Справа № 645/2204/25
Провадження № 1-кс/645/422/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 від 28.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст.365-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 від 28.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст.365-2 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що Немишлянською окружною прокуратурою м.Харкова 28.03.2025 внесено відомості до ЄРДР за N?0000016 на підставі заяви ОСОБА_4 щодо протиправних дій арбітражного керуючого-санатора ТОВ «Вечірні зорі» ОСОБА_5 , яким безпідставно включено до балансу підприємства нерухоме майно, належне ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , що спричинило тяжкі наслідки у вигляді незаконного відчуження майна, належного ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Вказує, що допитаний в ході досудового розслідування потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що він був засновником та тривалий час керівником ТОВ «Вечірні зорі» (Код ), діяльність відповідно до КВЕД - ресторанний бізнес, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Станом на 01.03.2023 було 2 засновника ТОВ, ОСОБА_4 та спадкоємець долі у Товаристві - ОСОБА_6 , у кожного частка 1/2. З початку повномасштабного вторгнення, директор та працівники ТОВ «Вечірні Зорі» годували військових, щодня готували та передавали через волонтерів обіди на передову. При цьому витрачалася велика кількість електроенергії. Потерпілому в усній розмові було повідомлено, що за електроенергію можна не платити, а потім подати заяву до Міністерства оборони на оплату витрат на електроенергію. В результаті станом на 01.07.2023 заборгованість за оплату електроенергії складала 525 390,26 грн. З початку повномасштабного вторгнення з лютого 2022 року по травень 2023 року рахунків за електроенергію у паперовому вигляді не надходило, а надходило через систему електронного документообігу до якої мав доступ лише бухгалтер підприємства, яка виїхала з Харкова. Окрім цього, було з?ясовано, що для покриття витрат на електроенергію за рахунок коштів Міністерства оборони, необхідно було заздалегідь заявляти про ці витрати і укладати контракт.

Оскільки грошей у ТОВ «Вечірні зорі» на погашення заборгованості електроенергію не було, було прийнято рішення про виведення з власності ТОВ належних йому приміщень, про переоформлення ТОВ на третю особу. Так, між представником ТОВ «Вечірні зорі» за довіреністю ОСОБА_7 та ОСОБА_4 і ОСОБА_6 з іншої сторони 27.03.2023 укладено договори купівлі-продажу нежитлової будівлі, інших нежитлових приміщень, розташованих за адресою: місто Харків, вул. Харківських дивізій, 21 - будівля ресторану «Вечірні зорі», технічні приміщення; окрім цього, ТОВ «Вечірні зорі» було переоформлено на третю особу - ОСОБА_8 , який отримав 100% часток в Товаристві, та призначив себе директором. Також було змінено юридичну адресу ТОВ.

22 травня 2023 ПрАТ «Харківенергозбут» звернувся до Господарського суду

Харківської області із позовом до ТОВ «Вечірні зорі» про стягнення заборгованості за електроенергію, а в подальшому, 05.06.2023 було заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (справа N 922/2096/23). ПрАТ «Харківенергозбут» 27.06.2023 звернувся до Господарського суду із заявою про визнання ТОВ «Вечірні зорі» банкрутом через наявність заборгованості та просив суд призначити арбітражного керуючого ОСОБА_5 (справа N 922/2696/23).

У березні 2024 року арбітражним керуючим запропоновано суду запровадити процедуру санації Товариства, оскільки розмір заборгованості невеликий. Окрім цього, з?явився невідомий інвестор, який був готовий внести 97 261 грн. рахунок для збільшення статутного капіталу ТОВ, що і було затверджено судом, інвестор вніс цю суму та був введений до складу засновників із часткою 76%. яка відповідала розміру частини статутного капіталу, на яку внесено грошові кошти: інші 24% залишилися на новому власникові Товариства.

В подальшому, в травні 2024 року арбітражний керуючий нібито виявив, що за кілька місяців до початку процедури банкрутства фірма переоформила своє майно і звернувся до суду про визнання правочину недійсним.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.08.2024 визнано

недійсним договір про продаж майна, нерухомість повернута у власність ТОВ.

Через поважний вік, юридичну неосвіченість та шире бажання відновити роботу підприємства у листопаді 2024 року ОСОБА_4 погасив борг ТОВ перед Харківенергозбутом зі своєї картки та карток своєї сім?ї і повністю перерахував Харківенергозбуту суму боргу та пені, більш ніж 700 тисяч гривень. Після чого суд виніс ухвалу, що план санації виконано і справу закрито. А гроші, які вніс інвестор на збільшення статутного капіталу ТОВ, пішли на винагороду арбітражного керуючого. Так в результаті внесення 97 тисяч гривень інвестором придбано 76% частки Товариства, а отже, і нерухомості, належної Товариству, вартістю понад 200 тисяч доларів США.

