Справа № 727/9637/24
Провадження № 1-кп/727/127/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4 та в її інтересах представника, адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000516 від 22.06.2023 року відносно: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого офіційно не працюючого, малолітніх і неповнолітніх дітей на утриманні не має; раніше судимого вироком від 09.04.2024 року Першотравневого районного суду м. Чернівці за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 45 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку передбаченого ст. 390-1 КК України ,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що згідно рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 31.05.2023р. в цивільній справі № 727/5524/23 було винесено обмежувальний припис відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і встановлено заходи тимчасового обмеження його прав по відношенню до потерпілої ОСОБА_4 , із якою обвинувачений спільно проживали однією сім`єю, однак не перебували в офіційному зареєстрованому шлюбі та покладено на ОСОБА_6 обов`язки, а саме, заборонити останньому перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 ; - заборонити наближатися на 100 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 та до місця її роботи ТЦ «Формаркет» за адресою м. Чернівці, вул. Небесної Сотні, 19В; - заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_4 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_6 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_4 , контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Встановлено термін дії обмежувального припису - чотири місяці. Судове рішення набрало законної сили 04.07.2023р. та копія вказаного рішення суду від 31.05.2023р., у цивільній справі № 727/5524/23, про видачу обмежувального припису було проголошено учасникам судового процесу і направлено для виконання до сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Чернівецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Чернівецькій області, де, працівниками поліції 13.06.2023р. о 10 год. 32 хв. ОСОБА_6 було проголошено обмежувальний припис про тимчасові обмеження його прав строком на чотири місяці та роз`яснено обов`язки і обмеження покладені на нього вказаним вище рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці.

Однак, 16.06.2023 близько 19 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_6 , знаючи те, що стосовно нього судом видано обмежувальний припис та будучи ознайомленим із його змістом, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, маючи умисел направлений на умисне невиконання обмежувального припису, всупереч визначених рішенням суду тимчасовим обмеженням, наближатися на 100 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 , до місця її роботи ТЦ «Формаркет» за адресою м. Чернівці, вул. Небесної Сотні, 19В та контактувати з нею, усвідомлюючи протиправність своїх дій, перебуваючи на відстані близько 20-30 м, переслідував останню з місця роботи до місця проживання, чим порушив вимоги обмежувального припису.

В подальшому, 21.06.2023р. близько 22 год. 10 хв., ОСОБА_6 , нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, продовжуючи реалізовувати свій умисел, спрямований на умисне невиконання обмежувального припису, покладеного на нього рішенням суду, перебуваючи за адресою АДРЕСА_3 , наблизився до вхідних дверей квартири № 61 , в якій проживає ОСОБА_4 , де перебував деякий час, чим порушив вимоги обмежувального припису.

Продовжуючи свої умисні протиправні дії обвинувачений ОСОБА_6 26.07.2023р. у невстановлений органом досудового розслідування час нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, продовжуючи реалізовувати свій умисел, спрямований на умисне невиконання обмежувального припису, покладеного на нього рішенням суду, прийшов у Чернівецький міський центр соціальних служб, за адресою м. Чернівці, вул. Сімовича, 7, усвідомлюючи, що потерпіла ОСОБА_4 відвідує там зустрічі для жінок, що постраждали від домашнього насильства, здійснюючи тиск на працівників вказаного центру, намагався дізнатись про місце перебування потерпілої, чим порушив вимоги обмежувального припису.

