Провадження по справі 1-в/635/832/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року с-ще Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у зв`язку з набранням чинності Законом України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»,-

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у зв`язку з набранням чинності Законом України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Від засудженого ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд клопотання без його участі. .

Представник ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Прокурор подав заяву, в якій зазначив, що проти задоволення клопотання засудженого не заперечує, просив розглядати за його відсутності.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року, а саме у 2024 році - 3028 грн, у 2023 - 2684 грн, у 2022 - 2481 грн, у 2021 році - 2270 грн, у 2020 році - 2102 грн., у 2019 1921 грн., у 2018 1762 грн , у 2017 1600 грн та віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність.

Судовим розглядом встановлено, що засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання у Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» за вироком Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2023 року.

Так, вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 вересня 2022 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.185, ч.2 ст.263, ч.2 ст.190 КК України та призначено йому покарання: за ч.3 ст.185 КК України (епізод грудень 2021 року) 3 роки позбавлення волі; за ч.4 ст.185 КК України (епізоди 15.04.2022 та 02.05.2022 року) з застосуванням ст.69 КК України - 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року більш суворим покаранням за цим вироком, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

-за ч.4 ст.185 КК України (епізоди після 17.05.2022 року) з застосуванням ст.69 КК України - 3 роки 6 місяців позбавлення волі;-за ч.2 ст.190 КК України 1 (один) рік обмеження волі;-за ч.2 ст.263 КК України 2 (два) роки позбавлення волі;-за ст.126-1 КК України - 1 рік позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Вироком Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2023 року задоволено апеляційну скаргу прокурора вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 вересня 2022 року в частині призначення покарання скасовано та ухвалено новий вирок, яким виключено з вироку місцевого суду рішення про призначення ОСОБА_3 покарання за ч.4 ст.185 КК України окремо за крадіжки, вчинені ним 15 квітня 2022 року та 02 травня 2022 року до ухвалення вироку Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року та крадіжки, вчинені ним 19 червня 2022 року, 28 червня 2022 року, 01 липня 2022 року,10 липня 2022року, 11 липня 2022 року після ухвалення вироку Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року.

Призначено ОСОБА_3 покарання за ч.3 ст.185 КК України - 3 роки 2 місяці позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року більш суворим покаранням за новим вироком апеляційного суду, призначено ОСОБА_3 покарання - 3 роки 2 місяці позбавлення волі.

Призначено ОСОБА_3 покарання за ч.4 ст.185 КК України - 5 років позбавлення волі.

Уважати ОСОБА_3 засудженим до покарання, призначеного судом першої інстанції, за:

ч.2 ст.190 КК України - на 1 рік обмеження волі;

ч.2 ст.263 КК України - на 2 роки позбавлення волі;

ст.126-1 КК України на 1 рік позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70, ст.72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, призначено ОСОБА_3 покарання 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року та призначено ОСОБА_3 остаточне покарання 5 років 1 день позбавлення волі.

За вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року ОСОБА_3 засуджений за вчинення крадіжки вчиненої у 10.12.2021 на суму 248 грн, 16.12.2021 на суму 475,37 грн тобто розмір викраденого складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (станом на 01.01.2021 2270 грн).

За вироком Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2023 року ОСОБА_3 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень вчинених у грудні 2021 року на суму 1325 грн, 15.04.2022 на суму 1325 грн, 02.05.2022 на суму 775 грн, 29.05.2022 на суму 1500 грн, 19.06.2022 на суму 266,67 грн, 28.06.2022 на суму 1200 грн, 01.07.2022 на суму 483,33 грн, 10.07.2022 на суму 650 грн 11.07.2022 на суму 425 грн, тобто розмір викраденого складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (станом на 01.01.2021 2270 грн та станом на 01.01.2022 2481 грн).

