Провадження № 1-кп/185/1180/24
У Х В А Л А

11 грудня 2024 року м.Павлоград

Дніпропетровської обл.

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши під час запровадженого воєнного стану в Україні у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, обвинувальний акт з додатками складений, у кримінальному провадженні № 0001209 від 13 серпня 2024 року, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чернявщина Юр`ївського району, Дніпропентровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, неодруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Усудовому засіданні прокурор, з наведенням відповідних мотивів, клопоче про необхідність вирішення питання щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В той же час обвинувачений ОСОБА_4 , та його захисник, кожен окремо, клопотали обрати даний запобіжний захід з можливістю виходу на роботу.

При цьому просили врахувати суд, що обвинувачений ОСОБА_4 , повністю виконував покладенні на нього низку обов`язків, та не допускав порушень запобіжного заходу який сплив. Останній має постійне місце проживання, в силу ст. 89 КК України не судимий, працює за наймом у м. Дніпрі.

З`ясувавши думку сторін кримінального провадження із зазначеного питання, кожного окремо, проаналізувавши та співставляючи зазначені питання між собою та у сукупності з позицією сторін кримінального провадження, змістом обвинувального акту, а також вимогами КК та КПК України, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як домашній арешт.

Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, інших учасників цього ж кримінального провадження;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

На виконання вказаних вимог Закону судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має родину та стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання у с. Чернявщина, наразі винаймає житлог у м. Дніпрі, де працює за договорами, не офіційно.

Також, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів. У разі доведеності вини обвинуваченого за вчинення вказаного злочину передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, з конфіскацією майна.

Крім того, вирішуючи питання про те, в якому об`ємі до обвинуваченого повинен бути застосований вказаний запобіжний захід, суд враховує, що наразі обвинувачений працює за наймом, переїхав у пошуку роботи з селища до обласного центру.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд приймає до уваги, що не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування (рішення у справі «Феррарі-Браво проти Італії»).

Суд, вирішуючи питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, враховує і положення, що передбачені КПК України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо тільки в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, між тим ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер, та доводитися відповідними доказами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Водночас суд не погоджується з існуванням ризиків, про які вказує сторона обвинувачення, оскільки за рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бойченко проти Молдови» тільки одне посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу. У справі «Мамедова проти Росії». Суд дійшов висновку, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що обвинувачений переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Отже клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів про наявність у обвинуваченого наміру перешкоджати суду у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту є непропорційними меті, яка ставиться до їх застосування.

Отже суд, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про обвинуваченого, не знайшов підстав для задоволення клопотання.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого передбачені частиною п`ятою ст. 194 КПК України.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання частково доведено актуальність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на даний час, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, та покладання на останнього наступних обов`язків: прибувати до прокурора, суду на їх першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; не перетинати державний кордон України без дозволу суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 179, 196, 331, 369, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком до 09 лютого 2025 р., включно, та зобов`язати останнього виконувати наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- заборонити ОСОБА_4 перетинати державний кордон України без дозволу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених цією ухвалою зобов`язань до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0.25 розміру мінімальної заробітної плати до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням обвинуваченим ОСОБА_4 , особистого зобов`язання покласти на прокурора, який підтримує державне обвинувачення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1