Крім того, 01.09.2023р. близько 17 год. 05 хв., ОСОБА_6 , нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, продовжуючи реалізовувати свій умисел, спрямований на умисне невиконання обмежувального припису, покладеного на нього рішенням суду, перебуваючи за адресою м. Чернівці, вул. Н. Сотні, 19В, зайшов до приміщення ТЦ «Формаркет», в якому працює потерпіла ОСОБА_4 , де перебував деякий час, чим порушив вимоги обмежувального припису.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_6 заподіяно шкоду суспільним відносинам, що забезпечують нормальну регламентовану законодавством діяльність суду та органів, які йому сприяють, щодо реалізації завдань і цілей у сфері здійснення правосуддя, державній політиці у сфері запобіганню та протидії домашньому насильству, спрямованій на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України визнав частково, у вчиненому не розкаявся та не сприяв розкриттю кримінального проступку. Суду пояснив, що визнає деякі обставини, викладені в обвинувальному акті, при цьому зазначив, що свою протизаконну поведінку усвідомив. В наданих суду показах, обвинувачений пояснив, що 31.05.2023 року відносно нього було винесено обмежувальний припис за заявою ОСОБА_4 про нанесення їй легких тілесних ушкоджень, про те що він забрав в останньої телефон та прищемив їй пальці. Зазначив, що за період 2023р. було 3 або 4 серйозних конфліктів наслідком яких було звернення потерпілої до правоохоронних органів і працівники поліції приїжджали на виклик близько 5-6 разів за період 2023 року. В наданих показаннях вказав, що був присутній при проголошенні судового рішення яким відносно нього було винесено обмежувальний припис та не заперечував того факту, що і працівниками поліції при виконанні судового рішення, йому в повному обсязі було проголошено повторно рішення щодо винесення відносно нього обмежувального припису з заборонами вчинення ним дій. Заперечив систематичне переслідування ОСОБА_4 , при цьому пояснив, що були випадки два чи три влітку 2023 року, коли він заходив до місця роботи потерпілої в ТЦ «Формаркет» та один раз бачив останню на вулиці, із якою розмовляв з приводу повернення його речей та кілька разів бачив, як ОСОБА_4 йшла з роботи разом з батьком, а він йшов за ними. У наданих показаннях цивільного позову не визнав, заперечив свої дії щодо вибиття вхідних дверей потерпілої за місцем її проживання та інших обставин викладених в позові. Зазначив, що йому немає в чому розкаюватися за вчиненні дії.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні під присягою надала покази про те, що протягом тривалого часу, біля восьми років перебувала у цивільних сімейних відносинах із ОСОБА_6 , т.б. спільно проживали в її квартирі по АДРЕСА_2 , однією сім`єю, однак не перебували в офіційно зареєстрованому шлюб. За час тривалих відносин часто мали місце побутові конфлікти, які інколи закінчувалися нанесенням їй тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_6 , тому зважаючи на вказані обставини, з березня місяця 2023 року відносини між нею і обвинуваченим було припинено. Пояснила, що з приводу її побиття та постійного переслідування ОСОБА_6 з погрозами в хх бік, вона звернулася до Шевченківського районного суду міста Чернівці з метою встановлення обмежувального припису та забезпечення власної безпеки від переслідувань обвинуваченого.

Вказала в показах, що не зважаючи на винесений відносно ОСОБА_6 і йому проголошений і роз`яснений обмежувальний припис, останній на протязі тривалого часу, а саме, з 16.06.2023р., 21.06.2023, 26.07.2023 та 01.09.2023, обвинувачений нехтуючи обов`язковими обмеженнями суду, маючи умисел направлений на умисне невиконання обмежувального припису, всупереч визначених рішенням суду обов`язків, переслідував та завдавав їй психологічних страждань, з`являвся до неї на роботу в ТЦ «Формаркет», перебував біля її житлового будинку і переслідував її, через що їй декілька разів доводилося дзвонити батькові, щоб він її проводив додому. В судовому засіданні повністю підтримала заявлений цивільний позов, який просила задовольнити у повному обсязі та призначити ОСОБА_6 максимальне покарання передбачене санкцією ст.. 390-1 КК України.

