Справа № 450/4474/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1245/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

Відповідно до ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України до покарання за цим вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.03.2024 р. та остаточно визначено покарання засудженому ОСОБА_6 у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 21 (двадцять один) день.

Не погоджуючись з цим вироком захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий, яким пом`якшити призначене судом покарання.

Апеляційні вимоги мотивовані тим, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості.

Захисник вважає, що суд при призначенні покарання неналежним чином врахував те, що обвинувачений визнав себе винним і щиро розкаявся у вчиненому. Зауважує, що обвинувачений являється єдиним годувальником сім`ї, має на утриманні малолітню та неповнолітню дитину.

Також апелянт звертає увагу на те, що у вироку від 17.10.2024 суд не зазначив, що саме порушив ОСОБА_6 і яким чином було дослідженого, що він умисно без поважних причин більше двох разів на місяць не прибув на роботи, і більше двох разів на місяць порушував трудову дисципліну. Також суд не вказав чи були якісь об`єктивів обставини у ОСОБА_6 , що унеможливлювали виконання робіт.

Судом встановлено, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.03.2024 р. за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт, а також ознайомленим 02.07.2024 р. з умовами і порядком відбування покарання та попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування такого, 03.07.2024 р. отримав направлення Львівського районного відділу №3 філії ДУ "Центр пробації" до Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області для відбування громадських робіт, будучи скерованим відповідно до розпорядження Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області №66-р від 03.07.2024 р. на роботу до Сокільницького комунального підприємства "Сокільничанка", де згідно з наказом №03/07/07 від 03.07.2024 р. його прийнято на відбування громадських робіт в КП "Сокільничанка", з 03.07.2023 р. фактично відбув 32 години громадських робіт, однак, без поважних причин умисно не відбув 168 годин встановленого покарання.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 , вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.389 КК України, а саме ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

При апеляційному розгляді справи прокурор заперечив апеляційні доводи захисника, з огляду на безпідставність таких, та просив залишити без змін оскаржуване судове рішення.

Обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу та просили задоволити її з наведених у ній мотивів.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч.2 ст.382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані належним чином.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, розглядався у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду та виклику учасників кримінального провадження,

Зі змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_6 , яка була складена в присутності захисника - адвоката ОСОБА_7 , слідує, що він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, а саме ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст. 302 КПК України, надав свою згоду на розгляд обвинувального акту без його участі у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Враховуючи наведене встановлені досудовим розслідуванням та судом фактичні обставини справи, колегія суддів, відповідно до вимог ч.1 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не переглядає.

Перевіривши апеляційні доводи захисника щодо призначеного покарання, колегія суддів приходить до висновку, що призначене місцевим судом покарання за вчинення кримінального проступнку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, відповідає вимога ст.ст. 50, 65 КК України.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевим судом у повні мірі враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, його відношення до скоєного, обставини, що пом"якшують покарання - щире каяття, визнання своєї винуватості та активне сприяння розкриттю кримінального проступку та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

При цьому суд першої інстанції правильно врахував положення ст.72 КК України, відповідно до яких при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Отже невідбута частина покарання у виді 168 годин громадських робіт за попереднім вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 березня 2024 року, відповідно до ст.72 КК України, дорівнює 21 дню обмеження волі.

Враховуючи, що ОСОБА_6 вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, суд першої інстанції правильно застосував положення статей 71, 72 КК України та шляхом повного приєднання не відбутої частини покарання за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 березня 2024 року визначив остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 місяць 21 день.

Апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_6 остаточне покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З приводу апеляційних доводів захисника про необхідність пом`якшення призначеного покарання з тих підстав, що у обвинуваченого на утриманні є 2 дітей, то такі є непереконливими, оскільки ці обставини існували на час скоєння ним кримінального проступку, але вони його не спинили від вчинення протиправних дій.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі захисника.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою зміну чи скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: