Номер провадження: 11-сс/813/333/25
Справа № 522/7/25 1-кс/522/2/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та підозрюваної ОСОБА_7 , матеріали справи за апеляційною скаргою підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2025 року в кримінальному провадженні №0006110 від 01.09.2018 року,

встановив:

оскарженою ухвалою відмовлено в задоволенні скарги підозрюваної ОСОБА_7 , поданої в порядку ст.303 КПК України, на повідомлення про підозру в кримінальному провадженні №0006110 від 01.09.2018 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на відсутність підстав для задоволення скарги згідно з положеннями КПК України та практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, слідчий суддя зазначив, що досліджені докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, є достатніми для висновку про можливу причетність ОСОБА_7 до інкримінованих їй злочинів. Порушень процесуального закону при повідомленні про підозру слідчим суддею не встановлено.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді підозрювана ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити апеляційну скаргу, визнати повідомлення про підозру необґрунтованим та незаконним, скасувати його та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочинів, передбачених ч.1 ст.171, ч.2 ст.345-1 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги підозрювана посилається на те, що повідомлення про підозру було вручене їй за відсутністю захисника, а інформація, яка міститься в тексті повідомлення про підозру не відповідає дійсним обставинам справи, правова кваліфікація правопорушення слідчим надана не вірно, а викладені факти не підтверджуються доказами. Підозрювана ОСОБА_7 також зазначає, що слідчим суддею не були досліджено та не надано оцінки доказам, які свідчать про необґрунтованість підозри, не прийнято до уваги процесуальні порушення допущені слідчим при врученні повідомлення про підозру.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_7 ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 13.01.2025 року, з посиланням на те, що оскаржену ухвалу їй було надіслано на електронну скриньку лише 17.01.2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрювану, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального та судового проваджень; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Що стосується строку звернення ОСОБА_7 з апеляційною скаргою, колегією суддів встановлене таке.

Відповідно до вимог ст. 395 КПК апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику скаржника, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З оскарженої ухвали вбачається, що розгляд скарги ОСОБА_7 13.01.2025 року слідчим суддею здійснено за участі підозрюваної в режимі відеоконференції.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що копію ухвали їй було надіслано на електронну скриньку та у електронний суд лише 17.01.2025 року.

За таких обставин, з урахуванням вимог п.3 ч.2 ст.395 КПК, з метою забезпечення апелянту права доступу до правосуддя, колегія суддів вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої ухвали слідчого судді, колегією суддів встановлено таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлені наступні обставини кримінального провадження.

Досудове розслідування даного кримінального провадження проводиться СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, а процесуальне керівництво здійснюється прокурорами Приморської окружної прокуратури м. Одеси.

27.08.2019 року слідчим СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 складено та погоджено прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 повідомлення про підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.171 КК України: умисне перешкоджання здійсненню журналістом професійної діяльності та кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345-1 КК України: умисне заподіяння журналісту легких тілесних ушкоджень у зв`язку із здійсненням цим журналістом законної професійної діяльності.

В цей же день ОСОБА_10 особисто під підпис вручена копія повідомлення про підозру та пам`ятка про процесуальні права та обов`язки.

01.01.2025 року ОСОБА_10 звернулася до слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси зі скаргою в порядку п.10 ч.1 ст.303 КПК про скасування повідомлення про підозру за ч.1 ст.171, ч.2 ст.345-1 КК України від 27.08.2019 року.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо існування підстав для скасування повідомлення про підозру, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 276 КПК повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КПК, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється у таких випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених КПК запобіжних заходів; наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.278 КПК письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений КПК для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше 24 (двадцяти чотирьох) годин з моменту її затримання.

Відповідно до ст.279 КПК у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або про зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені ст.278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор.

Стаття 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права встановлює, що кожен, хто притягується до кримінальної відповідальності, має право бути терміново та докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу пред`явленого йому звинувачення.