Свідок ОСОБА_8 під присягою в залі суду надав покази про те що є батьком потерпілої ОСОБА_4 , знайомий з обвинуваченим ОСОБА_6 , оскільки донька з останнім перебували у сімейних відносинах протягом тривалого часу, без реєстрації офіційно шлюбу в органах РАЦС. Пояснив, що 16.06.2023 до нього звернулася дочка - ОСОБА_4 з проханням про допомогу, розповіла що на протязі тривалого часу в неї виникають конфлікти з ОСОБА_6 , який наносив їй тілесні ушкодження і вона зверталася з цього приводу до поліції та відносно ОСОБА_6 , який фактично йому є чужою людиною було встановлено обмежувальний припис з заборонами переслідування доньки. Донька попросила провести її з роботи ввечері додому, оскільки ОСОБА_6 , незважаючи на забороний припис її переслідує; він погодився та близько 19.30 годин зустрів ОСОБА_9 біля ТЦ Формаркет, де остання працює і провів її до місця її проживання, в той час побачили як ОСОБА_6 рухався позаду них на невеликій відстані на протязі всієї дороги додому.

Допитана в судовому засіданні під присягою свідок ОСОБА_10 надала показання про те, що протягом тривалого часу працює на посаді інспектора сектору протидії домашньому насильству ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області. Обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілу ОСОБА_4 знає давно, у зв`язку з виконанням своїх службових обов`язків.

Пояснила, що 13.06.2023р. на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 31.05.2023р. з приводу винесення обмежувального припису, спільно зі своїм колегою ОСОБА_11 вона особисто оголосила рішення суду про встановлення обмежувального припису ОСОБА_6 та роз`яснила йому суть вказаного рішення і покладених на нього обов`язків; при цьому, на запитання чи зрозумілі ОСОБА_6 обов`язки за вказаним рішенням суду, останній чітко повідомив, що зрозуміло рішення суду, однак він відмовився від підпису у складеному протоколі працівниками поліції. Зазначила в показах, що протягом червня - липня 2023 року їй відомо, що ОСОБА_4 зверталася неодноразово із зверненнями про її переслідування ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_12 , в залі суду під присягою надала показання про те, що займає посаду директора Чернівецького міського центру соціальних служб, що розташований за адресою м. Чернівці, вул. Сімовича, 7. У зв`язку із виконанням своїх службових обов`язків, вона знайома із потерпілою ОСОБА_4 , так як остання перебувала на обліку в центрі як особа, що постраждала від домашнього насильства та періодично проживала в кризовій кімнаті, тобто їй надавався тимчасовий прихисток для жінок, постраждали від кривдника (домашнього насильства). Вказала у показах, що на початку липня місяця 2023 року до Чернівецького міського центру соціальних служб, всередину приміщення прийшов невідомий чоловік, в особі якого в залі суду впізнала обвинуваченого ОСОБА_6 , та який оглядав усі службові приміщення на запитання що він робить не відповідав нічого, після чого вийшов з центру. В - друге, обвинувачений ОСОБА_6 прийшов до центру 26 липня 2023 року та намагався дізнатись про місце перебування потерпілої ОСОБА_4 , яку представив як психолога центру, однак, після отримання відповідей ОСОБА_6 , працівник центру зрозумів, що останній є кривдником, відмовила йому в наданні будь якої інформації про ОСОБА_4 .

Окрім показів обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_4 , свідків, вина обвинуваченого підтверджується, дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, зокрема: - заявою про вчинення кримінальних правопорушень від потерпілої ОСОБА_4 , в якій остання вказувала на систематичні факти умисного невиконання обмежувального припису ОСОБА_6 , який всупереч визначених рішенням суду обов`язків, переслідував та завдавав психологічних страждань (а.с.кр.пр. 30);

- протоколом роз`яснення ОСОБА_6 обов`язків та заборон, покладених на нього рішенням про винесення обмежувального припису, складеного 13.06.2023 інспектором сектору протидії домашньому насильству ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_10 (а.сч.кр.пр. 36,37);

- протоколом огляду предметів від 23.07.2023 року (а.с.кр.пр. 48);

