інстанції, які в своїй сукупності вказують на те, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в повному обсязі. Крім того, судом першої інстанції не допитано свідка ОСОБА_10 , який виступав заявником у вказаному кримінальному провадженні та безпосередньо був очевидцем даного кримінального правопорушення, хоча сторона обвинувачення вказувала на необхідність

-4-

його допиту, так як останній є ключовим свідком у даному кримінальному провадженні. Вважає, що суд першої інстанції не вірно дійшов висновку про необхідність визнання недопустимими окремих доказів обвинувачення та як наслідок виправдання ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 368 КК України. Просить вирок суду від 19.12.2022 скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України й призначити йому покарання у виді у виді позбавлення волі на строк 08 (вісім) років із позбавленням права займати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 03 (три) роки із конфіскацією майна.

В доповненні до апеляційної скарги прокурор зазначає, що судом першої інстанції визнано недопустимими доказами протокол прийняття грошових коштів від 26.08.2016, протокол помічення та вручення грошових коштів від 26.08.2016; протокол вручення технічних засобів від 26.08.2016, протокол огляду місця події від 26.08.2016, у зв`язку з відсутністю в матеріалах кримінального провадження постанови прокурора про проведення негласної слідчої дії у виді контролю за вчиненням злочину. Разом з тим, судом не враховано, що огляд місця події був санкціонований ухвалою слідчого судді від 29.08.2016, яка досліджувалась в суді першої інстанції. Крім того, судом визнано недопустимим докази щодо проведення негласної слідчої дії у виді аудіо-, відео контролю ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що в ухвалі Апеляційного суду Закарпатської області від 18.08.2016 невірно вказана дата народження ОСОБА_6 , в той же час зі змісту ухвали слідчого судді чітко вбачається відносно якої саме особи надавався апеляційним судом дозвіл на проведення вказаних НСРД, а тому визнання недопустимим доказу через наявність в ухвалі технічної помилки носить суто формальний характер і не тягне за собою визнання доказів недопустимими. При цьому, ОСОБА_6 було повідомлено в порядку ст. 253 КПК України про проведення відносно нього негласної слідчої дії. При цьому безпідставне визнання вказаних вище доказів недопустимими призвело до неправильної оцінки судом першої інстанції інших доказів, зокрема, заяви ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення від 17.08.2016, постанови про освідування особи та показань свідка ОСОБА_15 , яка у своїй сукупності вказують на винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , який частково підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати вирок суду й призначити новий розгляд у суді першої інстанції, у зв`язку з істотними порушеннями вимог КПК України, відмовившись від клопотання про дослідження письмових доказів, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

При оцінці доводів прокурора щодо незаконності та необґрунтованості судового рішення щодо обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів бере до уваги таке.

Відповідно до ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній

-5-

частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованим, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд. У мотивувальній частині виправдувального вироку, у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; у резолютивній частині вироку зазначаються : у разі визнання особи виправданою - прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання; рішення про закриття провадження щодо юридичної особи; рішення про поновлення в правах, обмежених під час кримінального провадження; рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили; рішення щодо речових доказів і документів; рішення щодо процесуальних витрат; строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження; порядок отримання копій вироку та інші відомості.

За приписами до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.

Згідно до ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

-6-

Відповідно до ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу.

Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду, і в разі необхідності можуть бути змінені.

Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого статтею 381 цього Кодексу.

Колегія суддів уважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , судом першої інстанції допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин; ухвалений вирок містить істотні недоліки, зокрема, викладені у ньому висновки не підтверджені наведеними у ньому доказами, які наявні у матеріалах кримінального провадження, у зв`язку з чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вирок суду про виправдання ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, мотивований недопустимістю певних зібраних стороною обвинувачення доказів та недостатності інших доказів для встановлення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Частиною 1 статті 86 КПК України передбачено, що доказ вважається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Зокрема, суд першої інстанції визнаючи недопустимими доказами протокол прийняття грошових коштів від 26.08.2016, протокол помічення та вручення грошових коштів від 26.08.2016, протокол вручення технічних засобів від 26.08.2016, протокол огляду місця події від 26.08.2016, послався на відсутність у матеріалах кримінального провадження відповідної постанови прокурора про проведення негласної слідчої дії у виді контролю за вчиненням злочину.