ОСОБА_4 , як колишній власник, заплатив борг, через який було запроваджено процедуру банкрутства, водночас втратив 76% свого бізнесу, який вів понад 54 років, та 76% вартості майна. Надалі, інвестор із переважною часткою в Товаристві провів без участі другого засновника збори, звільнив його з посади директора та призначив нового директора. відомості про що внесено до ЄДРПОУ.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_6 повідомила, що вона є засновником ТОВ «Вечірні зорі», відповідно до свідоцтва про право на спадщину після померлого чоловіка, ОСОБА_9 , який був засновником ТОВ «Вечірні Зорі» разом із ОСОБА_4 ; діяльність відповідно до КВЕД ресторанний бізнес, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Станом на 01.03.2023 було 2 засновника ТОВ, ОСОБА_4 та спадкоємець

долі у Товаристві - ОСОБА_6 , у кожного частка 1/2 з початку повномасштабного вторгнення, потерпіла та сім?я вихали до Німеччини, повернулись наприкінці жовтня 2022 року: що відбувалося на підприємстві за цей час, їй відомо тільки зі слів ОСОБА_4 : про те, що є заборгованість по сплаті електроенергії, їй повідомив ОСОБА_4 на початку 2023 року.

З метою збереження майна Товариства, між представником ТОВ «Вечірні зорі» за довіреністю ОСОБА_7 та ОСОБА_4 і ОСОБА_6 з іншої сторони 27.03.2023 укладено договори купівлі-продажу нежитлової будівлі, інших нежитлових приміщень, розташованих за адресою: місто Харків. вул. Харківських дивізій. 21 будівля ресторану «Вечірні зорі», технічні приміщення; окрім цього, ТОВ «Вечірні зорі» було переоформлено на третю особу - ОСОБА_8 , який отримав 100% часток в Товаристві, та призначив себе директором; також, змінено юридичну адресу ТОВ.

ПрАТ «Харківенергозбут» 27.06.2023 звернувся до Господарського суду із заявою про визнання ТОВ «Вечірні зорі» банкрутом; судом у провадженні призначено арбітражного керуючого ОСОБА_5 (справа N922/2696/23). У березні 2024 року запроваджено процедуру санації Товариства, інвестором внесено 97261 грн. рахунок для збільшення статутного капіталу ТОВ, його введено до складу засновників із часткою 76%, яка відповідала розміру частини статутного капіталу, на яку внесено грошові кошти; інші 24% залишилися за ОСОБА_8 ; в травні 2024 року арбітражний керуючий звернувся до суду про визнання правочину недійсним з купівлі-продажу приміщень ТОВ «Вечірні Зорі», рішенням господарського суду Харківської області від 27.08.2024 визнано недійсним договір про продаж майна, нерухомість повернуто Товариству. У листопаді 2024 року ОСОБА_10 погасив борг ТОВ перед Харківенергозбутом, повністю перерахував Харківенергозбуту суму борту та пені (приблизно 700 тисяч гривень), господарським судом винесено ухвалу, про закриття провадження. Надалі інвестор із переважною часткою в Товаристві проведено без участі другого засновника збори, звільнено його з посади директора, призначено нового директора, відомості про що які внесено до ЄДРПОУ.

Прокурор вказує, що внаслідок протиправних дій арбітражного керуючого ОСОБА_5 , які потягли за собою ухвалення рішення судом про безпідставне визнання договорів купівлі-продажу недійсними та повернення тайна Товариству, хоча саме ОСОБА_4 було погашено заборгованість, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 були позбавлені права власності на нерухоме майно, а також позбавлені корпоративних прав у ТОВ «Вечірні Зорі», що має ознаки «рейдерського захвату» Товариства.

В зв`язку з чим, з метою досягнення дієвості цього провадження та забезпечення в подальшому відшкодування шкоди потерпілим у кримінальному провадженні, запобігання відчуження майна, прокурор звернувся до суду із даним клопотанням, в якому просив накласти арешт на нежитлову будівлю літ «А-2», загальною плошею 2135,5 кв.м., нежитлові будівлі літ. «Б-1», площею 87,7 кв.м.. літ. «В-1» площею 71.7 кв.м., літ. «Г -1» площею 111,3 кв.м., літ. «Д-1» площею 1,8 кв.м., літ «Е-1» площею 35,8 кв.м., літ «Ж-1» площею 14,8 кв.м., літ «З-1» площею 26,1 кв.м., загальною плошею 349,2 кв.м., розташовані за адресою: місто Харків, вул. Харківських Дивізій, буд. 21, право власності на які зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Вечірні Зорі» (місто Харків, вул. Харківських Дивізій, буд. 21, ), шляхом заборони розпорядження, відчуження вказаного майна (заборони на внесення до Реєстру речових прав на нерухоме майно будь-яких змін щодо вказаного майна).

Також, з метою недопущення відчуження майн6а або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, прокурор просив провести розгляд клопотання з урахуванням ч.2 ст.172 КПК України, без участі власника майна.

Прокурор у судовому засіданні підтримала заявлене клопотання та просила його задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 172 КПК України, слідчий суддя розглядає клопотання слідчого про арешт майна без повідомлення власника майна.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали справи, вважає, що клопотання про арешт майна задоволенню не підлягає, в зв`язку з наступним.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинен вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя зазначає, що арешт майна має бути пропорційним меті, на яку він спрямований, що виражається у понятті «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства і вимогою захисту фундаментальних прав особи.