- протоколом перегляду відеозапису від 23.07.2023 з камер відеоспостереження з під`їзду багатоповерхового будинку за місцем проживання потерпілої ОСОБА_4 , відповідно до якого 21.06.2023 о 22:11 год на камерах зафіксовано момент наближення ОСОБА_6 до квартири потерпілої ОСОБА_4 (а.с.кр.пр. 73 - 75);

- протоколом зняття показань технічних приладів і засобів від 26.09.2023р. (а.с.крпр. 80)

- протоколом огляду предмета від 08.09.2023, зокрема диску з інформацією про прив`язку до базових станцій зв`язку абонента мобільного номера ОСОБА_6 , отриманих з ПрАТ «ВФ Україна» на виконання ухвали про тимчасовий доступ, відповідно до якого встановлено, що 21.06.2023 о 21:55 год. обвинувачений ОСОБА_6 перебував в зоні дії вишки по вул. Скальда 13-А, а 22:24 зону дії вишки змінено на іншу по вул. Мусоргського 8 . Аналізуючи вказане, можна зробити висновок про місцезнаходження ОСОБА_6 поблизу місця проживання потерпілої ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 , в період 21.06.2023 близько 22 год. 10 хв.

- протоколом перегляду відеозапису від 26.09.2023 з камер відео спостереження з торгового центру «Формаркет» за місцем роботи потерпілої ОСОБА_4 , відповідно до якого 01.09.2023 близько 17 год. 05 хв. зафіксовано момент наближення ОСОБА_6 до торгівельного місця потерпілої ОСОБА_4 , де обвинувачений перебував деякий час та залишив вказане місце (а.с.кр.пр. 81 - 85); Оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, які були повно, всебічно і неупереджено досліджені в судовому засіданні та оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до переконання, що надані докази є належними, допустимими і достатніми для встановлення вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку поза розумним сумнівом. Обвинувачений не заперечував належності і допустимості доказів сторони обвинувачення, не оспорював і кваліфікацію своїх дій Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що йому не в повному обсязі було зрозуміло обмеження згідно обмежувального припису, суд вважає безпідставними і розцінює як спосіб захисту останнього від обвинувачення та твердження сторони захисту про те, що обвинувачений не зрозумів рішення суду під час його проголошення, спростовуються зібраними у справі доказами та поясненнями самого обвинуваченого підтверджено, що він був присутній у судовому засіданні при розгляді справи про встановлення обмежувального припису, брав участь в обговоренні вказаних питань.

Крім того, відповідно до пояснень свідка ОСОБА_12 , остання пояснила, що як працівник поліції, на виконання якої було направлено судом рішення суду про встановлення обмежувального припису відносно ОСОБА_6 , вона особисто обвинуваченому оголосила рішення суду та роз`яснила обмеження установленні відносно нього. Також, доводи обвинуваченого про те, що він приходив до ТЦ «Формаркет», де працює потерпіла, з метою зняти кошти в банкоматі, а не умисністю дій переслідування ОСОБА_4 , є необґрунтованими, оскільки він міг здійснити зняття коштів з банкомату в будь-якому іншому магазині або терміналі, уникнувши тим самим спілкування з останньою.

За з`ясованих судом обставин, досліджених доказів у їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_6 доведена у повному обсязі, тому його дії слід кваліфікувати за ст. 390-1 КК України, як умисне невиконання обмежувального припису.