Однак суд першої інстанції у вироку не зазначив, які саме норми процесуального закону було порушено під час проведення слідчих дій, не проаналізував наслідків цих порушень, яким чином це вплинуло на питання доведеності винуватості (невинуватості) ОСОБА_6 та наскільки вони перешкодили прийняти законне й обґрунтоване судове рішення у справі.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальне процесуальне законодавство містить критерії, за якими порушення встановленого КПК порядку проведення окремих процесуальних дій є істотним і призводить до визнання доказів недопустимими (ч. 2 та 3 ст. 87 КПК). Перелік діянь, які передбачені у ст. 87 КПК, як підстави для визнання фактичних даних недопустимими як докази, не є вичерпним і становить собою порушення фундаментальних гарантій, що дає певний орієнтир для визначення змісту поняття «істотне порушення» у випадках, які не підпадають під цей перелік.

У кожному конкретному випадку суд, оцінюючи допустимість того чи іншого доказу, повинен враховувати істотність допущених порушень кримінального процесуального закону та важливість кожного доказу для встановлення обставин кримінального провадження. Тому кожний доказ повинен оцінюватися автономно, оскільки його безумовне виключення може призвести до негативних наслідків, що виражатимуться в ухваленні незаконного, необґрунтованого та несправедливого судового рішення.

-7-

Зокрема, суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол огляду місця події від 26.08.2016, який складений за результатами проведення слідчої дії - огляду місця події у кабінеті начальника Дубівського УСЗН Тячівської РДА ОСОБА_6 та у ході якого з шухляди робочого столу останнього було вилучено предмет неправомірної вигоди грошові кошти в сумі 3000 грн, з підстав відсутності постанови прокурора про проведення негласної слідчої дії у виді контролю за вчиненням злочину.

При цьому, судом не дано оцінки тому, що для проведення огляду місця події, в тому числі житла чи іншого володіння особи, відповідно до вимог ст. 237 КПК України, не потрібна постанова прокурора про проведення НСРД у виді контролю за вчиненням злочину, так як огляд місця події не відноситься до негласних слідчих (розшукових) дій та є самостійною слідчою дією.

Конституцією України заборонено проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч. 2 ст. 30).

Статтею 234 КПК України у редакції Закону № 4651-VI від 13.04.2012, що діяла під час проведення вказаної слідчої дії, встановлено, що обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте в результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

За ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи. Як виняток ч. 3 ст. 30 Конституції України передбачає, що у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку. Такий виняток встановлено саме у ч. 3 ст. 233 КПК України. Слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами ст. 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу.

Огляди місця події службового кабінету начальника Дубівського УСЗН Тячівської РДА ОСОБА_6 проводилися одразу після вчинення кримінального правопорушення, як виняток, передбачений ч. 3 ст. 233 КПК України, для невідкладних випадків.

В той же час, поза увагою суду залишилось те, що вказаний огляд місця події санкціонований ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.08.2016, яка досліджувалась в суді першої інстанції.

Крім того, зі змісту вироку вбачається, що судом визнано недопустимими докази щодо проведення негласної слідчої дії у виді аудіо,- відео контролю ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що в ухвалі слідчого судді Закарпатського апеляційного суду від 18.08.2016, дата народження ОСОБА_6 зазначена 29.11.1970, тоді як згідно паспортних даних дата народження останнього є 26.11.1970.

-8-

Разом з тим, судом не дано оцінки тому факту, що зі змісту вказаної ухвали слідчого судді чітко вбачається відносно якої саме особи надавався апеляційним судом дозвіл на проведення вказаної НСРД, зокрема, фабули, заявник, обставини події збігаються із матеріалами кримінального провадження, що дає ствердно встановити, що судом надавався дозвіл стороні обвинувачення на проведення негласної слідчої дії у виді аудіо-, відео контролю особи саме обвинуваченого ОСОБА_6 та визнання недопустимим вказаного доказу через технічну помилку в даті народження обвинуваченого судом першої інстанції носить формальний характер.

