Справа № 524/2556/25
Провадження № 1-кс/524/547/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року місто Кременчук

Слідчий суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000058 від 01.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

УСТАНОВИЛА:

Прокурор Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до Автозаводського районного суду міста Кременчука з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000058 від 01.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

У обґрунтування клопотання зазначив, що у провадженні СВ ВнП № 2 КРУП ГУ НП в Полтавській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000058 від 28.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

28.02.2025 о 18:07 до чергової частини відділення поліції №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області надійшов виклик від КНМП ЛІЛ «Кременчуцька» про доставлення до відділення ОСОБА_4 із ознаками забою головного мозку та субдуральної гематоми із власного місця проживання (Кременчуцький район, село Степівка, вул Степова, 27). Після проведеного оперативного втручання останньому встановлений діагноз: закритоа черепно-мозкова травма, забіи? головного мозку, субдуральна гематома лівоі? гемісфери головного мозку, набряк головного мозку, дислокаційний синдром.

З 22:11 по 22:34 01.03.2025 слідчим СВ відділення поліції №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 на підставі частини 3 ст. 233 КПК України у зв`язку із виявленням та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, відшукання речей та предметів, які мають значення для кримінального правопорушення, збереження майна, на якому маються сліди вчинення злочину за участі власника домоволодіння ОСОБА_6 та мешканки ОСОБА_7 , за добровільної згоди останніх, що стверджується відповідними заявами, проведений огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживають ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якого виявлено та вилучено наволочки білого та сірого кольору зі слідами речовин бурого кольору, запаковані до паперового конверту.

Володільцем зазначених речей є ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , телефон НОМЕР_1 .

Після проведення огляду, виявлені та вилучені речі вважаються тимчасово вилученим майном, питання про яке повинно бути вирішено, в результаті його арешту або повернення.

Враховуючи той факт, що виявлені вищевказані мають значення в кримінальному провадженні як речовий доказ, та необхідні для подальшого призначення експертиз, тому з метою збереження речових доказів, забезпечення можливої спеціальної конфіскації та з метою проведення необхідних для досудового розслідування слідчих дій, необхідно накласти арешт на вказане майно.

01.03.2025 виявлене та вилучене вище перераховане майно постановою слідчого визнано та залучено до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу.

З викладеного вбачається, що вилучені речі в своїй сукупності дійсного кримінального провадження, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та підпадають під ознаки, вказані у ст. 98 КПК України.

Зважаючи, що відносно вилученого в ході огляду майна, існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, в установленому законом порядку визнано речовими доказами, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні, враховуючи, що вилучені предмети та речі, відповідають критеріям зазначеним у ст. 167 КПК України, тому відповідно до ст. 170 КПК на них необхідно накласти арешт для забезпечення проведення ряду необхідних слідчих дій та відповідних експертиз.

Відповідно до частини 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У судове засідання не з`явився прокурор, надав суду письмову заяву про задоволення клопотання та розгляд без його участі. Власник/ володілець майна не з`явився.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання із доданими матеріалами, враховуючи, що відомості про закінчення досудового розслідування, а також документи, які б стверджували про те, що слідчий раніше звертався із вказаним клопотання до слідчого судді, в матеріалах справи відсутні, дійшла до висновку про наступне.

Відповідно до пункту 7 частини 2 ст. 131, пункту 1 частини 3 ст. 132 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Положеннями ст.ст. 94, 132, 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ст. 100 КПК України на речові докази може бути накладено арешт в порядку , визначеному ст. ст. 170-174 КПК України. Згідно частин 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним у частині 1 ст. 98 КПК України.

З матеріалів клопотання слідує, що Кременчуцьким РУП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні.

Постановою слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області вилучене майно визнане речовими доказами по справі.

У рамках цього кримінального провадження слідчим ініційовано питання накладення арешту на зазначені речі, вказуючи, що останнє відноситься до речових доказів у цьому кримінальному провадженні, а тому накладення арешту на нього забезпечить можливість його збереження, встановлення істини в кримінальному провадженні. З вилученим речовим доказом в ході досудового розслідування необхідно провести ряд експертних досліджень та слідчих дій.

Відповідно до частини 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини 2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини 2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається із частини 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог ст.ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

Окрім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 ст. 170 КПК України.

Із наданих суду матеріалів вбачається наявність достатніх підстав вважати, що майно вказане у клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Таким чином, матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину.

Вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника/ володільця майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, власником/ володільцем майна до суду не надано та слідчим суддею не встановлено.

З урахуванням зазначеного, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 98, 107, 132, 170 173, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Задовольнити клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000058 від 01.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Накласти арешт на визнані у кримінальному провадженні № 0000058 від 01.03.2025 речові докази, вилучені під час огляду від 28.02.2025, а саме:

- наволочку білого кольору зі слідами речовин бурого кольору, запаковано до паперового конверту;

- наволочку сірого кольору зі слідами речовин бурого кольору, запаковано до паперового конверту.

Заборонити володільцю вилученого майна ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , телефон НОМЕР_1 , розпоряджатися, використовувати та відчужувати вказане майно.

Визначити місцем зберігання цього майна камеру речових доказів відділення поліції № 2 Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області, розташованого за адресою: Полтавська область, м Кременчук, проспект Свободи, 166.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором та може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду упродовж 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1