Провадження №: 1-кс/336/101/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ), підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання старшого слідчого відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , за матеріалами досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001819 від 29.11.2024, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка, Якимівського району Запорізької області, громадянина України, який отримав середню загальну освіту, зі слів одруженого та має на утриманні малолітніх дітей 2005 та 2010 р.н., який проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання до затримання: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.08.2024 за ч.4 ст.358 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850,00 гривень;

за ознаками вчинення кримінальних злочинів, передбачених ч.1 ст.127, ч.2 ст.146 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя звернувся слідчий із вказаним клопотанням, за змістом якого сторона обвинувачення просить про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 строком на 60 діб в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

За змістом клопотання, ОСОБА_5 підозрюється у тому, що, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , 24.11.2024 у вечірній час доби, маючи умисел, направлений на незаконне позбавлення волі раніше невідомої йому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку побачив біля магазину «АТБ», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Спартака Маковського, б.3, з метою реалізації свого злочинного умислу, підійшов до неї та, застосовуючи фізичне насильство, а саме нанесення одного удару кулаком руки в область обличчя, подавивши волю потерпілої до супротиву, незаконно, силоміць, проти її волі повів до квартири АДРЕСА_3 .

Знаходячись у вказаній квартирі, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, грубо порушуючи гарантовані державою конституційні права і свободи людини, передбачені ч.1 ст.3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ч.2 ст.28 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню та ст.29 Конституції України, згідно з якою кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність, почав наносити ОСОБА_7 чисельні удари руками та ногами в область голови та тулубу останньої, чим завдав потерпілій сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання та почав утримувати ОСОБА_7 проти її волі у одній із кімнат вказаної квартири до 09 години 00 хвилин 29.11.2024, а саме до моменту визволення її співробітниками поліції.

Крім того, як видно з клопотання, ОСОБА_5 підозрюється у тому, що з 24.11.2024 до 09 години 00 хвилин 29.11.2024, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, грубо порушуючи гарантовані державою конституційні права і свободи людини, передбачені ч.1 ст.3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, та ч.2 ст.28 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, піддав ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , катуванню, яке виразилось у наступному: у вказаний період часу, з певним інтервалом у часі наносив ОСОБА_7 чисельні удари руками та ногами в область голови та тулубу останньої, чим завдав потерпілій сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання, а також спричинив тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, СГМ, перелам ребер 5-7 з двох сторін, забій грудини, забій гомілки, при цьому діючи з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених:

1) ч.1 ст.127 КК України, склад якого становить: катування, тобто умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю, морального страждання, вчинене з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі;

2) ч.2 ст.146 КК України, склад якого становить: незаконне позбавлення волі, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу.

Прокурор у судовому засіданні клопотав про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений та захисник заперечили щодо клопотання прокурора. Обвинувачений зазначив, що бажає повернутися на військову службу. Захисник зазначила, що ризики є необґрунтованими та є припущення прокурора.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суддя дійшла наступного висновку.

Так, ухвалою слідчого судді від 30.11.2024 підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, переліченим у вказаній статті.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про продовженні запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, його репутацію, наявність судимостей, постійного місця роботи тощо.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вказаний запобіжний захід не може бути застосований до раніше не судимої особи, окрім тієї, що підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Виходячи із змісту ч.ч. 3-5 ст. 199 КПК України при продовженні строку дії запобіжного заходу мають бути встановлені достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК України ризиків, на які вказує прокурор, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Зі змісту ухвали слідчого судді від 30.11.2024 вбачається, що суд, обираючи запобіжний захід, визнав доведеними наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 127, ч.2 ст.146 КК України, а також існування ризиків, визначених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на стадію кримінального провадження, суд не може давати власну оцінку вагомості доказів, а тому, оцінюючі клопотання бере лише до уваги той факт, що в передбаченому законом порядку судом були зроблені відповідні висновки щодо наявності обґрунтованої підозри та вагомості доказів, достатніх для обрання та продовження запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

Крім цього, суд враховує і позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Москаленко проти України", в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Тяжкість обвинувачення хоча й не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також слід зазначити, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. Відповідно до пункту 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 3 березня 2022 року № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Заявлені ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися і виправдовують обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки за вчинення інкримінованого злочину йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, що дає достатні підстави вважати про реальність таких ризиків з боку обвинуваченого.

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини щодо вказаного кримінального провадження та дані щодо особи обвинуваченого, суд дійшов переконання щодо неможливості застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Слідчим суддею враховується, що матеріали клопотання не містять будь-яких даних про те, що поточний стан здоров`я підозрюваного перешкоджає перебуванню в умовах слідчого ізолятора.

За приписами п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Так, злочин за версією обвинувачення, вчинений із застосуванням фізичної сили, а саме, у спосіб нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, що об`єктивно свідчить на користь відсутності підстав для визначення застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 331, 372, 395, главою 18 КПК України, суд

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під варто відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто по 28 лютого 2025 включно.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складений 28.01.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1