Письмове повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст.ст. 276-278 КПК, у відповідності до положень п.14 ч.1 ст.3 КПК, є початковим моментом притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог п.10 ч.1 ст.303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або два місяці з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Стаття 2 КПК передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Отже, слід констатувати, що положення п.10 ч.1 ст.303 КПК чітко визначають момент, з початку якого повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру може бути оскаржене підозрюваним, його захисником чи законним представником, зокрема після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Перевіривши доводи скарги ОСОБА_7 на повідомлення про підозру в кримінальному провадженні №0006110 від 01.09.2018 року, дослідивши матеріали кримінального та судового проваджень, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість тверджень апелянта про незаконність оскарженої ухвали слідчого судді та існування підстав для скасування повідомлення про підозру, з огляду на таке.

Кримінальним процесуальним законом не визначений конкретний перелік підстав для скасування повідомлення про підозру.

Однак, системний аналіз положень статей 276-278 КПК свідчить про те, що можна виділити три види підстав для скасування повідомлення про підозру:

1. Неналежний суб`єкт складення та вручення повідомлення про підозру, а саме:

- повідомлення про підозру складено слідчим, дізнавачем, однак немає відмітки про погодження прокурором (дане повідомлення про підозру є недійсним з моменту його здійснення);

- зміст повідомлення не містить дату його складання, підпис слідчого, дізнавача або прокурора, який здійснив повідомлення про підозру, або в повідомленні не зазначені права підозрюваного;

- підозра вручена не уповноваженою особою (підозру має право вручити тільки

прокурор, у порядку, визначеному ст. 481 КПК);

2. Порушення процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а саме:

- підставою для скасування повідомлення про підозру є порушення порядку його вручення (наприклад, якщо на момент вручення підозри закінчився строк досудового розслідування);

- порушення процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру (процесуального статусу підозрюваного (крім випадку затримання) особа набуває не після складання тексту, а лише після вручення повідомлення уповноваженою особою).

3. Необґрунтованість підозри, а саме:

- повідомлення про підозру не відповідає вимогам ст. 277 КПК, не містить правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статей (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу крім порушення вимог КПК України є грубим порушенням права на захист;

- аналіз змісту повідомлення про підозру, не містить виклад обставин та обґрунтування, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливій причетності особи до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення;

- матеріали кримінального провадження не містять даних, які б вказувати на заподіяння шкоди.

Посилання апелянта на порушення порядку вручення підозри та незабезпечення участі захисника, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки, як вбачається наданих до суду матеріалів, письмове повідомлення про підозру було вручене безпосередньо ОСОБА_7 , в день його складання, що підтверджується наданим прокурором для огляду під час розгляду скарги і дослідженим в судовому засіданні повідомленням про підозру. Вказане повідомлення про підозру підписане ОСОБА_7 , в ньому міститься особистий підпис останньої про отримання копії повідомлення про підозру та стосовно роз`яснення їй процесуальних прав та обов`язків. Клопотання ОСОБА_7 про залучення або призначення захисника вказані документи не містять.

Колегія суддів звертає увагу, що кримінальний процесуальний закон не передбачає обов`язкову участь захисника під час процедури повідомлення про підозру в даній категорії кримінальних проваджень, з урахуванням правової кваліфікації інкримінованих злочинів.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування дотримано порядок повідомлення про підозру в даному кримінальному провадженні, а з огляду на відповідність складеної підозри вимогам ст.277 КПК, її не можна визнати незаконною та врученою всупереч вимогам КПК, що могло б слугувати підставою для її скасування. Тому, доводи підозрюваної ОСОБА_7 , в цій частині, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а лише з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Аналіз норм Кримінального процесуального законодавства дає підстави дійти висновку про те, що КПК оперує поняттям доказування, яке у даному випадку втілюється у понятті «обґрунтованість підозри», а також у стандарті «достатніх підстав».

Разом з тим, чинним КПК України не визначено саме поняття «обґрунтованість підозри».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Слід зазначити, що у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, при повідомлені особі про підозру при вказаних обставинах, КПК передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав».

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами в кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду обвинувачення.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними в рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року Суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 року та «Фокс Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Аналогічно, в п. 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» наведено поняття «обґрунтована підозра», яке означає, що існують факти й інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Крім того, відповідно до п. 73 рішення «Степуляк проти Молдови» (Stepyleac v. Moldova), 8207/06, від 06 листопада 2007 року, ЄСПЛ вказує на те, що інформація, яка перебуває у розпорядженні об`єктивного спостерігача, повинна давати можливість останньому дійти висновку щодо можливості причетності особи до вчинення конкретного правопорушення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Крім того, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вирішувати питання щодо наявності в діях підозрюваної особи всіх елементів складу конкретного кримінального правопорушення, правильність кваліфікації цих дій, а також оцінювати докази у справі з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Враховуючи положення п.14 ч.1 ст.3 КПК, відповідно до якої повідомлення про підозру є лише початковою стадією притягнення до кримінальної відповідальності, оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів у кримінальному провадженні таких же високих вимог, як під час прийняття рішення про висунення обвинувачення чи прийняття рішення судом по суті розгляду обвинувального акта.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.171, ч.2 ст.345-1 КК України.

Матеріали кримінального провадження, на даній стадії свідчать про достатність відомостей, які вказують на можливу причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень, тому слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 27.09.2019 року відповідає вимогам ст.277 КПК, є законним та вмотивованим.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність підстав для скасування повідомлення про підозру від 27.09.2019 року, оскільки матеріали кримінального провадження містять докази, які вказують на можливу причетність ОСОБА_7 до інкримінованого їй кримінального правопорушення, оцінка яким на предмет їх допустимості, належності та достатності для висновку про винуватість особи має бути надана судом під час судового розгляду.

У свою чергу, ОСОБА_7 оспорюється обґрунтованість підозри з посиланням на відсутність доказів та складу кримінальних правопорушень.

Натомість, вказані доводи апелянта колегія суддів визнає безпідставними, оскільки на даній стадії кримінального провадження вирішується питання щодо обґрунтованості підозри у причетності підозрюваної до скоєння інкримінованих кримінальних правопорушень, а вирішення питання щодо доведеності вини, її ролі, доведеності кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, остаточної кваліфікації її дій вирішується при завершенні досудового розслідування або на стадії розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення у суді.

Водночас, як убачається із повідомлення про підозру від 27.09.2019 року, матеріали кримінального провадження, які на вказану дату були в розпорядженні органу досудового розслідування, містили докази, які відповідали мінімальному стандарту «достатніх підстав», передбачених п.3 ч.1 ст.276 КПК, оскільки в них вказані зміст підозри та правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 із зазначенням статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність.

Апеляційний суд звертає увагу, що обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її вини відповідно до висунутої підозри, зокрема наявності в її діях суб`єктивної та об`єктивної сторони інкримінованих їй кримінальних правопорушень, в яких вказані елементи складу кримінального правопорушення можуть виявитися вирішальними для висновку про наявність в діях особи складу кримінального правопорушення, не можуть бути оцінені слідчим суддею та судом апеляційної інстанції на стадії розгляду скарги на повідомлення про підозру, оскільки ці обставини потребують ретельної та повної перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами в кримінальному провадженні під час судового розгляду обвинувального акта при прийнятті остаточного рішення по справі.

З огляду на наведене, доводи ОСОБА_7 стосовно відсутності доказів та складу кримінальних правопорушень, на даний час є передчасними та мають бути перевірені, в ході подальшого досудового розслідування та судового розгляду по суті обвинувачення, якщо обвинувальний акт буде переданий до суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, зокрема: воно складено слідчим, за погодженням прокурора; у ньому зазначено прізвище та посада слідчого, який здійснював повідомлення; анкетні відомості (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце реєстрації та проживання, громадянство) особи, якій повідомлено про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , у тому числі дата та місце його вчинення; а також інші суттєві обставини, які відомі на момент повідомлення про підозру. Крім того, у повідомленні про підозру ОСОБА_7 зазначені права підозрюваної, міститься підпис слідчого, прокурора.

За наведених підстав, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про відсутність підстав для скасування повідомлення про підозру.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді та повідомлення про підозру, апеляційним судом не встановлено.

Оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Окрім цього, колегія суддів враховує повідомлення прокурора, що на теперішній час кримінальне провадження зупинене, проте, ОСОБА_7 не позбавлена права звертатися до слідчого та прокурора з клопотанням про поновлення досудового розслідування, а також проведення певних процесуальних та слідчих дій та долучення до матеріалів провадження доказів сторони захисту.

Керуючись вимогами ст.ст. 303, 309, 399, 376, 404, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Задовольнити клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2025 року.

Апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2025 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_7 , поданої в порядку ст.303 КПК України, на повідомлення про підозру ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0006110 від 01.09.2018 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4