Формулювання диспозиції ст. 390-1 Кримінального кодексу України. Стаття 390-1 КК України криміналізує умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених статтею 91-1 цього Кодексу, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом. Обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відмітимо, що ч. 3 ст. 53 Стамбульської конвенції передбачено, що Сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення того, щоб порушення обмежувальних або захисних приписів підлягало ефективним, пропорційним та переконливим кримінальним або іншим юридичним санкціям. Програма для кривдника - це комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків (ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Таке тлумачення релевантне рішенню ЄСПЛ «Galoviж проти Хорватії» (case of Galoviж v. Croatia (Application no. 45512/11)). У цьому рішенні ЄСПЛ звернув увагу на те, що елемент часу в конкретному контексті домашнього насильства, беручи до уваги його конкретну динаміку, набуває особливого значення. У цьому контексті важливо, щоб національна кримінально-правова система ефективно боролася з випадками домашнього насильства як окремо, так і в сукупності, створюючи відповідний стримуючий ефект, здатний забезпечити ефективне запобігання протиправним діям.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 скоїв кримінальний проступок, який відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії кримінальних проступків, в порядку ст. 89 КК України визнається таким, що раніше обвинувачений притягувався до кримінальної відповідальності, не одружений, офіційно не працює, негативно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, однак перебуває на обліку у лікаря нарколога з 24.09.2019 з діагнозом розлад психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, на утриманні дітей чи інших осіб не має (а.с.кр.пр.138, 145-146, 149-151, 152-154). Штраф за останнім вироком суду від 09.04.2024 року ОСОБА_6 сплачено 05.08.2024 року квитанція 9350-4463-7668-346. Судом при призначенні покарання ОСОБА_6 враховується і те, що батько обвинуваченого ОСОБА_13 є інвалідом Ії групи захворювання по зору.

Суд, призначаючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винуватого, наявності обставин, що пом`якшують покарання та обставин, що обтяжують покарання, майнового стану обвинуваченого, який не має офіційного місця роботи та доходу.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, судом визнається - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення й запобігання вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкцією статті, за якою інкриміновано його діяння у виді пробаційного нагляду, оскільки така міра покарання сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, тобто формування в нього звички законослухняної поведінки й не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні - відсутні. Речові докази - ДВД Р диски із записами відео спостереження - залишити при матеріалах кримінального провадження (а.с.кр.пр. 51,77,87)

У кримінальному провадженні заходи забезпечення не застосовувались. Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

До початку розгляду справи по суті, в суді, потерпілою, цивільним позивачем ОСОБА_4 було подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 , в якому, останні просить обґрунтовуючи заявлені вимоги, стягнути з ОСОБА_6 на її користь, у рахунок відшкодування майнової шкоди 20.895 грн. та 100000 грн. моральної (немайнової) шкоди.

Суд, з`ясувавши обставини відносно цивільного позову, заслухавши позицію прокурора, який підтримав заявлені вимоги та позицію обвинуваченого, який проти позовних вимог заперечував, доводи представників сторін кримінального провадження, суд зважає на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні (ч.2 ст. 127 КПК України).

Згідно з положеннями ч.5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч.1 ст. 129 КПК України).

При цьому, суд керується відповідними нормами цивільного законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду.

Так, згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2 ст. 1192 ЦК України).

Отже, при з`ясуванні фактичних обставин справи, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, за пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_6 , що останній переслідуючи ОСОБА_4 пошкодив вхідні двері останньої за місцем її проживання, витрати на закупівлі вхідного замку та комплектуючих до нього вартували потерпілій 15783.00 грн. та придбання відеокамери і роботи за її встановлення на суму 37.79 грн. При цьому, судом встановлено, що вказана сума майнової шкоди значно перевищує суму, яку просить ОСОБА_4 стягнути у рахунок її відшкодування з ОСОБА_6 . При цьому, з досліджених доказів, а саме чеку № від 30ю06.2023 року не підтверджено здійснення оплати в розмірі 15783.00 грн. локсмайстеру ОСОБА_14 саме ОСОБА_4 (а.с. 28 т.1); при цьому у заявці від 19.06.2023 року прізвище як клієнта ОСОБА_4 відсутнє. (а.с. 29 т.1).

Частина 1 статті 22 ЦК України передбачає відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

Згідно ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, встановленим договором або законом.

