ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №: 11-кп/818/ 2575 /24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.12.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0001650 від 10.07.2024 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великодубове Вольнянського району Запорізької області, з середньою освітою, громадянина України, одруженого, який є учасником бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовець Збройних сил України військової служби за мобілізацією номер обслуги 2 взводу 5 розрахунку мінометної батареї 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимий, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», на шістдесят днів - до 03 лютого 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід, який не пов`язаний з тримання під вартою, з покладенням на нього відповідних обов`язків або застосувати до нього заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатного населення.

На переконання захисника, під час прийняття вказаного рішення, слідчим суддею не було враховано, що підозрюваний був нагороджений за відвагу в бою відзнакою «Щит хоробрих», є учасником бойових дій, має позитивну характеристику від військової частини та за місцем роботи та проживання, він одружений та має на утриманні неповнолітніх дітей, постійне місце проживання та відсутність судимостей. Також вважає, що судом не враховано протиправні дій потерпілого, які послугували вчиненню обвинуваченим інкримінованого йому діяння. Крім цього, одразу після цього, він повідомив командира про подію та разом з командиром було надано потерпілому першу медичну допомогу та викликано швидку допомогу, підозрюваний не залишав місця події до приїзду правоохоронців. Після приїзду поліції, підозрюваного відвезли до лікарні для надання медичної допомоги, після чого ним було надано пояснення.

На переконання захисника, під час складання підозр та обвинувального акту, а також при подачі клопотання про продовження запобіжного заходу, не було враховано вказані факті та результати експертизи, та не додано до клопотання Витягу з ЄРДР про занесення до нього відомостей про скоєння замаху на вбивство ОСОБА_8 з боку Шардакова.

Вважає, що слідчим не було доведено, що підозрюваний може здійснювати тиск на свідків, з метою зміни ними показів. Крім того, жоден зі свідків не були присутніми при здійсненні злочинів, які інкримінують підозрюваному та крім того, всі вони є військовослужбовцями, які мають при собі зброю. Висновок щодо тиску на експерта, спростовує тим, що жоден з експертів у своїх висновках на вказав домашньої адреси та не обпитувався свідком. Вважає, що підозрюваний може сховатися, проте, під час дії воєнного стану, всі кордони перекриті та діє комендантська година.

Вважає, що рішення судом було винесено на припущеннях, та не підтверджено доказами, у зв`язку з чим просить його скасувати та задовольнити його вимоги.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, повідомлявшись належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд даної справи без участі прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Крім того, такий розгляд відповідає вимогам ст.401 КПК України, так як апеляційна скарга захисника не стосується погіршення становища обвинуваченого.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді кримінальне провадження №0001650 від 10.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10 липня 2024 року військовослужбовець Збройних сил України молодший сержант служби за мобілізацією, номер обслуги 2 взводу 5 розрахунку мінометної батареї 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_6 перебував за місцем тимчасової дислокації, за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно ст. 68 Конституції України ОСОБА_6 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції країни покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Органи військового управління забезпечують неухильне додержання вимог Конституції України стосовно того, що Збройні Сили України не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів державної влади чи перешкоджання їх діяльності. Ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу військовослужбовці несуть відповідальність згідно з законом. Права і обов`язки військовослужбовців, які залучаються до здійснення заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті, визначаються законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1,4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_6 зобов`язаний додержуватись Конституції і Законів України, бути прикладом високої культури, скромності та витримки, з повагою відноситися до спів службовців, поважати чужу гідність, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх справними, чистими та готовими до бою, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї.

Порушуючи вимоги вказаних вище нормативно-правових актів, ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 09 липня 2024 року, близько 23 години 20 хвилин, військовослужбовець Збройних сил України, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився разом з військовослужбовцем солдатом служби за мобілізацією, номер обслуги 2 взводу 5 розрахунку мінометної батареї 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 за вищевказаною адресою, де між ними під час усного спілкування відбувся конфлікт через особисті неприязні стосунки, внаслідок чого у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_9 шляхом використання автомату АК-74 калібру 5,45 мм, № НОМЕР_2 , 1982 року випуску.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, та бажаючи настання саме таких наслідків, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, молодший сержант служби за мобілізацією, номер обслуги 2 взводу 5 розрахунку мінометної батареї 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , знаходячись за вищевказаною адресою, взяв до рук наявну у вказаному приміщенні автоматичну зброю марки АК-74 калібру 5,45 мм, № НОМЕР_2 , 1982 року випуску і здійснив 13 пострілів у напрямку ОСОБА_9 , внаслідок чого останній отримав вогнепальне поранення голови у вигляді: ізольоване вогнепальне кульове наскрізне проникаюче фаціокраніальне поранення, з ушкодженням обох лобних долей, правої тім`яної долі, передніх рогів бічних шлуночків кістковими уламками, формуванням контузій них вогнищ в обох скроневих долях, крововиливом в бокові 3 й та 4 й шлуночки, САК пневмцефалія субдуральна.