На те, що такого роду помилки є описками вказує і практика Верховного Суду зокрема у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 742/546/17, та такі описки не тягнуть за собою визнання доказів недопустимими.

Більш того, поза увагою суду залишилося і те, що ОСОБА_6 в ході досудового розслідування було повідомлено в порядку ст. 253 КПК України про проведення відносно нього вказаної негласної слідчої дії.

При цьому, у зв`язку із визнанням недопустимими доказами протоколу огляду місця події від 26.08.2016, протоколу про результати проведення НСРД у виді аудіо-відео контролю особи з додатками (відеозаписом), судом не здійснено оцінки інших доказів, зокрема, заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.08.2016 ОСОБА_10 , постанови про освідування особи та інших письмових доказів у кримінальному провадженні.

Також у судовому засіданні не дано оцінки показанням свідків , лише зазначено про їх недостатність для підтвердження вини ОСОБА_6 , а також не здійснено допит свідка ОСОБА_10 , який виступав заявником у вказаному кримінальному провадженні та безпосередньо був очевидцем даного кримінального правопорушення, хоча сторона обвинувачення вказувала на необхідність його допиту так як останній є ключовим свідком у даному кримінальному провадженні.

Наведені вище обставини свідчать про неповноту при дослідженні пред`явлених стороною обвинувачення доказів, невідповідність викладених у вироку висновків фактичним обставинам кримінального провадження та про невмотивованість висновків суду, викладених у виправдувальному вироку.

За наведених вище обставин висновки суду про визнання ОСОБА_6 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та виправдання його у зв`язку з недоведенням вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим є передчасними, зробленими без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися законним та обґрунтованим.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що вищезазначені істотні порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються норми кримінального процесуального закону та загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України.

Оскільки суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 404 КПК України не вправі встановлювати й доказувати факти, які не були встановлені та не доведені судом першої інстанції, долучати до матеріалів провадження докази, які не були предметом дослідження місцевого суду, колегія суддів позбавлена можливості дійти однозначного висновку щодо правильності застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

-9-

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне неврахування на його думку частини доказів у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує положення ч. 3 ст. 26 КПК України про те, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на розгляд сторонами та віднесені до їх компетенції цим Кодексом.

За змістом ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Таким чином, норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями.

В судовому засіданні прокурор відмовився від клопотання про дослідження доказів, а тому повторне дослідження доказів порушуватиме загальні засади кримінального провадження, передбачені п. 3, 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, зокрема: рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та викликати певні сумніви в упередженості суду.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч. 1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас, згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися принципу законності.

В той же час відповідно до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

-10-

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при судовому розгляді були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в іншому складі.

Разом з тим, допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону, які колегія суддів не може виправити, використовуючи свої повноваження, з огляду і на те, що під час апеляційного розгляду прокурор не заявляв клопотання про дослідження апеляційним судом тих чи інших доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги, а просив скасувати вирок з направленням кримінального провадження до суду першої інстанції на новий розгляд.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Зважаючи, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, суд першої інстанції при новому розгляді справи має належним чином проаналізувати кожний доказ (як зазначалося вище) з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, надавши оцінку при цьому кожному суттєвому доводу сторін кримінального провадження та відобразивши це в мотивувальній частині прийнятого судового рішення.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки порушені ним питання спочатку підлягають дослідженню при новому розгляді в суді першої інстанції, а вже потім при наявності судового рішення бути предметом апеляційної перевірки, так як суд апеляційної інстанції згідно ч. 2 ст. 415 КПК України при скасуванні вироку не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, з урахуванням положень, передбачених ст. 17, 23, 94, 95 КПК України, з дотриманням прав учасників процесу, ретельно перевірити доводи, зазначені в апеляційній скарзі прокурора і в залежності від цього постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга прокурора Тячівської окружної прокуратури підлягає частковому задоволенню.

-11-

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 19.12.2022 щодо ОСОБА_19 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді