У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000037 за апеляційною скаргою прокурора Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2024 року відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Крутоярка Березанського району Миколаївської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник - ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2024 року клопотання захисника ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження задоволено.

Постановлено, кримінальне провадження № 0000037 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України, закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 24.12.2024 р., якою кримінальне провадження № 0000037 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлюється кримінальна протиправність діяння - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню, внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Зазначає, що зважаючи на спосіб вчинення крадіжки, а саме скоєння її з проникненням до будинку потерпілого ОСОБА_9 , дії ОСОБА_6 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК України, що на думку апелянта є покращенням становища обвинуваченого ОСОБА_6 , тому, враховуючи положення ч. 3 ст. 337 КПК, суд першої інстанції, з метою ухвалення справедливого судового рішення, мав перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК України і призначити покарання в межах санкції цієї частини статті.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, а саме у викраденні 01.02.2020 р. в АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_9 майна на загальну суму 520 грн.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 заявила клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 клопотання захисника підтримав, просив закрити кримінальне провадження у зв`язку з декриміналізацією діяння, від реалізації свого права на продовження судового розгляду у загальному порядку відмовився.

Прокурор проти задоволення клопотання не заперечував, проте вважав, що у діях обвинуваченого вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 162 КК України, а тому суд має застосувати висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 07.10.2024 р.

Врахувавши, що прокурор від реалізації свого права змінити обвинувачення чи висунути нове обвинувачення за ч. 1 ст. 162 КК України, відмовився, потерпілий у судове засідання не з`явився, будь-яких заяв до суду не подавав, своєї позиції щодо підтримання приватного обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162 КК України не висловив, суд, на підставі ч. 1 ст. 337 КПК України, розглянув зазначене кримінальне провадження лише у межах висунутого ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України.

Судом встановлені підстави для закриття кримінального провадження, передбачені ч. 2 ст. 284 КПК України, та обвинувачений надав згоду на закриття кримінального провадження, з цих підстав, суд дійшов висновку, що кримінальне провадження підлягає закриттю.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку захисника з приводу поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Закриття кримінального провадження за вказаною вище підставою можливе лише у випадку, коли діяння особи не тягне за собою кримінальної відповідальності за жодною зі статей чи частин статті Особливої частини КК України.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX до ст. 51 КУпАП внесено зміни, за якими збільшено до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян межу між адміністративною та кримінальною відповідальністю за викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Згідно з висновком щодо застосування норм права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 р. (справа №278/1566/21), зміни, внесені Законом України № 3886-IX, мають зворотну дію в часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений у ст. 51 КУпАП, має враховуватися розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з огляду на положення п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розд. IV Податкового кодексу України.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до обвинувального акта, діяння, що інкриміноване ОСОБА_6 , вчинене ним 01.02.2020 р.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 102 грн., а 50 відсотків від його розміру становить 1 051 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що йому інкриміноване згідно обвинувального акта, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2 102 грн.

Між тим, вартість майна, у викраденні якого обвинувачується ОСОБА_6 , становить 520 грн., тобто є меншою ніж 2 неоподатковувані мінімуми доходів громадян, що застосовувались у 2020 році.

Тому, з урахуванням передбаченого ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принципу зворотної дії закону в часі, це виключає кримінальну відповідальність обвинуваченого ОСОБА_6 за вчинення крадіжки.

Проте, закриваючи кримінальне провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд першої інстанції не врахував інкримінований ОСОБА_6 спосіб вчинення кримінального правопорушення, а саме факт протиправного проникнення ОСОБА_10 . До житла, належного потерпілому ОСОБА_9 .

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України, дії, кваліфіковані за цією статтею, на відміну від кваліфікації за ч. 3 ст. 185 КК України, є кримінальним правопорушенням меншої тяжкості, у зв`язку з чим його перекваліфікація покращує становище обвинуваченого.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до іншого володіння особи.

Незаконне проникнення до житла це будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку. Мотиви і мета цього кримінального правопорушення можуть бути різними та на кваліфікацію діяння не впливають.

За змістом обвинувального акта, ОСОБА_6 інкриміновано те, що він 01.02.2020 р. приблизно о 20.00 год., більш точного часу не встановлено, шляхом вибиття ногою вхідних дверей, проник до приміщення житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , із якого, таємно, умисно, повторно вчинив крадіжку металевої чавунної плити довжиною 80 см., шириною 58,5 см., товщиною 0,8 см., вартістю 520 грн., належної потерпілому ОСОБА_9 , після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 520 грн.

Отже, при постановленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не проаналізовано, чи є в діях ОСОБА_6 ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Поряд з цим, у відповідності до ст. 337 КПК України та правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 03.07.2019 р. у справі № 288/1158/16, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином,суд першої інстанції, всупереч зазначеному вище, не звернув уваги на висунуте ОСОБА_6 обвинувачення, відповідно якому крадіжку ним вчинено із проникненням в житло, належне потерпілому.

Отже, не провівши судовий розгляд, не дослідивши і не оцінивши докази в кримінальному провадженні за правилами ст. 94 КПК України, суд першої інстанції не надав оцінку пред`явленому ОСОБА_6 обвинувачення в цій частині на наявність або відсутність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, не перевіривши й не встановивши, чи підтверджується воно дослідженими доказами.

Тому, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України (у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення,що відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для його скасування.

Враховуючи, що суд першої інстанції не проводив судовий розгляд із дослідженням і оцінкою доказів щодо висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, не встановлював, чи знайшли підтвердження інкриміновані обвинуваченому фактичні обставини та не навів жодних висновків у цій частині, що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості надати власну оцінку доказам по справі для вирішення питання про доведеність чи недоведеність вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Тому у суду апеляційної інстанції на даному етапі розгляду кримінального провадження відсутні повноваження щодо перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 на ч. 1 ст. 162 КК України.

Окрім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, суд апеляційної інстанції має право ухвалити новий вирок лише за наслідками апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції, а наразі предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про закриття кримінального провадження.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону,неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону визнаються такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (положення ч. 1 ст. 412 КПК України).

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, єнезастосування судом закону, який підлягає застосуванню (п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України).

Ураховуючи викладене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляд у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду слід врахувати наведене вище, правові висновки, які містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. (справа №288/1158/16-к) та об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 р. (справа №278/1566/21),провести розгляд кримінального провадження відповідно до вимог КПК України, за наслідком чого ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора Березанського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2024 року про закриття кримінального провадження № 0000037 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3