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст.3, ч. 2 ст.4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 зроблено правовий висновок щодо декриміналізації викрадення чужого майна шляхом крадіжки та наголошено, що Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-ІХ, мають зворотну дію в часі.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином, вказані кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України, за вчинення яких ОСОБА_3 був засуджений вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року та ч. 4 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, за вчинення яких року ОСОБА_3 засуджений вироком Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, наразі не можуть вважатися кримінально караними правопорушеннями, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння яким наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність частини діянь, за вчинення яких засуджено ОСОБА_3 , усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч.2 ст.74 КК України засудженого необхідно звільнити від призначеного покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, що призначене за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року, за епізодами вчиненими 10.12.2021 на суму 248 грн та 16.12.2021 на суму 475,37 грн, за ч. 3 ст.185 КК за вироком Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, за епізодом вчиненим у грудні 2021 року на суму 1325 грн, за ч. 4 ст.185 КК за вироком Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, за епізодами вчиненими у грудні 2021 року на суму 1325 грн, 15.04.2022 на суму 1325 грн, 02.05.2022 на суму 775 грн, 19.06.2022 на суму 266,67 грн, 28.06.2022 на суму 1200 грн, 01.07.2022 на суму 483,33 грн, 10.07.2022 на суму 650 грн 11.07.2022 на суму 425 грн. та за ч. 2 ст. 190 КК України за вироком Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2023 року, за епізодом від 29.05.2022 на суму 1500 грн.

При цьому суд враховує, що на стадії виконання вироків суд не може вирішити питання щодо наявності підстав вважати особу засудженою за ч.1 ст.162 КК України (перекваліфікації дій), адже прийняття такого рішення можливе лише відповідно до ч.3 ст.337 КПК України під час судового провадження, а його постановлення в порядку ст.ст.537, 539 КПК України не передбачено.

Водночас, за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року ОСОБА_3 , також засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України, які є кримінально-караними діяннями, а за вироком Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2023 рокроку ОСОБА_3 , засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ст. 126-1 КК України, які є кримінально-караними діяннями, з огляду на що за цим вироком ОСОБА_3 слід вважати засудженим за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ст.126-1 КК України, з врахуванням ч.1 ст.70, ст.72, ст.71 КК України.

За встановлених обставин суд враховує, що за результатами усунення кримінального діяння він уповноважений звільнити засудженого від відбування покарання, проте не може приводити вироки суду у відповідність до нового Закону, оскільки таке приведення у випадку декриміналізації діянь, за які особа була засуджена, фактично є скасуванням або зміною вироку, що виходить за межі повноважень суду, який не ухвалював зазначений вирок, на стадії його виконання.

Таким чином, суд звільняє від призначеного покарання ОСОБА_3 за зазначеними вище вироками, лише щодо діянь, кримінальна караність яких була усунена в силу Закону України № 3886-ІХ, що не змінює та не скасовує, а ні вирок суду, а ні призначене ним покарання в цілому.

Таким чином, суд, на підставі ст. 58 Конституції України, ст.5,ч.2 ст.74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та керуючись ст.ст.336, 537, 539 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст.74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, звільнити засудженого ОСОБА_3 , від покарання, призначеного йому вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року за ч.2 ст. 185 КК України, за епізодами вчиненими 10.12.2021 та 16.12.2021.

На підставі ч. 2 ст.74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, звільнити засудженого ОСОБА_3 , від покарання, призначеного йому вироком Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2023 року за ч.3 ст. 185 КК України, за ч.4 ст. 185 КК України, за епізодами вчиненими 15.04.2022, 02.05.2022, 19.06.2022, 28.06.2022, 01.07.2022, 10.07.2022, 11.07.2022 та за ч. 2 ст. 190 КК України.

Вважати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що засуджений вироком Полтавського апеляційного суду від 17 січня 2023 року за ч. 4 ст.185 КК України - 5 років позбавлення волі. Уважати ОСОБА_3 засудженим до покарання, призначеного судом першої інстанції Гадяцьким районним судом Полтавської області від 16 вересня 2022 року, за: ч.2 ст.263 КК України - на 2 роки позбавлення волі; ст.126-1 КК України - на 1 рік позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.70, ст.72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, вважати призначеним ОСОБА_3 покарання 5 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 17 травня 2022 року та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання 5 років 1 день позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя ОСОБА_1