За даним фактом 10.07.2024 СВ Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області до ЄРДР внесено відомості за № 0001650 за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Так, 10.07.2024 о 16 годині 00 хвилин ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

11.07.2024 о 12 год. 00 хв. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно вимог ст. ст. 42, 276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.07.2024 стосовно підозрюваного ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08.09.2024 та ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.09.2024 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11.10.2024.

04.09.2024 керівником Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону досудове розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 3-х місяців, тобто до 11.10.2024.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.10.2024 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11.12.2024 року

02.12.2024 прокурор у кримінальному провадженні звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також з на те, що судове провадження не може бути закінчене в межах строку тримання обвинуваченого під вартою, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що полягають у можливості переховуватися від суду, впливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення та у такий спосіб перешкоджати кримінальному провадженню, продовжують існувати. З урахуванням обставин скоєного ним злочину, враховуючи, передбачену міру покарання, в разі визнання винним, вважав, що для запобігання цим ризикам застосування більш м`яких запобіжних заходів не передбачається можливим.

Задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою стосовно вказаного обвинуваченого, суд першої інстанції вважав доведеними вказані в клопотанні ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. Суд дійшов висновку, що з урахуванням обставин скоєного ОСОБА_6 тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, спливу дії попереднього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 09.12.2024 та неможливості завершити судовий розгляд, ризики, які було встановлені ухвалою про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, оскільки учасники процесу не допитані. Визначальним є те, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні тяжкого умисного злочину проти життя людини у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, судом було враховано при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, у виді наявності постійного місця проживання, зареєстрованого шлюбу, позитивну характеристику за місцем роботи, участь обвинуваченого у захисті суверенітету та територіальної цілісності України та наявність у нього відзнак за участь у бойових діях. Також враховано спеціальну військову підготовку обвинуваченого та знаряддя і спосіб скоєння кримінального правопорушення та стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого на час скоєння інкримінованого йому злочину, внаслідок чого, суд дійшов висновку, про реальний ризик скоєння правопорушення при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу та можливість обвинуваченого ухилитись від суду, а тому, більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належну поведінку.

З огляду на наведені обставини, суд вважав, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 є виправданим заходом, оскільки цього вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу.

При цьому, суд дійшов висновку щодо неможливості визначення застави, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який відноситься до особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого та наявність у цьому кримінальному провадженні суспільного інтересу, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду. Слід врахувати, що очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від суду. Зазначена обставина, на думку колегії суддів, на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

Враховуючи, тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічного позбавлення волі, у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, у сукупності з даними про особу обвинуваченого, обставин вчинення злочину та характерк його діяльності, є досить вагомі підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, ухилитись від виконання своїх процесуальних обов`язків. Ці обставини можуть спровокувати останнього на вчинення іншого кримінального правопорушення і втечу, та мають перевагу над його соціальними характеристиками.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на час проведення апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, що існували на час застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не втратили своєї актуальності, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, на даний час не виходить за межі розумного строку.

На час розгляду даного провадження, відсутні дані, які б свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, наведених у клопотанні прокурора та встановлених у попередніх ухвалах суду про запобіжний захід обвинуваченого, що стало б підставою для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З висновками суду щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, погоджується і колегія суддів.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник щодо наявності постійного місця проживання, родини, дітей, нагороджень та позитивна характеристика на обвинуваченого, в даному випадку, самі по собі не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою, оскільки ці обставини існували на час подій, які інкримінуються обвинуваченому і вони не стали стримуючим фактором для нього при вчиненні протиправних діянь.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, які прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.12.2024 року про продовження щодо обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_6 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 03.02.2025 року, включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4