Накладаючи арешт на майно з підстав передбачених п.1, ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя не тільки має переконатися в тому, що майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а й врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з клопотання прокурора, підставою накладення арешту на майно є забезпечення відшкодування шкоди потерпілим, а також запобігання відчуження майна.

Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що жодних доказів на підтвердження того, що вказане у клопотанні нерухоме майно (нежитлова будівля літ «А-2», загальною площею 2135,5 кв.м., а також нежитлові будівлі літ. «Б-1», площею 87,7 кв.м.. літ. «В-1» площею 71.7 кв.м., літ. «Г -1» площею 111,3 кв.м., літ. «Д-1» площею 1,8 кв.м., літ «Е-1» площею 35,8 кв.м., літ «Ж-1» площею 14,8 кв.м., літ «З-1» площею 26,1 кв.м., загальною площею 349,2 кв.м., розташовані за адресою: місто Харків, вул. Харківських Дивізій, буд. 21) були визнані речовими доказами до клопотання додано не було.

Прокурор у судовому засіданні зазначила, що вказані об`єкти нерухомості не оглядалися та постанов про визнання їх речовими доказами не виносилося.

Прокурор також вказала, що у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 від 28.03.2025 року жодній особі не повідомлено про підозру.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна, ТОВ «Вечірні зорі» належить на праві власності нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля літ «А-2», загальною плошею 2135,5 кв.м., а також нежитлові будівлі літ. «Б-1», площею 87,7 кв.м.. літ. «В-1» площею 71.7 кв.м., літ. «Г -1» площею 111,3 кв.м., літ. «Д-1» площею 1,8 кв.м., літ «Е-1» площею 35,8 кв.м., літ «Ж-1» площею 14,8 кв.м., літ «З-1» площею 26,1 кв.м., загальною плошею 349,2 кв.м., розташовані за адресою: місто Харків, вул. Харківських Дивізій, буд. 21. При цьому, як вбачається з наданої інформації, право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6 припинено на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 27.08.2024 року по справі №922/2696/23 (922/1736/24).

Так, рішенням Господарського суду Харківської області від 27.08.2024 року по справі №922/2696/23 (922/1736/24) задоволено позов ТОВ «Вечірні зорі» до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання недійсним правочину. Визнано недійсними договори купівлі-продажу від 27.03.2023, посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12 , реєстрові №1534, №1538, укладені між ТОВ "Вечірні Зорі" та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ). Застосувано наслідки недійсності правочину шляхом повернення становища сторін у початковий стан, а саме: повернуто на користь ТОВ "Вечірні Зорі" наступне майно: нежитлові будівлі літ. «А2», заг. пл. 2135,5 кв.м., літ. «Б-1», пл. 87,7 кв.м., літ. «В-1», пл. 71,7 кв.м., літ. «Г-1», пл. 111,3 кв.м., літ. «Д-1», пл. 1,8 кв.м., літ. «Е-1», пл. 35,8 кв.м., літ. «Ж-1», пл. 14,8 кв.м., літ. «З-1», пл. 26,1 кв.м., загальною площею 349,2 кв. м., адреса: АДРЕСА_1 , та повернуто на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_6 фактично сплачені суми за недійсними правочинами. Стягнуто з відповідачів судовий збір. Рішення суду набрало законної сили 27.09.2024 року.

Докази скасування вказаного судового рішення в матеріалах клопотання відсутні.

Прокурор у судовому засіданні вказала, що вказане судове рішення не оскаржувалося. Також прокурором під час розгляду клопотання було долучено протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_4 від 07.04.2025, який вказав, що ані він, ані ОСОБА_6 рішення Господарського суду Харківської області від 27.08.2024 по справі №922/2696/23 не оскаржували.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до вимог ч.1, ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Таким чином, слідчий суддя враховує, що станом на час розгляду клопотання нерухоме майно, на яке просить накласти арешт прокурор, належить ТОВ «Вечірні зорі», а юридичний спір між ТОВ «Вечірні зорі» та ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання недійсним правочину вирішено рішенням суду, яке набрало законної сили. При цьому, давати оцінку законності і обґрунтованості рішення суду можуть тільки суди апеляційної і касаційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000, заява № 33202/96). При цьому будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, заява № 8793/79).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» (Hentrich v. France)» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, пункт 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пункти 4962, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у права осіб повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пункти 69, 73, Series A № 52).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Слідчий суддя зазначає, що питання доцільності, розумності та пропорційності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідків арешту майна для його власника та володільця, є суб`єктивними оціночними поняттями.

Згідно із частиною одинадцятою статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Частиною першою статті 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Ті обставини, на які посилається прокурор, що у разі відсутності арешту цього майна, власник може його відчужити жодним чином не підтверджені, тому накладення арешту на вказане майно не буде співмірним заходом до завданої шкоди цим кримінальним правопорушенням.

Отже, виходячи із розумності та співмірності обмеження права власності в результаті накладення арешту на вказане майно, в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 від 28.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст.365-2 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 08.04.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1