Справа № 721/504/24
Провадження 1-КП/721/20/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Путильський районний суд Чернівецької області

в складі головуючої судді ОСОБА_1

прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 кримінальне провадження внесене 23.02.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000019 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с. Конятин, Путильського району, Чернівецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, військовозобов`язаного, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,-

УСТАНОВИВ:

До Путильського районного суду Чернівецької області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні внесеному 23.02.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000019, відповідно до якого 19.02.2024 року о 18 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин через ревнощі між ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_5 виник словесний конфлікт сіпанина, під час якої ОСОБА_3 умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, розуміючи неправомірність своїх дій, бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_5 , яка лежала на ліжку, удар кулаком правої руки в ділянку ребер зправа. Внаслідок нанесення вищевказаних ударів останній було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синців в ділянці правого плеча, в ділянці нижньої повіки, на верхній губі з ліва, поперечного перелому 6 ребра справа по середній аксілярній лінії зі зміщенням уламків по ширині до 1/2 поперечнику ребра, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Таким чином ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 19.02.2024 року близько 18 год. 00 хв. дружина ОСОБА_5 повернулася додому по АДРЕСА_1 у нетверезому стані, що стало причиною конфлікту між ним, під час якого він завдав її декілька ударів по різних частинах тіла. Однак наразі зробив для себе висновки, надав їм оцінку, зрозумів невідворотні наслідки учинення таких своїх неправомірних дій, обіцяє бути стриманим, не вчиняти сварок, вибачився перед потерпілою.

У судовому засіданні прокурор підтримав викладене обвинувачення, просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік та звільнити від покарання з випробувальним строком на 1 рік, відповідно до положень ст. 75, 76 КК України. Також просив застосувати до обвинуваченого обмежувальні заходи згідно п. 1, 3 , 4 ч. 1 ст. 91-1 КК України.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні 12.09.2024 щодо обрання міри покарання обвинуваченому покладалася на розсуд суду, в подальшому надіслала на адресу суду заяву в якій просила розглянути обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за її відсутності.

Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і у суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Такі, покази обвинуваченого, надані ним у судовому засіданні, послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду в правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_3 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку, крім того, протягом усього строку досудового розслідування, визнавав свою винуватість. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категоріїї нетяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільну небезпечність. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав, раніше не судимий, не перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога, характеризується позитивно. Суд ураховує, що у ОСОБА_3 зрозумів наслідки своєї протиправної поведінки та зобов`язався у майбутнього не вчиняти кримінальних правопорушень.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69, 69-1 КК України, не встановлено.

Беручи до уваги зазначене, суд вважає, що ОСОБА_3 необхідно і доцільно призначити покарання в межах, визначеної санкцією ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік та звільнити від покарання з випробувальним строком на 1 рік, відповідно до положень ст. 75, 76 КК України.

Враховуючи вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_5 , в інтересах останньої, керуючись приписами ст. 91-1 КК України, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язок пройти програму для кривдників. Такі обмежувальні заходи, як заборона перебувати в місці спільного проживання та заборона щодо будь-якого спілкування, які просив застосувати прокурор, з урахуванням їх фактичного спільного проживання, не можуть бути застосовані до обвинуваченого ОСОБА_3 оскільки, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вони із потерпілою ОСОБА_5 пов`язані спільним побутом та проживають разом.

Таким чином, на думку суду, встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про достатні підстави згідно ч. 2 ст. 76, п. 5 ч. 1, ч. 3 ст. 91-1 КК України для направлення ОСОБА_3 для проходження програми для кривдників строком на три місяці.

При цьому, застосування такого покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами та сприятиме загальній меті та цілям покарання, відповідно до ст. 50 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про його застосування, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено. Речові докази в провадженні відсутні. Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 100, 349, 368-371, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1, пункту 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі території України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно ч. 2 ст. 76, п. 5 ч. 1, ч. 3 ст. 91-1 ККУкраїни направити ОСОБА_3 для проходження програми для кривдників строком на 3 (три) місяці.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Вирок може бути оскаржений в Чернівецький апеляційний суд через Путильський районний суд Чернівецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_6