Справа 522/3728/25
Провадження 1-кп/522/1904/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду клопотання сторони захисту про повернення прокурору обвинувального акту, затвердженого 26.02.2025 року у кримінальному провадженні, яке внесено 25.08.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000290, стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за № 0000290 від 25.08.2023 року стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисником ОСОБА_7 заявлено усне клопотання, в якому він просить повернути обвинувальний акт прокурору, затверджений 26.02.2025 року в рамках вище зазначеного кримінального провадження. На думку захисника ОСОБА_7 зазначений обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 та п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України виходячи з наступного.

Зі змісту вказаного вище обвинувального акту вбачається, що адреси місця затвердження на першому аркуші та останньому аркуші обвинувального акту відрізняються Окрім цього, в викладені фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено 14.06.2024 року як дату наказу про призначення ОСОБА_5 на посаду начальника відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби з безпеки на транспорті, однак події, які інкримінуються ОСОБА_5 відбувались у 2022 році. В обвинувальному акті не зазначено, в чому саме полягає незаконність дій ОСОБА_5 , тобто не зазначено, які саме норми матеріального права були порушенні ОСОБА_5 при розгляді актів перевірок. Також, на думку захисника, обвинувальний акт не містить посилання, що усі дії ОСОБА_5 , щодо розгляду актів за результатами перевірки додержання вимог законодавства при перевезенні вантажів транспортними засобами, які належать підприємствам ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ ПІВДЕНЬ» та ТОВ «БЕЛОГВІ» охоплюються єдиним умислом, що впливає на кваліфікацію діяння. Крім того, формулювання обвинувачення дублює виклад фактичних обставин кримінального правопорушення.

Захисник ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання захисника ОСОБА_7 та додав, що обвинувальний акт містить підзаголовок про формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_8 , однак не відомо що це за особа і чому у викладені фактичних обставин вона не зазначається та які дії вона вчиняла в рамках даного кримінального провадження. Крім того, на думку захисника органом досудового розслідування не встановлено час та місце вчинення діяння ОСОБА_9 про що зазначено в обвинувальному акті, що не дає можливості встановити підсудність кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисників, просив повернути обвинувальний акт прокурору.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання захисників, зазначив, що ті обставини, на які посилаються захисники є предметом дослідження судового розгляду.

Представник потерпілого ОСОБА_4 залишив вирішення цього питання на розсуд суду.

Заслухавши думку захисників, обвинуваченого, прокурора, представника потерпілого, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно із ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні, суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Пунктом 3 частини 3 ст. 314 КПК Українипередбачено право суду у підготовчому судовому засіданні повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України. При цьому законодавець встановлює не обов`язок суду, а саме право повернути обвинувальний акт прокурору (постанова Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 520/8135/15-к, провадження № 51-203 км 17).

За змістом вищевказаної норми вбачається, що для ухвалення рішення про повернення обвинувального акта суд має встановити невідповідність відомостей, що фактично наявні у обвинувальному акті, тим відомостям, які він має містити, згідно з вимогами КПК України. При цьому повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом.

Згідно положень п. 13 ч. 1 ст. 3, ч. 4 ст. 110, ч. 1 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт - процесуальний документ, яким завершується досудове розслідування та у якому формулюється твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, який після його складання слідчим (прокурором) затверджується прокурором.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Він повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України

Під час підготовчого судового засідання, суд при вирішенні питання про призначення обвинувального акту до судового розгляду, або повернення його прокурору, перевіряє відповідність обвинувального акту ст. 291 КПК України.

Вичерпний перелік обов`язкових вимог до змісту та форми обвинувального акта, а також перелік додатків до нього визначено ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Саме сформульованим обвинуваченням визначаються межі судового розгляду (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст.291 Кримінального процесуального кодексу України обвинувальний акт має містити дату та місце його складення та затвердження.

Аналіз зазначеної норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.

При цьому, в кримінальному процесі під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

З наведеного слідує, що визначення способу та обсягу викладу фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті належить до дискреційних повноважень прокурора. Виключно прокурор уповноважений підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому КПК України. При цьому кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, кваліфікацій дій особи, зобов`язувати його змінювати цей обсяг та/або статтю Закону України про кримінальну відповідальність.

Суд, не даючи юридичних висновків про склад вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікаційних ознак які інкриміновані обвинуваченому, вважає що в обвинувальному акті наведені всі фактичні дані, що в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованими та не погоджується з доводами клопотання про те, що обвинувальний акт не відповідає положенням ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України, так як не містить належним чином сформульованого обвинувачення, оскільки конкретність та доведеність обвинувачення досліджуються під час судового розгляду та оцінюються судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення та не можуть бути предметом дослідження під час підготовчого провадження. Отже, доводи на які посилається сторона захисту щодо повернення обвинувального акту можуть бути предметом дослідження тільки при судовому розгляді.

Зазначена позиція кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, який в своїй постанові від 29.09.2021 року в справі № 409/1465/16-к (провадження № 51-7157км18) зазначає, що кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення під час направлення обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Отже, як вбачається з обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, вони містять всі необхідні відомості та реквізити.

Водночас суд зазначає, що зазначення в обвинувальному акті різних адрес його затвердження та зазначення у підзаголовку формулювання обвинувачення прізвища ОСОБА_8 є технічною опискою, яка не може бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору у розумінні ст. 291 КПК України.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи сторони захисту з приводу невідповідності обвинувального акта вимогам законодавства, які б слугували беззаперечною підставою для його повернення прокурору. За таких обставин клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 291, 314, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 серпня 2023 року за № 0000290, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст проголошено 03.04.2025 року о 09:30.

Суддя ОСОБА_1