Таким чином суд вважає не доведеним потерпілою ОСОБА_4 заявлених вимог на суму 20895 грн. щодо їх стягнення з ОСОБА_6 в рахунок відшкодування майнової шкоди, а тому в цій частині заявлених вимог потерпілій, цивільному позивачу слід відмовити.

В частині вимог ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_6 моральної (немайнової) шкоди суд зазначає про наступне.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно п.3 Постанови Пленуму ВЕрховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За змістом ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Згідно зі сталою судовою практикою Верховного Суду, яка узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, при вирішенні питання про визначення розміру моральної шкоди, її розмір має виходити з розміру мінімальної заробітної плати, яка діє на час розгляду справи. Правова позиція Верховного суду по визначенню грошового відшкодування моральної шкоди при спричиненні тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, з урахуванням обставин справи, становить в розрізі від 58 до 74 мінімальних заробітних плат.

Суд вважає, що заявлена представником в інтересах потерпілої ОСОБА_4 позовна заява про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди у сумі 100000 гривень підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно довідки від 23.09.2023 року ОСОБА_4 були надані психологічні послуги у формі консультування та допомоги (а.с. 30 т.1) та ОСОБА_4 в період з 09.03.2023 року по 06.11. 2023 року отримувала комплекс соціальної психологічної допомоги в Чернівецькому міському центрі соціальних служб, які спрямовані були на подолання наслідків пережитих травм психологічного характеру пов`язані з домашнім насильством (лист центру від 06.11. 2023 т.1 а.с. 31). Як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_4 що внаслідок постійних умисних протиправних дій по відношенню до неї з боку ОСОБА_6 , вона перенесла моральні страждання, мала безсоння, приймала ліки заспокійливі, мала постійний страх вчинення на неї повторних нападів, що призвело до порушення ритму її життя, незадовільний стан її здоров`я.

Розмір моральної шкоди потерпілою, цивільним позивачем ОСОБА_4 оцінено в 100000 грн.

Вказане є суб`єктивним припущенням потерпілої сторони, що всупереч п. 5 ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, не підтверджено доказами та визнається судом неспроможним.

При цьому, суд констатує, що потерпіла не виконала визначеного ЦПК України обов`язку щодо доведення стороною обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та не довела перед судом заявлений нею розмір моральної шкоди в повному обсязі.

Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини кримінального провадження, характер, глибину моральних страждань та переживань потерпілої ОСОБА_4 , яка є особою похилого віку, керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілій в розмірі 50000,00 гривень та на переконання суду саме така сума відшкодування моральних страждань потерпілої є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілої і не буде становити надмірного тягаря для ОСОБА_6 , з урахуванням його матеріального стану та даних щодо його особи, який не визнав цивільній позов в повному обсязі.

Визначаючи розмір відшкодування потерпілій понесеної нею моральної шкоди саме у такій сумі, суд виходить з того, що визначаючи розмір відшкодування, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.

Потерпілою стороною не доведено перед судом заподіяння потерпілій ОСОБА_4 моральної шкоди саме у розмірі 100000грн., заявленому у цивільному позові, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги потерпілої. Відтак, зазначений розмір задоволених судом позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілої, з іншого.

Керуючись ст. 390-1 КК України, ст.ст. 368, 374, 381, 382, 394, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки із застосуванням відповідно до ст.59-1 КК України до нього наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства та покладенням наступних обов`язків :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування потерпілої;

5) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання домашнього насильства».

Речовий доказ - ДВД диски з відеозаписами - залишити при матеріалах кримінального провадження (а.с.кр.пр. 51,77,87).

Цивільний позов потерпілої, цивільного позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 місце проживання: АДРЕСА_1 про стягнення майнової і моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 - 50.000 грн. моральної (немайнової) шкоди. В решта частині заявлених вимог - відмовити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст вироку складено і підписано 17.02.2025р.

Суддя: ОСОБА_1